Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В якому прохав: стягнути з відповідача на його користь за договором позики борг у сумі 85 500 гривень, суму інфляційних втрат у розмірі 37 349 грн. 25 коп., 3% річних від простроченої суми - 5 589 грн. 42 коп. Всього 128 438 грн. 67 коп. Покласти на відповідача судові витрати у вигляді державного мита в сумі 1 284 грн. 39 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250 грн. В обґрунтування позову вказав, що 17 травня 2005 року [PERSON] отримала позику від нього - [PERSON] у сумі 85 500 грн., які зобов'язувалась повернути через 18 місяців рівними частинами щомісячно протягом 6 місяців. Однак, своїх зобов»язань не виконала та на вимогу позивача в усній формі відмовилася сплатити заборгованість. Виходячи з розрахунку сума інфляційних втрат за період з січня 2007 року по квітень 2009 року становить 37 349 грн. 25 коп., а також сума 3% річних з 18 грудня 2006 року по 28 травня 2009 року складає - 5 589 грн. 42 коп., тому він і звертається до суду з даним позовом. У березні 2010 року [PERSON] подала в суд позовну заяву до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. В якій прохала: визнати недійсним договір повторної безвідсоткової позички від 16 травня 2005 року, укладений між ПКВП «Фірма Аріадна» в особі директора [PERSON] та [PERSON] та розписку від 17 травня 2005 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 844 грн., які складаються з сплати судового збору - 17 грн., витрати на ІТЗ - 37 грн.; витрати на правову допомогу - 800 грн. Зазначила, що 16 травня 2005 року між ПКВП «Фірма Аріадна» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір поворотної безвідсоткової позички на суму 85 500 грн. 17 травня 2005 року вона написала відповідну розписку. Даний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки позивач, як головний лікар санаторію-профілакторію Полтавської аграрної академії вимагав від неї, як директора ПКВП «Фірма Аріадна», певну суму коштів за право постачання продукції до санаторію, внаслідок чого було укладеного договір поворотної безвідсоткової позики та видана розписка. [PERSON] ніяких коштів за договором повторної безвітсоткової позички від 16 травня 2005 та розписки до нього від 17 травня 2005 від [PERSON] не отримувала, що свідчить про фіктивність правочину. В зв»язку з викладеним [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. 05 лютого 2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі за в якості співвідповідача ПКВП «Фірма Аріадна». [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали, прохали задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову прохали відмовити. [PERSON] та представник [PERSON] - в судовому засіданні первісний позов не визнали, прохали відмовити в його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали, прохали її задовольнити. Представник відповідача ПКВП «Фірма Аріадна» - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, прохала відмовити в його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримала, прохала її задовольнити. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічної позовної заяви. Судом встановлено, що 16 травня 2005 року між ПКВП «Фірма Аріадна» в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поворотної безвідсоткової позики, відповідно до якого [PERSON], отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 85 500 грн., які зобов'язалася повернути через 18 місяців рівними частинами щомісячно протягом 6 місяців. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноручно написала [PERSON] розписку 17 травня 2005 року. До вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1051 ЦК України, передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обов'язок довести зазначений факт покладений на позичальника. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], ніяких коштів за договором повторної безвідсоткової позички від 16 травня 2005 року та розписки до нього від 17 травня 2005 року від [PERSON] вона не отримувала. Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги х них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Вказані факти підтверджуються копією : постанови заступника прокурора Октябрського району м.Полтави молодшого радника юстиції Остапенко C.B. від 18 серпня 2008 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] на підставі ст.6 п.2 КПК України, у зв»язку з відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ст.ст.190, 192 КК України; постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 листопада 2008 року ст.о/у ВКМСН Октябрського РВ ПМУ Ціленко О.О.; пояснення [PERSON] прокурору Октябрського району м.Полтава від 18 серпня 2008 року; листа Октябрського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області за №4/5767 від 04 березня 2010 року. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визначення правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судом необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ніяких коштів за договором повторної безвідсоткової позички від 16 травня 2005 року та розписки до нього від 17 травня 2005 року від [PERSON] не отримувала, що свідчить про фіктивність правочину. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову. Визнати недійсним договір повторної безвідсоткової позички від 16 травня 2005 року, укладений між ПКВП «Фірма Аріадна» в особі директора [PERSON] та [PERSON] та розписку від 17 травня 2005 року, написану [PERSON] про отримання нею в борг 85 500 грн., оскільки, як встановлено судом, [PERSON] кошти не отримувала взагалі. Та в зв'язку з цим про відмову у задоволенні первісного позову.

Outcome: approved