Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що Позивач [PERSON] 04.02.2008 року погодила з відповідачами істотні умови угоди про купівлю квартири, згідно якого фактично купила у [PERSON] , [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року. На момент фактичної купівлі-продажу квартири гроші відповідачі отримали від [PERSON] в повному обсязі, про що надали відповідну розписку. У нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу позивачка не має можливості, оскільки відповідачі не здійснюють жодних дій, спрямованих на посвідчення договору у нотаріуса. До теперішнього часу [PERSON] не має можливості оформити з відповідачами договір купівлі-продажу, хоча гроші за продаж квартири відповідачі отримали від позивача в повному обсязі. Позивач неодноразово прохав відповідачів укласти з нею договір купівлі-продажу у нотаріуса, на що відповідачі зазначають, що за фізичним станом не можуть прибути до нотаріуса. Позивачка до суду не з`явилась, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві позивач вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про визнання позову. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 04.02.2008 року, [PERSON] та [PERSON] передали у власність, а [PERSON] прийняла майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2.1. вказаного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за сто п`ятнадцять тисяч гривень, які отримані продавцями від покупця до оформлення цього договору. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира, що заходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на правах приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Свідоцтво видане згідно розпорядження від 16.11.1998 року №140183, зареєстровано у реєстрову книгу за №12-16138. На час розгляду справи відповідачі є власниками спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до ч. 2ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом, встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами та письмовими поясненнями позивача, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved