Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Р.Окіпної, 8Б) звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості, вказуючи, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 200693270201 видано кредит у сумі 23309,02 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 року складає 25398,1 грн., з яких: 10647,03 грн. - заборгованість за кредитом; 14324,14 грн. - заборгованість процентами; 426,93грн. - заборгованість за комісією; 0 грн. - штрафні санкції. Просить суд стягнути з [PERSON] на їхню користь заборгованість у сумі 25398,1 грн. та витрати зі спати судового збору у сумі 1921,00грн. 15 жовтня 2019 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. 06 листопада 2019 року [PERSON] через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовна заява в сумі 25398,10 грн. є необґрунтованою та не підтвердженою відповідними доказами виходячи з наступного. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. На думку відповідача, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з нею позивач дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023 -ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженим банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, на думку відповідача, слід прийти до висновку про часткове задоволення позовних заяви в розмірі 7417,42 грн. Просить суд задовольнити позов частково в сумі 7417,42 грн. та стягнути на її користь суму судових витрат (витрати на правничу допомогу) в сумі 2248,40грн. 10 березня 2020 року через канцелярію суду представник АТ «ПУМБ» адвокат Фацул М. В. надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 200693270201, відповідно до якого загальна сума грошових вимог позивача до відповідача становить 25398,10 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 10647,03 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 14324,14 грн.; прострочена заборгованість за комісією в розмірі становить 426,93 грн.; строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 0 грн.; строкова заборгованість за відсотками в розмірі становить 0 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 93779,90грн. та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором 200693270201 від 09.08.2016 року станом на 23.07.2019 (включно) склала 10647,03+14324,14+426,93=25398,10 грн. 15 квітня 2020 року через канцелярію суду представник відповідача адвокат Мисан В. М. надав суду додаткові пояснення на поданий розрахунок ПАТ «ПУМБ», в якому зазначив, що з наданим позивачем розрахунком заборгованості вони не погоджуються. Також вказує, що сума коштів 1884,28 грн., які на думку позивача були погашені як відсотки за користування кредитом, насправді є погашенням тіла кредиту та входить до суми 4719,72 грн. Також, банком не було враховано погашення відповідачем тіла кредиту в сумі 6168,40 грн. (судовий збір у розмірі 768грн.40коп. та 5400 грн. витрат на правничу допомогу у справі № 755/2828/19 за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Мисана В. М. до ПАТ «ПУМБ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т. Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. А тому, просить суд задовольнити позов частково в сумі 1249,02 грн.; стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] суму судових витрат (витрат на правничу допомогу) в сумі 7322,70 грн. Також, зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 200693270201 видано кредит у сумі 23309,02 грн. В судовому засіданні встановлено, що у заяві позичальника № 200693270201 від 09 серпня 2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції з 16.11.2015, яка надана позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема передбачає визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ця публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції з 16.11.2015 року вона розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 09.08.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати комісії та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. На думку суду, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки, публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції з 16.11.2015 року, що в тому числі, розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.08.2016 року0 та до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.08.20190, тобто. Кредитор міг додати до позовної заяви публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та правила банківських послуг (в даному випадку публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), відсутність заяви від 09.08.2016 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами. Комісії, відтак надана банком обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки,достовірно не підтверджують вказаних обставин. А тому, стягнення відсотків за користування кредитними коштами та комісії з боку позивача є незаконним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. 19 серпня 2019 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, вчинений 29 жовтня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 10341. Стягнуто з ПАТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768грн.40коп. та 5400 грн. витрат на правничу допомогу. 17 грудня 2019 року постановою Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/2828/19 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ «ПУМБ» на користь [PERSON] 6168,40 грн. - виконавче провадження закінчено. Даною постановою встановлено, що виконавчий документ виконано фактично, в повному обсязі та у спосіб визначений рішенням суду, шляхом стягнення з боржника заборгованості та перерахування стягнених коштів стягувану. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі. Відповідно до Виписки/Особовому рахунку за 17.12.2019 - [PERSON] було погашено заборгованість по відсоткам по договору (200693270201 від 09.08.2016) в розмірі 6168,40 грн. Відповідно до виписки по кредитній карті за період з 09.08.2016 по 20.11.2018, яка міститься в матеріалах справи, відповідач отримав та повернув кошти в наступних сумах: за період з 09.08.2016 року по 20.08.2016 року: отримано коштів 4970,86 грн.; погашено 0,00грн.; за період з 21.08.2016 року по 20.09.2016 року: отримано коштів: 0,00 грн.; погашено 350,00 грн.; за період з 21.09.2016 року по 20.10.2016 року: отримано коштів 0,00 грн.; погашено 100,00грн.; за період з 21.10.2016 року по 20.11.2016 року: отримано коштів 110,00 грн.; погашено 1209,72 грн.; за період з 21.11.2016 року по 20.12.2016 року: отримано коштів 2302,72 грн.; погашено 400,00 грн.; за період з 21.12.2016 року по 20.01.2017 року: отримано коштів 266,08 грн.; погашено 500,00грн.; за період з 21.01.2017 року по 20.02.2017 року: отримано коштів 70,00 грн.; погашено 700,00 грн.; за період з 21.02.2017 року по 20.03.2017 року: отримано коштів 4253,41 грн.; погашено 560,00 грн.; за період з 21.03.2017 року по 20.04.2017 року: отримано коштів 38,00 грн.; погашено 100,00 грн.; за період з 21.04.2017 року по 20.05.2017 року: отримано коштів 126,07 грн.; погашено 800,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що за період з 21.05.2017 року по 20.11.2018 року [PERSON] кошти не отримувала та не погашала. За весь період користування кредитними коштами , [PERSON] отримала 12137,14 грн., з яких на момент подання позовної заяви було погашено 4719,72 грн. З урахуванням отриманих та погашених коштів заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 7417,42 грн. Також, як встановлено із розрахунку заборгованості, позивач нараховував відсотки, що на момент звернення до суду сума заборгованості за відсотками становила 14324,14 грн. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 судом вищої інстанції в аналогічних справах встановлено, що заява приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не є кредитним договором, відтак відсотки за такими кредитами не можуть бути нараховані. Таким чином, на думку суду, сума коштів 1884,28 грн., які на думку позивача були погашені як відсотки за користування кредитом, насправді є погашенням тіла кредиту та входить до суми 4719,72 грн. Також, банком не було враховано погашення відповідачем тіла кредиту в сумі 6168,40 грн. (судовий збір у розмірі 768 грн.40коп. та 5400 грн. витрат на правничу допомогу у справі № 755/2828/19 за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Мисана В. М. до ПАТ «ПУМБ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т. Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Отже, заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» станом на 15.04.2020 становить 1249,02 грн., яка і підлягає стягненню. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інших, заявлених позивачем сум заборгованості, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, виходячи із наступного. Враховуючи, що умови договорів розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 вищевказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме таких умов, про які вважав узгодженими банк. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримувала кредитні кошти та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 1249,02грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відносно витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 7322грн. 70 коп. , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК). Відповідного клопотання позивачем не надано. Відповідно до п.2 ч. 2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл вказаної категорії судових витрат є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було надано: Договір № б/н про надання правничої допомоги від 15 жовтня 2019 року, укладеним між адвокатом Мисан В. М. та Фещенко Л. М.; Акт прийому-передачі наданих послуг від 04 листопада 2019 року, відповідно до якого на виконання умов Договору про надання правничої допомоги № б/н від 15.10.2019 року, укладеному між сторонами, що адвокат належним чином виконував умови зазначеного Договору та надав клієнту наступні послуги: вивчення матеріалів позовної заяви АТ «ПУМБ» від 08.08.2019 року про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 1400 грн.00коп.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини в розмірі 1400 грн. 00 коп.; консультування з питання стягнення заборгованості у відповідності до норми ЦКУ в розмірі 700грн.; вивчення судової практики з питання визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання в розмірі 1400 грн. 00 коп.; підготовка відзиву від 04.11.2019 року на позовну заяву від 08.08.2019 року про стягнення заборгованості в розмірі 1400 грн. ; Копію квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 04.11.2019 року на суму 6300 грн.00 коп.; Копію квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 31.01.2020 року на суму 1400 грн.00 коп.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; - Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії СА № 1000534. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до стягнення з позивача АТ «ПУМБ» на користь відповідача [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7322 грн. 70 коп. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено 1921 грн.00коп. (Платіжне доручення № 31572 від 20 серпня 2019 року). Оскільки, судом було задоволено 4,92 % позовних вимог (1249 грн. 02 коп. х100 %/25398грн.10 коп.), суд вважає, що за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» судовий збір в розмірі 94 грн. 51 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved