Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 9000 гривень. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 02 жовтня 2017 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичила відповідачу 9000 гривень з терміном повернення до 20 грудня 2017 року. Позивач неодноразово усно та письмово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак вони не повернуті по даний час. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 9000 гривень. У судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 02 жовтня 2017 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача 9000 гривень з терміном повернення до 20 грудня 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 20 грудня 2017 року настав строк виконання [PERSON] зобовязання з повернення [PERSON] позики, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, [PERSON] боргу не повернула. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON] як позичальник свого обов'язку повернути позивачу [PERSON] як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 9000 гривень на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконала. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки вона значною мірою позбавлена можливості отримати кошти, на які розраховувала при укладенні договору позики. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в її користь із відповідача заборгованості за договором позики від 02 жовтня 2017 року, в розмірі 9000 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 704,80 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved