Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 14 листопада 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1242. Від шлюбу неповнолітній дітей сторони не мають. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрати довіри, почуття любові та поваги один до одного. З вересня 2016 року сторони разом не проживають та фактично шлюбні відносини між ними припинені остаточно. Просив суд розірвати шлюб та судові витрати покласти на нього. Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 14 листопада 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1242. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 6). Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім'ї є взаємне непорозуміння, відсутність довіри та втрата один до одного почуття любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Outcome: approved