Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.04.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Відповідно до п. 2.1.1.2.5. та п. 2.1.1.2.6. Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт надає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачений п. 1.1.1.44 Договору. Також вказує, що пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, за умови інформування Позичальника щодо внесених змін. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 28.11.2019 року має заборгованість в сумі 15333 грн. 70 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 688 грн. 97 коп.; заборгованості по процентам нарахованим за прострочений кредит 96 грн. 17 коп.; заборгованості за пенею 13342 грн. 19 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 706 грн. 37 коп. А тому,\~просить стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] на\~користь АТ\~КБ «Приватбанк»\~заборгованість за\~Кредитним договором\~б/н\~від 17.04.2013\~року в сумі 15333 грн. 70 коп. та судовий збір сумі 2102 грн. Ухвалою суду від 11.01.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача, не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з позовною заявою позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за\~відсутності відповідача\~ [PERSON] ,\~повідомленого у\~встановленому законом\~порядку про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~який не\~з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в клопотанні від 20.12.2019 року (а.с. 42). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 17.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Тарифів Банку, з чим і погодилася Позичальник [PERSON] при укладенні договору (а.с. 14). Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] заборгованість останнього станом на 28.11.2019 року становить 15333 грн. 70 коп., яка складається із: яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 688 грн. 97 коп.; заборгованості по процентам нарахованим за прострочений кредит 96 грн. 17 коп.; заборгованості за пенею 13342 грн. 19 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 706 грн. 37 коп. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримав та користувалася ними, однак своє зобов`язання за Кредитним договором б/н від 17.04.2013 року не виконав, оскільки не здійснював платежів достатніх для погашення його договірних зобов`язань з оплати кредиту та відсотків за його користування, в зв`язку з чим станом на 28.11.2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 688 грн. 97 коп. та за відсотками нарахованими за\~прострочений кредит в сумі 96 грн. 17 коп., суд приходить до висновку про стягнення вказаних сум з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інших, заявлених позивачем сум заборгованості, а саме: заборгованості за пенею 13342 грн. 19 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 706 грн. 37 коп., суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, виходячи із наступного. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] був обізнаний з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, оскільки він користувався кредитними коштами, в межах встановленого ліміту, та здійснював погашення боргу. Крім того, останній в Заяві від 17.04.2013 року підтвердив, що він ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які складають Договір надання банківських послуг, та відповідно був зобов`язаний знайомитися з Тарифами Банку та Умовами кредитування на банківському сайті www.privatbank.ua, тому вважає правомірним нарахування останньому пені та штрафів. Однак враховуючи, що умови договорів розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається із Заяви позичальника від 17.04.2013 року в ній не визначений розмір пені та штрафів (а.с. 14). Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з відповідачем [PERSON] погоджувалися саме ті Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, які до позовної заяви додав позивач, які були б складовою частиною укладеного між сторонами 17.04.2013 року договору та за якими Позичальник [PERSON] брав би на себе зобов`язання зі сплати пені та штрафних санкцій, та що відповідач погодився саме з ними, підписуючи 17.04.2013 року Заяву-анкету. А відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які додані позивачем до позову, частиною укладеного між сторонами 17.04.2013 року Кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15. До того ж вищевказані Тарифи і не могли діяти на момент укладення Кредитного договору, зважаючи на те, що в них вже зазначено про зміну процентної ставки з 01.09.2014 року та про змінені тарифи з 01.04.2015 року, тобто про зміни, яких на момент укладення договору, а саме станом на 17.04.2013 року ще не було. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Таким чином розмір пені та штрафів не передбачений, а відтак не встановлений і не доведений позивачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві від 17.04.2013 року домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, підстав для стягнення з відповідача [PERSON] пені та штрафів немає. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11\~Закону\~України\~від 12.05.1991\~року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 вищевказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення пені та штрафів не підлягають до задоволення. Таким чином\~до\~стягнення\~ [PERSON] на\~користь\~позивача\~ АТ\~КБ\~«Приватбанк»\~підлягає заборгованість\~за\~Кредитним\~договором №\~б/н\~від\~17.04.2013\~року\~в сумі\~785 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 688 грн. 97 коп. та заборгованості по процентам нарахованим за простроченим кредитом 96 грн. 17 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial