Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач вернувся до суду з даним позовом. В його обґрунтування послався на те, що він з відповідачем являлись засновниками ТзОВ «Віола» із рівними долями у Статутному фонді. За рахунок внесків до статутного фонду та коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності, ТзОВ фірма «Віола» набуло право власності на ряд об'єктів нерухомого майна, у тому числі на земельну ділянку несільськогосподарського призначення по [ADDRESS] 29.06.2006 року за рішенням учасників було ліквідоване зазначене товариство. Після задоволення вимог усіх кредиторів мін ними, як учасниками ТзОВ фірма «Віола» було здійснено поділ основної маси майна підприємства, в результаті якого йому передано та належить на праві власності нежитлова будівля по [ADDRESS]. [PERSON], який працював директором підприємства, а пізніше - головою ліквідаційної комісії, відмовився погодитися на передачу йому земельної ділянки під зазначеним нерухомим майном. У зв'язку із цим він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, на якій розташоване його нерухоме майно. Тому він звернувся до суду із даним позовом. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення по [ADDRESS] Львівської області загальною площею 0,0086 га.. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що на підставі рішення Червоноградського міськвиконкому від 22.08.2000 року за №310 та договору купівлі-продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення від 12.09.2000 року №№ 1-3254, 1-3255, 1-3256 площею 0,0258 га, що знаходяться на території [ADDRESS] останні були придбані ТзОВ фірма «Віола» для обслуговування торгових павільйонів, що підтверджується копією державного акту на землю від 15.05.2001 року серії [NUMBER]. Як вбачається із копії протоколу №1 зборів засновників ТзОВ фірма «Віола» від 15.03.2010 року у зв'язку із ліквідацією товариства було прийнято рішення розділити між засновниками нерухоме майно, відповідно до якого позивачу [PERSON] перейшло приміщення магазину по [ADDRESS], про що було складений акт прийому передачі нерухомого майна від 15.03.2010 року. Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 30.04.2010 року №97 вирішено оформити право власності на будівлю вище згаданого магазину на ім'я позивача та видати свідоцтво про право власності на цю будівлю. Позивач провів державну реєстрацію права власності на зазначене майно 27.05.2010 року, отже являється власником магазину по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про права власності /[NUMBER]/, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Положеннями ст.41 Конституції України закріплено, що Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Нормою ст.120 Земельного Кодексу України передбачено зокрема, що у разі набуття права власності на будівлю, що перебуває у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об'єкт. До особи, яка набула право власності на будівлю розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Державний акт на спірну земельну ділянку було видано на юридичну особу - ТзОВ фірма «Віола», яка на даний час ліквідована. При ліквідації юридичної особи під час розділу нерухомого майна між засновниками, позивач отримав у власність нежитлове приміщення по [ADDRESS] у м.Червонограді. Так як позивач набув право власності на нерухоме майно, до нього переходить право власності на земельну ділянку, на якій воно розташоване, без зміни її цільового призначення. Отже, суд дійшов висновку про захист права позивача у спосіб визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved