Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

позивач [PERSON] районна адміністрація Львівської міської ради (далі ГРА ЛМР) звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа: ЛМКП «Айсберг», в якому просить зобовязати [PERSON] за власні кошти привести квартиру №15 на вул. Л. Курбаса, 7 до попереднього стану, а саме відновити віконний та дверний прорізи, демонтувати балкон, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що будинок №7 на вул. Л. Курбаса перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Айсберг». Відповідно до довідки з місця проживання і про склад сімї і прописки від 08.08.2012 року № 1090, кв. №15 вказаного будинку складається з житлової кімнати площею 9,90 кв.м, кухні площею 9,20 кв.м, загальною площею 19,10 кв.м. Власником зазначеної квартири є [PERSON] 21.01.2011 року адміністративною комісією при Сокальській міській раді винесено постанову №3 про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за ст. 150 КУпАП. 10.09.2012 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт про те, що [PERSON], власником квартири [ADDRESS] проведено самовільне перепланування квартири, а саме: в кухні (на поверховому плані під літ.15-1) на місці віконного прорізу встановлено дверний, влаштовано залізобетонний балкон зі сторони подвіря будинку, дверний проріз вхідних дверей з коридору (під літ. XV) до кухні (під літ. 15-1) закладено, відновлено дверний проріз з коридору (під літ. XV) в житлову кімнату (під літ.15-2). Листом ЛМКП «Айсберг» від 10.09.2012 року №560 [PERSON] скеровано попередження із зобовязанням терміново надати дозвільну документацію на здійснене перепланування квартири № 15 та влаштування балкону в будинку № 7 на вул. [PERSON]. 28.02.2013 року ЛМКП «Айсберг» відповідачу скеровано попередження із зобовязанням привести квартиру №15 на вул. [PERSON] до попереднього стану після самовільно проведеного перепланування. Розпорядженням голови [PERSON] районної адміністрації ЛМР від 20.03.2013 року № 105 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району. Відповідно до п.2 вказаного розпорядження [PERSON] власника квартири №15 на вул. Курбаса, 7 зобовязано за власні кошти привести квартиру №15 на вул. Курбаса, 7 до попереднього стану, а саме: відновити віконний та дверний проріз, демонтувати балкон. 22.04.2013 року та повторно 13.05.2013 року ЛМКП «Айсберг» скеровано відповідачу попередження щодо невиконання п.2 зазначеного розпорядження [PERSON] районної адміністрації ЛМР та зобовязано привести квартиру № 15 на вул. Курбаса, 7 до попереднього стану. 18.06.2013 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт про те, що п.2 розпорядження [PERSON] районної адміністрації ЛМР від 20.03.2013 року № 105 відповідачем не виконано, не відновлено віконний та дверний прорізи, не демонтовано балкон, а тому просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до позову. Просила такий задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав письмові заперечення /а.с.46-47, 130-132/ та додатково пояснив, що квартира № 15, яка знаходиться в жилому будинку № 7 на вулиці Л.Курбаса у м. Львові належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2010 року посвідченого державним нотаріусом пятої Львівської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-4241. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] провів самовільне перепланування квартири № 15, яка знаходиться в жилому будинку № 7 на вулиці [PERSON], а саме: в кухні на місці віконного прорізу встановлено дверний, влаштовано залізобетонний балкон зі сторони подвіря будинку, дверний проріз вхідних дверей з коридору до кухні закладено, відновлено дверний проріз з коридору в житлову кімнату. Крім того, вказав на те, що в обґрунтування позову ГРА ЛМР посилається на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених\~наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76,згідно п. 1.4.1 яких переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства. У відповідності до п.п.1.4.2, 1.4.3 цих Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Таким чином, враховуючи, що викладені на обґрунтування позову позивача доводи не доведені належними доказами, які б підтвердили, що внаслідок ремонтних робіт в квартирі №15 на вул. Курбаса, 7 у м.Львові відбулось істотне порушення будівельних норм і правил, негативного впливу на міцність і безпечність цього будинку чи порушення суспільних інтересів чи прав третіх осіб, вважає, що позов [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради є безпідставним та таким, що ґрунтується на припущеннях. За таких обставин, підстави для задоволення позову про приведення квартири №15 на вул. Курбаса, 7 у м.Львові до попереднього стан - відсутні. Просив відмовити у задовленні позову. Представник третьої особи у призначенні судові засіданні не зявлявся, однак подав до суду письмові пояснення /а.с.45/, згідно яких позовні вимоги позивача підтримує в повному обємі. Просив позов задоволити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що будинок №7 на вул. Л. Курбаса перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Айсберг». Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 08.08.2012 року № 1090 виданої ЛКП «Айсберг», [ADDRESS] складається з житлової кімнати площею 9,90 кв.м, кухні площею 9,20 кв.м, загальною площею 19,10 кв.м. Власником зазначеної квартири є [PERSON]Й./а.с.5/. 21.01.2011 року адміністративною комісією при Сокальській міській раді винесено постанову №3 про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за ст.150 КУпАП. /а.с.10/. Так, 10.09.2012 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт про те, що [PERSON], власником квартири [ADDRESS] проведено самовільне перепланування квартири, а саме: в кухні (на поверховому плані під літ.15-1) на місці віконного прорізу встановлено дверний, влаштовано залізобетонний балкон зі сторони подвіря будинку, дверний проріз вхідних дверей з коридору (під літ. XV) до кухні (під літ. 15-1) закладено, відновлено дверний проріз з коридору (під літ. XV) в житлову кімнату (під літ.15-2)./а.с.58/ Листом ЛМКП «Айсберг» від 10.09.2012 року №560 [PERSON] скеровано попередження із зобовязанням терміново надати дозвільну документацію на здійснене перепланування квартири № 15 та влаштування балкону в будинку № 7 на вул. [PERSON]. /а.с.11/. 28.02.2013 року ЛМКП «Айсберг» [PERSON] скеровано попередження із зобовязанням привести квартиру №15 на вул. Л. Курбаса, 7 у м.Львові до попереднього стану після самовільно проведеного перепланування. /а.с.12/. Розпорядженням голови [PERSON] районної адміністрації ЛМР від 20.03.2013 року № 105 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району. Відповідно до п.2 вказаного розпорядження [PERSON] власника квартири №15 на вул. Курбаса, 7 зобовязано за власні кошти привести квартиру №15 на вул. Курбаса, 7 до попереднього стану, а саме: відновити віконний та дверний проріз, демонтувати балкон. /а.с.17/. 22.04.2013 року та 13.05.2013 року ЛМКП «Айсберг» скеровано [PERSON] попередження щодо невиконання ним п.2 зазначеного розпорядження [PERSON] районної адміністрації ЛМР та зобовязання привести квартиру № 15 на вул. Курбаса, 7 до попереднього стану./а.с.13, 14/. 18.06.2013 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт про те, що п.2 розпорядження [PERSON] районної адміністрації ЛМР від 20.03.2013 року № 105 [PERSON] не виконано, не відновлено віконний та дверний прорізи, не демонтовано балкон. /а.с.15/. Разом з тим, представником позивача у судовому засіданні не доведено можливість приведення квартири №15, яка знаходиться в житловому будинку №7 по вул. Л. Курбаса у м.Львові до попереднього стану та проведення демонтажу влаштованого балкону без заподіяння шкоди цій квартирі чи будинку в цілому або іншим особам. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, а саме із висновку судової будівельно-технічної експертизи №761 від 19.08.2015 р. демонтаж залізобетонного балкону квартири №15 на вул.Л. [PERSON], 7 у м.Львові зі сторони подвіря може нанести шкоду конструктивним елементам будинку, а тому доцільно його не демонтувати. /а.с.117-121/. Відтак, суд погоджується із твердженнями представника відповідача проте, що вимога позивача щодо демонтажу цього балкону є необгрунтованою, оскільки демонтаж такого може негативно вплинути на міцність і безпечність цього будинку чи порушення суспільних інтересів. У відповідності до п.п.22, 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч.1 ст.382 ЦК України зазначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. У відповідності до п. 2.22 ДБН «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», прийняті Державним комітетом України з будівництва та архітектури 18.05.2005 року, уквартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Згідно п. 2.27 цих ДБН в однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз). Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В той же час, згідно ч.4, 5, 6 цієї статті власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. З вищенаведеного випливає, що гарантоване законом право власності обмежується правами інших осіб на не порушення їхніх прав чи законних інтересів внаслідок реалізації такого права. Таким чином, з представлених на обґрунтування позову доказів судом не встановлено наявність порушень прав будь-яких осіб внаслідок проведеного відповідачем переобладнання належної йому на праві власності квартири та встановлення залізобетонного балкону. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, згідно п.\~1.4.1 яких переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства. У відповідності до п. п. 1.4.2, 1.4.3 цих Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Також п. 1.4.6 цих Правил встановлено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку. Зважаючи на наведені законодавчі положення, покладення на власника квартири обовязку виконати демонтаж здійсненого ним переобладнання виникає лише у випадку порушення внаслідок такого переобладнання конструктивних елементів цілого житлового будинку або засобів протипожежного захисту. За таких обставин, враховуючи недоведеність представником позивачем факту порушення відповідачем конструктивних елементів будинку №15 по вул. Л. Курбаса, 7 у м.Львові, суд приходить до висновку про відсутність підстав для приведення вищезгаданої квартири до попереднього стану, а саме: відновити віконний та дверний прорізи, демонтувати балкон. Крім цього, судом не здобуто, а представником позивача не доведено можливість проведення демонтажу залізобетонного балкону без заподіяння шкоди цій квартирі чи будь-яким іншим третім особам, а також відсутність потреби в залученні при цьому відповідних спеціалістів, у звязку з чим, суд не може покласти на відповідача обовязок самостійно привести належну йому квартиру до попереднього стану. Проте, суд погоджується з тим, що [PERSON] слід усунути допущені порушення вимог закону щодо проведення переобладнання квартири без відповідного дозволу в інший спосіб. Отже, враховуючи вищенаведене, повно та всебічно дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником позивача під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для приведення квартири [ADDRESS] до попереднього стану, а саме відновити віконний та дверний прорізи, демонтувати балкон, а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed