Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2014 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. У позові вказала, що 08 липня 1998 року вона разом з [PERSON] придбали житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] і який вона рахує є їхньою спільною сумісною власністю. 10.11.2010 року їх шлюб було розірвано, сторони почали проживати окремо. З наміром поділити вищезазначений будинок [PERSON] звернулася до відповідача з проханням надати їх технічну документацію на нього та у добровільному порядку виділити кожному частку але [PERSON] відповідних документів їй не надав та не погоджується добровільно ділити будинок. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] змушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позові. У разі неявки позивача у судове засідання, просила слухати справу з винесенням заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до адресної довідки виданої Гребінківським РС УДМС України в Полтавській області на ім'я [PERSON], народження [INFO], останній зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 14), куди направлялися повістки. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що [PERSON] з відповідачем по справі [PERSON] з 28.05.1977 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] видане 28.05.1977 Гребінківським районним відділом ЗАГС Полтавської області. 10.11.2010 сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 10.11.2010 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції (а.с. 10). У період шлюбу позивачем та відповідачем був придбаний житловий будинок розташований по [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Гребінківської нотаріальної контори за реєстровим № 1093 від 08.11.1998 (а.с. 6). Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу продаж житлового будинку вчинено за 6400 грн. п. 8 вказана інвентаризаційна оцінка будинку 12204 грн. 11.12.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 11). Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її призначення. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу, на ім'я лише одного з подружжя, не впливає на його правовий режим (режим спільності майна). Відповідач від добровільного поділу будинку відмовляється та своїми діями перешкоджає позивачці у виготовлення технічної документації на будинок. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Outcome: approved