Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в своїх та інтересах неповнолітнього [PERSON],1999 року народження звернулась до суду з позовом і просить визнати за нею та неповнолітнім [PERSON], право користування житловими кімнатами [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона та її неповнолітній син постійно проживають і зареєстровані в кімнатах [ADDRESS]. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури» їх вселила адміністрація цього підприємства у зв'язку з трудовими правовідносинами. Спочатку, в 1998 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету сім»ї позивачки було надано кімнату [NUMBER], а 25.03.03 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету на її сім»ю була додатково надана і кімната [NUMBER], в яких вони проживають до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні її сім»ї вказаного житла, ордер на ці кімнати не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у комунальну власність, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданих кімнатах, вона звертається до суду за визнанням права користування цим житлом. Представник позивачки в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій позов визнає та просив розглянути справу у його відсутність. Третя особа- Орган опіки та піклування про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], постійно проживають і зареєстровані в кімнатах [ADDRESS] що підтверджується довідкою з місця проживання. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури» їх вселила адміністрація цього підприємства у зв'язку з трудовими правовідносинами, що підтверджується копією трудової книжки. Спочатку, в 1998 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано кімнату [NUMBER], а 25.03.03 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету на її сім»ю була додатково надана і кімната [NUMBER], в яких вони проживають до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй вказаного житла, ордер на ці кімнати не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті та відмовити в визнанні її наймачем, вона звернулась до суду за визнанням права користування цим житлом. Судом встановлено, що за вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УPCP від 03.06.86 р. № 268 (Положення). За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання сім»ї позивача в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення. Наведені обставини дають підстави для визнання права позивача користування спірним житловим приміщенням, оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, за відсутності ордеру, новий власник може заперечувати правомірність його проживання в наданих кімнатах. Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. На підставі викладеного,

Outcome: approved