Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2013 р. звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.07.2013 р. їй було надано медичний висновок № 96 про переведення на легшу роботу, яка виключає підйом ваги. Інших застере жень вказано не було, але робота повинна бути більш легка та така, яка виключає вплив несприятливих виробничих факторів. Але її бу ло залишено на тому самому робочому місці листоноші, звільнено від розпо всюдження газет, але додано обов'язок розносити пенсію та поштову кореспон денцію. У зв'язку з цим вона звернулася до начальника Яріза А.А. з заявою від 18.07.2013 р., у якій просила надати їй інше робоче місце з поясненням причин. Велика сума грошей для виплати пенсій створює загрозу пограбування, а велика кількість пенсій та кореспонденції примушує ходити весь робочий день, часто без ліфту на верхні поверхи. Це можна вважати не сприятливими виробничими факторами. У задоволенні її заяви було відмовлено, про що вона отримала лист. З відмовою у задоволенні її заяви вона не згодна, так як вважає вказані у заяві виробничі фактори несприятливими та такими, що загрожують здоров'ю вагітної жінки. Через її відмову працювати у несприятливих умовах у неї почалися конфлікти з керівництвом, погіршилися стосунки з колективом, через що погі ршився стан здоров'я. Хвилювання, погіршення здоров'я, неможливість пра цювати та отримувати зарплатню, необхідність захисту порушених прав потребують додаткових зусиль для організації її життя, що є підставою для стягнення моральної шкоди. Просила зобов'язати відповідача перевести її на легшу робо ту, яка виключає дію несприятливих виробничих факторів; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток з 18.07.2013 р. до дня переве дення на легшу роботу та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали із зазначених у ньому підстав, представник відповідача позові не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, позивачеві було запропоновано переведення на легку роботу, але вона від переведення відмовилась. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом № 534-К від 21.06.2013 р. позивача [PERSON] з 22.06.2013 р. прийнято на роботу листоношею 1 класу відділення поштового зв'язку № 28 Центру поштового зв'язку № 5 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на 0,8 штатну одиницю. З 01.07.2013 р. по 12.07.2013 р. згідно листка непрацездатності позивач перебував на лікарняному. Разом з листком непрацездатності позивач надав роботодавцю - відповідачу лікарський висновок № 96 від 10.07.2013 р. про переведення вагітної на іншу роботу з рекомендацією - виключити підйом ваги. Наказом від 15.07.2013 р. № 301 листоношу 1 кл. ВПЗ № 28 [PERSON] звільнено від роботи на період з 15.07.2013 по 17.07.2013 р. на підставі лікарського висновку до вирішення питання про надання іншої роботи, яка є легшою та виключає вплив несприятливих факторів зі збереженням середнього заробітку. Листом - пропозицією № 64 від 16.07.2013 р. та на підставі лікарського висновку № 96 від 10.07.2013 р. позивачу було запропонована посада листоноші 1 класу ВПЗ № 28 з урахуванням легкої праці та видано наказ № 302 від 17.07.2013 р. про внесення змін до посадової інструкції, яким забезпечено виконання вказаного медичного висновку - виключено з посадової інструкції доставку періодичних видань та товарів народного споживання, начальнику ВПЗ № 28 наказано контролювати вагу поштових відправлень, які доставляє [PERSON] Вищезазначені документи отримані позивачем особисто, про що свідчить підпис на довідці від 17.07.2013 р. 18.07.2013 року до ЦПЗ № 5 звернулась [PERSON] з заявою, в якій зазначила, що робота у відділенні поштового зв'язку № 28 небезпечна для її життя та здоров'я. Згідно з протоколом зборів адміністрації ЦПЗ № 5 та працівників ВПЗ № 28 листоношу [PERSON] ознайомлено з повним текстом посадової інструкції (зачитано в слух), однак позивач відмовилась отримувати посадову інструкцію та в подальшому працювати у ВПЗ № 28. Листом від 18.07.2013 р. № 01-13/1069 комунальний заклад охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» повідомив, що забороняється застосування праці вагітних жінок на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, а також залучення вагітних до підіймання і переміщення речей, маса яких перевищує встановлені для них граничні норми (до 3-х кг), в залежності від стану та терміну вагітності. Після цього ЦПЗ № 5 неодноразово повідомляв позивача щодо відповідності робочого місця [PERSON] всім нормам і правилам встановлених чинним в Україні законодавством та необхідністю з'явитися на своє робоче місце. З 18.07.2013 року по цей час [PERSON] на роботу не з'являється. Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються відповідними доказами, тому суд вважає їх встановленими. Згідно з п. 1 статті 178 Кодексу законів про працю України вагітним жінкам відповідно до медичного висновку знижуються норми виробітку, норми обслуговування або вони переводяться на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, із збереженням середнього заробітку за попередньою роботою. П. 2 вказаної статті КЗпП України передбачено, що до вирішення питання про надання вагітній жінці відповідно до медичного висновку іншої роботи, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, вона підлягає звільненню від роботи із збереженням середнього заробітку за всі пропущені внаслідок цього робочі дні за рахунок підприємства, установи, організації. На підставі вищевикладеного можна прийти до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовної заяви в частині зобов'язання відповідача перевести позивача на легшу роботу, яка виключає дію несприятливих виробничих факторів та стягнення середнього заробітку з 18.07.2013 р. до дня переведення, оскільки відповідачем виконані всі вимоги чинного в Україні законодавства з цього питання, а позивач у свою чергу взагалі працювати не хоче на будь-якій посаді ВПЗ № 28. Відсутність підстав в задоволенні позову по стягненню моральної шкоди суд обгрунтовує наступним. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При визначенні розміру моральної шкоди, доводи позивача щодо характеру та обсягу завданих йому моральних і душевних страждань, внаслідок порушення трудового законодавства; характеру немайнових втрат, їх тривалості й можливості відновлення; тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках; порушенні нормальних життєвих зв'язків і стосунків з колективом, погіршення стану здоров'я не є обґрунтованими та підтвердженими доказами. Відповідно до п. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з абзацом 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач не надав до суду доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на викладене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується позову в частині виплати заробітної плати за період з 18.07.2013 р. по цей час, то в даній частині позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно довідки відповідача № 3 від 21.01.2014 р. залишок невиплаченої заробітної плати позивачеві [PERSON] складає 679,39 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта позовних вимог про виплату заробітної плати не підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено судом, з 18.07.2013 року по цей час [PERSON] на роботу не з'являється без поважної причини, тому і не може претендувати на виплату заробітної плати за вказаний період.

Outcome: partial