Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив прийняти рішення про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками за адресою [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідачки перемістити споруджену нею огорожу на межу земельних ділянок та перемістити споруджені сонячні панелі на нормативно встановлену (ДБН 360-92) відстань, але не менше 1 метра від межі земельних ділянок, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просить відкласти в зв`язку з посиленням карантинних заходів та введенням м. Коростеня в Червону зону щодо рівня захворюваності на коронавірус. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час та місце розгляду справи. Судом приймались вичерпні заходи для повідомлення відповідача по справі про час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила закріпленого у статті 223 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі , не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..ст.7,8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 18.02.2010 року (а.с.9) позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1810700000:01:004:0063. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1810700000:01:004:0032 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] .(а.с.33). Фактичні межі земельних ділянок не в повній мірі відповідають межам, встановленим в Державних актах на право власності позивача та відповідача. Фактичний порядок користування земельними ділянками не в повній мірі відповідає правовстановлюючим документам позивача та відповідача за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Має місце порушення землекористування позивача [PERSON] . Будівлі і споруди (огорожа, фундаменти металевих опор, металеві опори, сонячні панелі) споруджені на земельній ділянці з кадастровим номером 1810700000:01:004:0032, , що належить [PERSON] заходять (накладаються) на суміжні з нею земельні ділянки з кадастровими номерами 1810700000:01:004:0063 та 1810700000:01:004:0064, які належать [PERSON]. Площа накладання складає 0,0034 га у тому числі : площа накладання по лінії огорожі - 0,0033 га та площа накладання фундаментів опор - 0,0001 га. Сонячні панелі заходять на належні позивачу земельні ділянки над їх поверхнею. Площа накладання плями проекції панелей сонячних батарей - 0,0041 га. Вказані обставини повністю доведені висновком експертизи №892/12.19 від 30.12.2019 (а.с. 33-70). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 317,319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном. За правилами ст.. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст.212 ЗК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно чинить перешкоди у користуванні позивачем належною йому на праві власності земельною ділянкою, шляхом розміщення на ній панелей сонячних батарей, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з п.10 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються потерпілі віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Суд установив, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial