Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 12 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Путильського районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №30. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на життя. На даний час вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Крім того, зазначив, що вони з відповідачкою [PERSON] дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина разом із ним, оскільки відповідачка бажає виїхати за межі України. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У зв'язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати та визначити місце проживання малолітнього сина разом із ним. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав заяву, у якій розгляд справи просив провести без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просив їх задовольнити. Крім того, у своїй заяві зазначив, що між ним та відповідачкою досягнуто згоди щодо визначення місця проживання сина разом із ним, на підтвердження чого надав нотаріально посвідчений договір. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала нотаріально посвідчену заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 12 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Путильського районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №30 (а.с.5). Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.6). Спільне життя сторін склалось невдало через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сімї неможливе, оскільки сімя сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд приходить до висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Разом з тим, на думку суду, позовна вимога [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із ним задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Так, згідно вимог ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них (ст.161 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч наведеним вище нормам закону, позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про наявність спору з відповідачкою щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Більше того, як вбачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо місця проживання дитини. До того ж, законом передбачений особливий порядок під час вирішення вказаного спору, зокрема, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та здоров'я батьків, їх матеріальне становище та спосіб життя. Крім того, судом враховується висновок Служби у справах дітей про огляд житлово-побутових умов сторін. Проте позивачем не надано належних доказів, які підлягають дослідженню та врахуванню під час вирішення вказаного спору. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітнього сина разом із ним є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial