Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] зернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 03 вересня 1995 року в Мухавській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №03. Від даного шлюбу мають троє дітей, з яких двоє дітей неповнолітні: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачкою спільне життя не склалося, постійно виникали сварки, непорозуміння, тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, має намір узаконити відносини з іншою жінкою, тому звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без нього, просить позов задовольнити, миритися не бажає, дочку залишити проживати з матір'ю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 вересня 1995 року в Мухавській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №3. Від шлюбу мають троє дітей, з яких одна дитина неповнолітня: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали сварки, непорозуміння, суперечки, подружніх відносин не підтримують, позивач має намір узаконити відносини з іншою жінкою, яка від нього вагітна. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін, суд залишає проживати з відповідачкою.

Outcome: approved