Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 25.04.2015 в розмірі 10 200,54 грн станом на 10.11.2020 та судові витрати в розмірі 2 102 грн. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, у якій роз`яснено відповідачці право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов визнала частково, просила відмовити позивачу в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафом, нарахованими поза встановленим строком дії кредитного договору. Крім цього, просила надати їй розстрочку на стягнення суми заборгованості у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані представником позивача документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] звернулась до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (далі - Генеральна угода) №б/н від 25.04.2015, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 898,76 грн на строк 12 місяців, з 25.04.2015 до 30.04.2016, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,833% в місяць на залишок заборгованості за кредитом, та на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку. Вказані обставини підтверджуються: Генеральною угодою, довідкою про зміну умов кредитування, випискою по картковому рахунку, довідкою про видані картки клієнту та розрахунком заборгованості. Підписавши 25.04.2015 Генеральну угоду [PERSON] підтвердила, що вона згодна з тим, що дана Генеральна угода разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Згідно з п.2.1 Генеральної угоди сторонами було обумовлено погашення заборгованості Позичальника в наступному порядку: з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 401,07 грн для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам та інших витрат. При цьому, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1 514,74 грн. Із позову вбачається, що відповідачка свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 10.11.2020 та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідачка має заборгованість у розмірі 10 200,54 гривень, яка складається з наступного: 3 790,42 гривень - заборгованість за кредитом; 1 873,22 гривні - заборгованість за несплаченими відсотками на прострочену заборгованість; 4 536,90 гривень - нарахована пеня. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З матеріалів справи встановлено, що під час укладання кредитного договору між сторонами 25.04.2015 сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% в місяці на суму залишку заборгованості за кредитом; а також умови та порядок застосування неустойки у вигляді пені та штрафів у випадку порушення грошового зобов`язання боржником. Таким чином, сторони уклали кредитний договір від 25.04.2015 у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов такого договору, а саме, шляхом підписання Генеральної угоди. Суд, враховуючи визнання відповідачкою заборгованості за кредитом, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в розмірі 3 790,42 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам та пені, нарахованих після закінчення строку кредитування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вже було встановлено судом, сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 25.04.2015 на строк 12 місяців, погодивши сплату відсотків в розмірі 0,833% на місяць на залишок заборгованості за кредитом та кінцеву дату погашення заборгованості - 30.04.2016. Нарахування та сплата відсотків на прострочену заборгованість та пені після спливу кінцевої дати погашення заборгованості за вказаною Генеральною угодою сторонами не узгоджено. Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (30 квітня 2016 року) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам та пенею за період з 01 травня 2016 року по 10 листопада 2020 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Відтак, у межах заявлених позовних вимог частково підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 389,69 грн та пенею в розмірі 1 364,49 грн, що нараховані до 30 квітня 2016 року в сумі 1 754,18 грн (389,69 + 1 364,49). Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, а також процентами та пенею, нарахованими в межах строку дії договору кредитування, в загальному розмірі 5 544,60 грн (3 790,42 грн + 1 754,18 грн). Відповідно до ч.1 ст.141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (5 544,60 грн), а саме у розмірі 54,36 % (5 544,60 х 100 : 10 200,54). Таким чином, з відповідачки слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 142,65 грн (2102 : 100 х 54,36 %). Відповідачка [PERSON] в своїй заяві просила суд розстрочити виконання рішення суду, врахувавши її скрутне матеріальне становище. З урахуванням положень ст.267 ЦПК України, суд враховуючи матеріальне становище відповідача, вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення на дванадцять місяців. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial