Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Нечаєв В.В., звернувся у суд із позовом до [PERSON] , про виселення з жилого будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області №2-200/07 від 07 лютого 2007 року (зареєстрований в реєстрі № 267, реєстратором КП «Виноградівського РБТІ»), а також на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області №2-167/2010 від 31 березня 2010 року (зареєстрований в реєстрі № 267, реєстратором КП «Виноградівського РБТІ»). Позивач перебувала з відповідачем [PERSON] , в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились двоє дітей: [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1996 року народження. Рішенням Виноградівського районного суду шлюб між сторонами розірваний ще в 2007 році. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , тобто ще з 2007 року, в житловому будинку [ADDRESS] , протиправно та без згоди позивачки [PERSON] і надалі проживає відповідач [PERSON] , хоча має зареєстроване місце проживання в Тячівському районі. На даний час між сторонами спору склалися особливо неприязні відносини, які супроводжуються системними побутовими конфліктами, погрозами що виключає можливість ведення спільного побуту. Позивачка просить суд виселити відповідача [PERSON] з її житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача (а.с.59). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи, в тому числі через оголошеня на офіційному сайті Виноградівського районного суду (а.с.61), про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 280-282 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області №2-200/07 від 07 лютого 2007 року (зареєстрований в реєстрі № 267, реєстратором КП «Виноградівського РБТІ»), а також на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області №2-167/2010 від 31 березня 2010 року (зареєстрований в реєстрі № 267, реєстратором КП «Виноградівського РБТІ») (а.с.21-26). Позивач перебувала з відповідачем [PERSON] , в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились двоє дітей: [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1996 року народження. Рішенням Виноградівського районного суду шлюб між сторонами розірваний ще в 2007 році. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , тобто ще з 2007 року, в житловому будинку [ADDRESS] , протиправно та без згоди позивачки [PERSON] і надалі проживає відповідач [PERSON] , хоча має зареєстроване місце проживання в Тячівському районі. Відповідач [PERSON] влаштовує сварки, принижує позивачку, в утриманні та ремонті житла участі не приймає, оплату спожитих комунальних послуг не здійснює. На даний час між сторонами спору склалися особливо неприязні відносини, які супроводжуються системними побутовими конфліктами, погрозами, що виключає можливість ведення спільного побуту. Щодо особи відповідача, слід зазначити наступне: 26.12.2019 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, згідно до Постанови Виноградівського районного суду від 26.12.2019 року по справі за №299/3980/19. Зокрема даною постановою суду встановлено, що: 01.11.2019 року близько 21-00 год. [PERSON] , знаходячись за місцем проживання в [ADDRESS] , затіяв сварку з своєю колишньою дружиною [PERSON] , з якою проживають разом, в ході якої ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, чим скоїв психологічний тиск на неї. Таким чином поведінка відповідача характеризується агресивністю, повною відсутністю поваги до колишньої дружини, нехтуванням нормами етики та моралі. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно положень ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Факт неможливості спільного проживання з відповідачем є очевидним, спільне проживання з ним по суті є для позивача вкрай небезпечним, хоча він і має інше житло, що розташоване в [ADDRESS] , що стверджується Листом Углянської сільської ради Тячівського району за №24 від 31.01.2020 року (а.с.47). Попередження відповідача про неприпустимість такої поведінки в подальшому є недоцільним. Його антигромадська поведінка є триваючою. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює проживання із ним в одному житловому будинку, а вжиті заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, суд вважає, що останнього необхідно виселити із будинку позивачки, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 768 грн.40 коп.

Outcome: approved