Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, у якому просив: встановити факт належності [PERSON], померлій 03.06.2009 року, свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня вулиця «23 Лютого»), яке було видане 02.07.1992 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Тернівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 25.06.1971 року № 197, зареєстрованого в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 30, сторінка № 128, запис № 28; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня вулиця «23 Лютого») у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, загальною площею - 43,90 м.кв., житловою площею 27,70 м.кв. у зв'язку з прийняттям спадщини після смерті [PERSON], померлої 03.06.2009 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2009 року померла його рідна сестра [PERSON] Спорідненість підтверджується свідоцтвами про їх народження. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої увійшла належна померлій на підставі свідоцтва про право власності від 02.07.1992 року квартира № 28 в будинку № 130 по вул. [PERSON] (колишня вулиця «23 Лютого») у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Позивач є єдиним спадкоємцем, оскільки чоловік та батьки спадкодавця померли раніше, а дітей у померлої не було. Позивач, відповідно до ст.\~1262\~ЦК України є спадкоємцем другої черги за законом після смерті своєї сестри, та у встановлений законом шестимісячний строк подав до Шостої криворізької держнотконтори заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у наданому заявником документі, що посвідчує право власності на спадкову квартиру за померлою виявлено розбіжність в написанні прізвища спадкодавця, а саме у свідоцтві про право власності прізвище власника вказано «Брухтий» (рос. Мовою), а у свідоцтві про її смерть серії І-КИ № 281067, виданому Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 05.06.2009 року, прізвище спадкодавця - «Мордовець» (укр. мовою), тоді як на час видачі вищевказаного свідоцтва про право власності померла мала прізвище «Мордовец» (рос. Мовою) згідно свідоцтва про одруження 13.09.1969 року серії І-АБ № 012801, виданого Тернівським р/б ЗАГС м. Кривий Ріг 13.09.1969 року, та оскільки реєстрація права власності на спадкову квартиру в Криворізькому БТІ пройшла на прізвище власника «Брухтій», враховуючи ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, у померлої не виникло у повному обсязі право власності на спадкову квартиру. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позов. В судове засідання позивач не зявився, а його представник надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання вимог позивача в повному обсязі та про проведення розгляду справи за відсутності представника виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно ч. 4 ст.\~200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 24.09.1946 року в сім'ї [PERSON] та [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження, серії І-КИ № 428362. Також, 23.06.1949 року в цій же сім'ї народилася «[PERSON]П.», що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії ЯУ № 404939, яке на той час було складено російською мовою. Зі свідоцтва про шлюб від 13.09.1969 року, яке також було складено російською мовою, вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб із «[PERSON]Д.», та після реєстрації дружина прийняла прізвище чоловіка «Мордовец». Таким чином, підтверджено спорідненість позивача зі спадкодавцем, яка є його рідною сестрою. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке було видане 02.07.1992 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Тернівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 25.06.1971 року № 197, зареєстрованого в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 30, сторінка № 128, запис № 28, «[PERSON]П.» належить квартира [ADDRESS] (колишня вулиця «23 Лютого») у Тернівському районі м. Кривого Рогу. Таким чином, вбачається, що свідоцтво було видано на дівоче прізвище спадкодавця [PERSON] [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження та підлягає встановленню, оскільки будь-якого спору між сторонами з цього питання немає, а невірне зазначення імені спадкодавця у правовстановлюючому документі є перешкодою для реалізації позивачем свого права на оформлення спадщини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії І-КИ №281067 від 05.06.2009 року, [PERSON] померла 03.06.2009 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшла належна померлій на підставі свідоцтва про право власності від 02.07.1992 року квартира № 28 в будинку № 130 по вул. Сергія Колачевського (колишня вулиця «23 Лютого») у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно копії спадкової справи № 456/2009, позивач [PERSON] 22.06.2009 року звернувся до Шостої криворізької держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], тобто в межах встановленого законодавством шестимісячного строку. Інших спадкоємців не встановлено. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 01.06.2018 року постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] представнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру із вищезазначених підстав. У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом, відповідно до ст. 1262 ЦК України, після смерті своєї сестри [PERSON], померлої 03.06.2009 року, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг з поважних причин. Згідно ч.1 ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1262\~ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За нормами ч. 5 ст.\~1268\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~- у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач наполягає на задоволенні позову, а відповідач не заперечує проти цього та визнає позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У прохальній частині позовної заяви [PERSON] не заявляв до відшкодування з відповідача будь-яких понесених ним судових витрат. У зв'язку з викладеним, та враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved