Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Р.Вовчука,9 «А» в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, який вона набула у власність на підставі договору дарування від 16.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №385. У вказаному будинку, крім неї, зареєстрована також відповідач [PERSON], яка протягом тривалого часу в ньому не проживає. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не дивлячись на своєчасне та належне повідомлення її судовою повісткою про розгляд справи, яка надсилалася рекомендованим повідомленням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про відмову адресата одержати судову повістку. Згідно ч.9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди представника позивача [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача [PERSON], показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 16.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №385, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] (а.с.8-9), набула у власність житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Р.Вовчука, №9 «А» в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №214 від 19.02.2018 року вбачається, що згідно по господарських книг за 2016-2020 роки по Товтрівській сільській раді у житловому будинку №9 «а» по вул. Р.Вовчука с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області зареєстрована 1 особа [PERSON], [INFO] (а.с.11). На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що на протязі останніх 4 років [PERSON] у будинку за адресою: вул. Р.Вовчука,№9 «А» с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, який належав її матері [PERSON], не проживає, за вказаний час вона лише інколи навідувалася до останньої (а.с.13-14). Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вже на протязі останніх трьох років у будинку за адресою: вул. Р.Вовчука, №9 «А» с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, взагалі ніхто не проживає, він зачинений на замок, поскільки позивач [PERSON] забрала доглядати хвору матір [PERSON] до свого будинку в м. Заставна. Крім того, їм відомо, що відповідач [PERSON] вже біля 10 років проживає за іншою адресою, за вказаний час вона лише інколи навідувалася до матері. Тобто, судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у вказаному житловому будинку у звязку із тим, що вона була членом сімї колишнього власника спірного житлового будинку, а саме донькою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. В той же час, як встановлено в судовому засіданні на підставі договору дарування від 16.02.2018 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на житловий будинок за адресою: вул. Р.Вовчука, №9 «А» с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області, право власності на вказаний будинок перейшло від [PERSON] до позивача [PERSON] Тобто з 16.02.2018 року позивач [PERSON] набула статусу власника житла, а у [PERSON] право власності на нього припинилося та втрачено право користування житловим будинком, даний факт стосується також і членів його сімї, в тому числі і доньки [PERSON] В ухвалі Верховного суду України від 13.07.2011 р. зазначається, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Як встановлено в судовому засіданні, на даний момент відповідач [PERSON] не входить до складу сімї позивачки, постійно з нею не проживає та не повязана з нею спільним побутом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відтак, суд при розгляді даної справи прийшов до висновку, що у зв'язку з припиненням права власності [PERSON] на належне їй житлове приміщення, відповідачем втрачається право користування ним, незалежно від того скільки часу та з яких причин він у ньому був відсутнім. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду відсутні. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №9 «А», розташованим по вул. Р.Вовчука в с. Товтри Заставнівського району Чернівецької області підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved