Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати в порядку поділу майна за [PERSON] право на Ѕ частку у праві власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 січня 2006 року між ним, [PERSON] , та ВАТ «Трест Житлобуд-1» було укладено договір № 04/27-33 пайової участі в будівництві житлового будинку. [PERSON] оплата Ѕ частини квартири здійснена протягом 27-28 квітня 2007 року, а [PERSON] Ѕ частина квартири сплачена протягом періоду часу з травня 2007року по вересень 2008року. 22 жовтня 2008 року між ним, [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» підписано акт звірки взаєморозрахунків, який свідчить про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань згідно договору. 15 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , укладено шлюб. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Як зазначає позивач, враховуючи його перебування у шлюбі з відповідачкою, народження у подружжя сина, з метою уникнення додаткових витрат, пов`язаних із оформленням права власності на квартиру [ADDRESS] , право власності було оформлено на ім`я [PERSON] з подальшим переоформленням права власності на ім`я відповідача по справі [PERSON] на підставі договору дарування. З метою реалізації зазначеного, [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» у 2009 року було підписано договір пайової участі в будівництві житлового будинку з тим самим номером «№04/27-33» та датою «10 січня 2006 р.» На підставі рішення виконавчого комітету № 82/71 від 20.04.2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру № [NUMBER] загальною площею 70,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . 29 червня 2011 року [PERSON] оформила договір дарування квартири [ADDRESS] , на ім`я відповідачки у справі [PERSON] . [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] . Як зазначає позивач, у період часу з вересня 2007 року по червень 2014 року подружжя проживало за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2013 року ним за власні кошти розпочато ремонт квартири [ADDRESS] , а у червні 2014 року подружжя переїхало до вказаної квартири. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач та діти залишилися проживати у спірній квартирі. 06 липня 2016 року позивачем оформлено нотаріальний дозвіл на право виїзду дітей з [PERSON] до Республіки Крим. Мета поїздки - відвідання діда [PERSON] та баби [PERSON] . [PERSON] зобов`язана була повернути дітей до 01 вересня 2016 року. 01 вересня 2016 оку. [PERSON] та діти не повернулися. 13 жовтня 2016 року за викликом позивача відбувся виїзд слідчо-оперативної групи Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області до спірної квартири у зв`язку із проникненням до квартири невідомих осіб. У грудні 2016 року позивача залучено до участі у справі № 638/13712/16-ц, предметом розгляду якої є стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 1 700 000 грн. [PERSON] в розписці зазначено, що у разі неможливості погашення боргових зобов`язань вона зобов`язується передати право власності на належну їй квартиру [ADDRESS] . Із позову [PERSON] вбачається, що [PERSON] передала їй правовстановлюючі документи на квартиру. 11 січня 2017року Дзержинським районним судом м.Харкова відкрито провадження у справі № 638/20927/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права на Ѕ частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у січні до квартири вселились невідомі люди, які проживають в зазначеній квартирі. У листопаді 2017року [PERSON] відвідав Автономну Республіку Крим, де зустрівся із батьками [PERSON] . За результатами переговорів, які відбулись, між позивачем, батьками [PERSON] , відповідачкою [PERSON] було досягнуто домовленості щодо продажу квартири [ADDRESS] . 15 листопада 2017 року позивачем було подано заяву про залишення позовної заяви у справі №638/20927/16 без розгляду та виставлено квартиру у продаж на відповідних веб-ресурсах в інтернет, в тому числі OLX, та печатному виданні «Прем`єр». Позивач вказує, що з моменту розміщення оголошень він спілкувався із потенційними покупцями, здійснював покази квартири, про що повідомляв [PERSON] та її батька - [PERSON] . У квітні 2018 року на вимогу [PERSON] , обґрунтовану тим, що вже є покупці, які лише чекають зняття дітей з реєстрації, позивач припинив публікацію оголошень про продаж квартири. Як зазначає позивач, у травні 2018 року він дізнався, що [PERSON] звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управлін\-ня ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєст\-рації Харківської міської ради, треті особи - служба у справах дітей по Шевченківському району м. Харкова, [PERSON] про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії (справа №820/1231/18). Справа по суті не слухалась у зв`язку із тим, що [PERSON] подала заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи, що позивачем [PERSON] та [PERSON] питання щодо квартири [ADDRESS] не вирішено, його право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідачем із пропущенням строків було надано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що її батьки придбали квартиру для неї, оплату квартири проводила мати за кошти, які належали батькам відповідача, позивач коштів не мав, бо збирав на автомобіль, ремонт квартири зроблено за кошти батьків, квартира є особистою власністю відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила суд відмовити в задоволенні позову, підтримала доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. З наданих позивачем доказів вбачається, що 10 січня 2006 року № 04/27-33 між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» укладено договір № 04/27-33 пайової участі в будівництві житлового будинку, предметом якого є виконання ВАТ «Трест Житлобуд-1» за дорученням [PERSON] , [PERSON] комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва двокімнатної квартири [ADDRESS] з наступною передачею вказаної квартири від ВАТ «Трест Житлобуд-1» [PERSON] , [PERSON] по акту прийому-передачі. Пунктом 2.1. договору встановлено зобов`язання ВАТ «Трест Житлобуд-1» передати [PERSON] , [PERSON] квартиру протягом 10 днів з моменту введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] . Згідно пункту 2.4 договору [PERSON] , [PERSON] прийняли на себе зобов`язання сплатити вартість комплексу робіт з будівництва квартири в сумі 59464,50 дол. США. [PERSON] повинна була внести 50 % вартості квартири до 15.05.2007 року. [PERSON] вносить залишок 50 % від вартості квартири щомісяця рівними частинами до 01.12.2008 року. З наданих позивачем квитанцій вбачається, що ним здійснено на користь ВАТ «Трест Житлобуд-1» наступні платежі: - 08 травня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 07 червня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 05 липня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 08 серпня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 10 вересня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 09 жовтня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 08 листопада 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 10 грудня 2007року в сумі 1652,08 доларів США; - 04 січня 2008року в сумі 1652,08 доларів США; - 11 лютого 2008року в сумі 3304,16 доларів США; - 18 березня 2008року в сумі 4956,24 доларів США; - 24 червня 2008року в сумі 1650,34 доларів США; - 01 серпня 2008року в сумі 3306,95 доларів США; - 22 вересня 2008року 8 в сумі 1 651,79 доларів США. 22 жовтня 2008 року [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором від 10 січня 2006 р. № 04/27-33. Позивачем також надано договір від 10 січня 2006 року № 04/27-33 між [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» пайової участі в будівництві житлового будинку, предметом якого є виконання ВАТ «Трест Житлобуд-1» за дорученням [PERSON] комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва двокімнатної квартири [ADDRESS] з наступною передачею вказаної квартири від ВАТ «Трест Житлобуд-1» [PERSON] по акту прийому-передачі. Як зазначено позивачем, договір від 10 січня 2006 року № 04/27-33 між [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» було підписано у 2009року з огляду на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , у них народився син [PERSON] , тому з метою уникнення додаткових витрат, пов`язаних із оформленням права власності на квартиру [ADDRESS] , право власності було оформлено на ім`я [PERSON] з подальшим переоформленням права власності на ім`я [PERSON] на підставі договору дарування. Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що 15 вересня 2007року [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . 20 квітня 2010року виконавчим комітетом прийнято рішення №82/71 про видачу свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] загальною площею 70,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] 29 червня 2011року [PERSON] оформила договір дарування квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . З наданих доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вчинено дії з виконання зобов`язань за договором від 10 січня 2006 року № 04/27-33, який ними укладено з ВАТ «Трест Житлобуд-1» щодо комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва двокімнатної квартири [ADDRESS] . Доказів, які свідчать про виконання договору від 10 січня 2006 року № 04/27-33 між [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» суду не надано. Як зазначає відповідачка у відзиві на позов, їй не відомо, чому існує два договори. Частиною 1 ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. З огляду на надані докази, суд приходить висновку, що договір від 10 січня 2006 року № 04/27-33, сторонами якого є [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1», є удаваним, тобто таким, шо не породжує юридичних наслідків, та був направлений на приховування договору від 10 січня 2006 року № 04/27-33, сторонами якого є [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1». В той же час договір від 10 січня 2006року № 04/27-33 між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» був фактично виконаний [PERSON] та [PERSON] в частині повної оплати вартості квартири. Зазначений договір не визнаний судом недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом, тому з огляду на вимоги ст.204 ЦК України, він є правомірним. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.12.2015року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як стверджує відповідач у відзиві на позов, поданого з порушенням вимог ст.83 ЦПК України, квартира [ADDRESS] є її особистою приватною власністю у зв`язку із набуттям на неї прав на підставі договору дарування від 29 червня 2011року, придбання даної квартири та здійснення ремонту за кошти її батьків, відсутністю коштів у позивача. Доказів в підтвердження зазначених тверджень відповідачем не надано. В той же час, з листа уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» від 04.08.2017року вбачається, що АТ «Банк «Таврика» 08 травня 2007року, 13 червня 2007року, 16 серпня 2007року було відкрито на ім`я [PERSON] депозити на загальну суму 10 250 доларів США. Рахунки закрито 17.08.2007року, 10.09.2007року, 09.10.2007року, 12.12.2007року, 29.12.2007року. З довідки ПАТ КБ «Надра» від 31.07.2020року вбачається, що позивачем станом на 12.09.2008року внесено на рахунок банку 15 000 доларів США, які було повернуто позивачу 13.11.2008року разом з відсотками в сумі 216,90 доларів США. Довідкою АБ «Південний» від 23.07.2020року підтверджується, що позивачем та АБ «Південний» укладались депозитні договори 20.09.2010року на суму 170 000грн. строком на 13 місяців та 20.10.2011року на суму 170 000 грн. строком на 13 місяців. З виписки з рахунку, виданої АБ «Південний» 10 липня 2020року, вбачається, що сума відсотків, сплачених АБ «Південний» в період часу з 20 жовтня 2010року по 30 жовтня 2012року на користь [PERSON] , складає 50 650грн. Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] побудована на підставі договору № 04/27-33 від 10 січня 2006 року № 04/27-33, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1», відповідно якого [PERSON] та [PERSON] повинні були набути право власності на Ѕ зазначеної квартири кожен. Враховуючи, що [PERSON] сплачено лише Ѕ квартири [ADDRESS] , вона не мала прав передати [PERSON] за договором дарування від 29 червня 2011року більше прав, ніж мала сама. Як стверджує [PERSON] у відзиві на позов, квартира [ADDRESS] придбана за кошти її батьків. Тобто на підставі твердження [PERSON] суд приходить висновку про відсутність у відповідачки власних коштів для оплати її повної чи часткової вартості. Доказів, які підтверджують наявність у батьків коштів на момент оплати квартири та передачу коштів [PERSON] , відповідачкою суду не надано. З наданих [PERSON] доказів, які перебувають в матеріалах справи, вбачається, що сплата Ѕ вартості квартири [ADDRESS] ним здійснювалась з травня 2007року до вересня 2008року включно, про що свідчать відповідні квитанції, акт звірки взаєморозрахунків. З урахуванням наданих доказів суд приходить висновку, що Ѕ квартири [ADDRESS] не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зобов`язання сплатити Ѕ квартири у [PERSON] виникло 10 січня 2006року. Починаючи із травня 2007року, тобто до укладення шлюбу, [PERSON] у відповідних сумах та у встановлені договором від 10 січня 2006 року № 04/27-33 строки вносились відповідні суми грошових коштів. Тобто будівництво Ѕ квартири [ADDRESS] відбулось не завдяки спільними зусиллями чи спільною працею сторін даної справи, а є результатом виконання [PERSON] зобов`язань по сплаті Ѕ частки квартири на користь ВАТ «Трест Житлобуд-1». З наданих доказів на підтвердження доводів позивача судом встановлено, що 13 жовтня 2016р. слідчо-оперативною групою Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області здійснено виїзд за місцем розташування квартири [ADDRESS] та зафіксовано факт вибиття циліндру вхідної двері до зазначеної квартири. Копія наданої позивачем розписки, яка перебуває в матеріалах справи №638/13712/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 1 700 000 грн., розгляд якої здійснювався Дзержинським районним судом м.Харкова, свідчить, що у разі неможливості погашення боргових зобов`язань [PERSON] зобов`язалась передати право власності на належну їй квартиру [ADDRESS] . Із копії позовної справи у справі 638/13712/16-ц вбачається, що [PERSON] передала [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру. З висновку від 18 січня 2017року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] перебували особи, які не мали права власності на зазначений об`єкт нерухомості. 11 січня 2017року Дзержинським районним судом м.Харкова відкрито провадження у справі № 638/20927/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права на Ѕ частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . 15 листопада 2017 року позивачем було подано заяву про залишення позовної заяви у справі №638/20927/16 без розгляду та вчинено відповідні дії з метою продажу квартири [ADDRESS] . 19 квітня 2018року Харківським окружним адміністративним судом порушено провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, терті особа - служба у справах дітей по Шевченківському району м.Харкова, [PERSON] про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Як зазначено позивачем, позов залишено без розгляду. Зазначені обставини свідчать про послідовні дії позивача з метою вирішення питання щодо поділу квартири [ADDRESS] , а саме звернення до Дзержинського районного суду м.Харкова з відповідним позовом, залишення його без розгляду, вчинення дій з метою продажу квартири. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. З огляду на надані суду докази, суд прийшов висновку, що порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання за ним права на Ѕ частку у праві власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved