Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 14 березня 2019 року звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 07.07.2011 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Також зазначає, що власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, а [PERSON] порушив умови кредитного договору та станом на 11.02.2019 року має заборгованість у сумі 14821,59 гривень, яка складається з наступного: 3716,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 8223,59 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1700,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 681,98 грн. - штраф (процентна складова). Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвалу суду та позовну заяву [PERSON] отримав 18.04.2019р. і 03.05.2019р. надіслав на адресу суду відзив на позов. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що в заяві-анкеті про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 07.07.2011р. немає відмітки про те, якою послугою відповідач бажав скористатися, яку картку просить оформити на своє ім`я. Крім того, в заяві-анкеті зазначено про суму кредитного ліміту в розмірі 3000,00 грн., тоді як в позовній заяві - 2000,00 грн. Враховуючи те, що анкета-заявка не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись позичальник, та яку картку просив оформити на своє ім`я , а також, який саме вид платіжної картки банк видав [PERSON] та який кредитний ліміт відповідно до заяви від 07.07.2011р. йому встановлено, а отже не містить істотних умов договору. Також зазначає, що відповідач не був повідомлений про зміну процентної ставки, тоді як з розрахунку заборгованості вбачається, що нараховувались проценти 27,6 %, 32,40 % та 42,00% річних. Крім того, відповідач зазначає про сплив позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. При цьому згідно розрахунку заборгованості відповідач здійснював останній платіж по кредитній картці 04.05.2015р., а саме 03.05.2015р. сплачено на погашення кредиту 150,00 грн. в терміналі самообслуговування, а далі відбувалось автоматичне погашення простроченої заборгованості. Додатково відповідач звертає увагу на неможливість одночасного стягнення пені і штрафу, а до таких вимог застосовується позовна давність в один рік. На адресу суду 03.06.2019р. надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилається на те, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника , Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. При цьому зазначає, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло сім років, Позичальник не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що йому було відомо про розмір відсотків і повністю з ними погодився, про що свідчить факт користування кредитними коштами, їх погашенням. Також звернув увагу, що в заяві-анкеті відповідач виловив згоду на оформлення картки «Універсальна», а до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,60% на рік), вказано розміри комісій і штрафів. Позивач стверджує, що з виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався коштами, отримав кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазину, також частково сплачував заборгованість за договором. Щодо зміни відсоткової ставки зазначає, що банк мав право на таку зміну, про що повідомляв позичальники, а останній зобов`язаний був отримувати виписки по картковому рахунку. Крім того, після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Також на думку позивача строк позовної давності не пропущено, оскільки строк дії картки встановлено до 03.2018р., а тому строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочинається саме з цієї дати. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] підписав анкету-заяву від 07.07.2011р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, з бажанням оформити платіжну картку кредитка «Універсальна» згідно якої кредитний ліміт визначений в розмірі 3000,00 грн. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.8). Відповідно до пункту 1.7. статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») (а.с. 38-39). [PERSON] згідно кредитного договору від 07.07.2011 отримав картки № [NUMBER] та № [NUMBER] строком дії до останнього дня березня 2018 року, про що свідчить довідка Приватбанку від 17.05.2019р. №30.1.0.0/2-20190306РВ0000000384 (а.с. 72). З розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи вбачається, що станом на 01.02.2019р. заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 3716,02 грн. (а.с.6-7). Відповідачем не спростований даний розмір заборгованості, як і не спростовано факту отримання кредитних коштів. Доводи відповідача про те, що кредитний договір не містить істотних умов судом до уваги не приймається з огляду на таке. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 2 та 3 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною 2 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. До матеріалів справи приєднано копію анкети-заяви [PERSON] від 07.07.2011 року про відкриття рахунку та надання кредитної картки, що свідчить про укладення кредитного договору (а.с.8). Доводи відповідача, що заява не містить в собі відмітки, якою послугою бажав скористатися позичальник, не заслуговують на увагу, оскільки в анкеті-заяві від 07.07.2011 року міститься позначка про бажання відповідача отримати платіжну картку кредитка «Універсальна», а тарифи зазначені у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містять в собі відомості щодо пільгового періоду, базової % ставки в місяць, пені та штрафу. Також звертається увага відповідача, що предметом розгляду даної справи є стягнення кредитної заборгованості до якої не входить заборгованість зі сплати відсотків, а тому доводи відповідача щодо нарахування процентів не заслуговують на увагу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, у даному разі початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день березня 2018 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 06.03.2019 року, тобто до спливу трьохрічного строку позовної давності. Не знайшло свого підтвердження також твердження відповідача, що останній платіж по кредитній картці відповідач здійснював 04.05.2015р., оскільки зі змісту наявних в матеріалах справи виписок вбачається, що в вересні 2017 року відбувалося автоматичне погашення простроченої заборгованості. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3716,02 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Однак, що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 9291,38 грн., а також штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 535,39 грн., судом встановлено наступне. Умови та правила надання банківських послуг надані позивачем не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 07.07.2011 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору. При цьому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання зі сплати пені, штрафів та комісії в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 578/132/16-ц) Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини, суд приходить висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору станом на 11.02.2019р. становить 3716,02 грн. за простроченим тілом кредиту, які підлягають стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк». В решті частині позову щодо стягнення пені та штрафів в сумі 11105,57 грн.суд відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (25,07%). За таких обставин слід стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь позивача в розмірі 481,59 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial