Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з листопада 1986 р. по 11.09.2014 р. працював ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» горно робочим очисного забою на дільниці № 2 з видобутку вугілля. Проте, на день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату в сумі 14 563 грн. 74 коп. за період його роботи червень 2014 р., липень 2014 р. та вересень 2014 р., яку позивач просить стягнути, також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 123 500 грн. та індекс інфляції в розмірі 35 590,18 грн. 28.12.2015 р. до суду надійшла заява позивача [PERSON], в якій останній збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 563,74 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150 944,84 грн. та індекс інфляції в розмірі 35 590,18 грн., одночасно позивач просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 21). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 19, 20, 26), причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та вважає можливим, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 15к від 12.01.1987р. позивач був прийнятий на роботу ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» та наказом № 810к від 11.09.2014 р. був звільнений, на підставі ст. 38 КзП України, за власним бажанням (а.с. 6, 8 зворот). Судом встановлено, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 14 563 грн. 74 коп. за період: червень 2014 р. - 8 488,00 грн., липень 2014 р. - 4 041,00 грн. та вересень 2014 р. - 2 034,74 грн., що вбачається з Довідки «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» № 10р-790 від 10.10.2015 р. (а.с. 4). Таким чином, відповідачем визнано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка станом на 19.10.2015 р. становить 14 563,74 грн., та яка підлягає примусовому стягненню в судовому порядку. Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150 944,84 грн. станом на 31.01.2016 р., проте, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповдіно до п. 2. Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Таким чином, враховуючи, що відповідач з 11 вересня 2014 р. (дата звільнення позивача) по 31.01.2016 р. не здійснив виплату позивачу заробітної плати, у зв'язку з чим час затримки розрахунку з позивачем становить 352 робочих днів, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки відповідача про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, загальна сума заробітної плати за останні три місяці (червень, липень, вересень 2014 р., а.с. 4) становить 14 563,74 грн., які необхідно поділити на 49 робочих днів цих місяців (враховуючи, що позивач звільнений 11.09.2014 р.), що становитиме 297,21 грн. середньо денної заробітної плати та помножити на 352 дня затримки розрахунку, що дорівнюватиме 104 617,92 грн. компенсації за час затримки розрахунку. У зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 104 617,92 грн. Також, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції, яку позивач просить стягнути в розмірі 35 590,18 грн., виходячи з наступного. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно листа ВССУ від 07.05.2013 р. № 708/0/4-13 «Про індексацію заробітної плати», індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, у зв'язку з непроведенням вчасно розрахунку по виплаті заробітної плати та зростанням індексу цін на споживчі товари і тарифів за період з 11.09.2014 по 31.01.2016 р.. що становить 1,466 (146,6%), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума індексації заборгованості по заробітній платі за вказаний період, що становить (14 563,74 грн. /100*46,6) 6 786,35 грн. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем відповідно ст. 60 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: partial