Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Хустської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,0032 га, призначену для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона є власником гаражу, який розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.08.2008 року, видане державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори. Так як державний акт на вказану земельну ділянку, померлим не виготовлявся, у 2019 році [PERSON] вирішила виготовити технічну документацію із землеустрою з подальшим внесенням вказаної земельної ділянки до автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Однак Хустською міською радою [PERSON] , було повідомлено, що поданий нею пакет документів для передачі у приватну власність вказаної земельної ділянки, не відповідають вимогам ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки розташування гаражу у встановленому місці не передбачено існуючою містобудівною документацією. Крім того, позивачка стверджує, що згідно рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 161 від 24.04.1996 року її покійному чоловікові було надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів на вказаний гараж. На даний час вирішити питання про визнання права власності на землю інакше як в судовому порядку у позивачки немає можливості, враховуючи, що земельна ділянка надана покійному чоловіку позивачки у встановленому законом порядку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та не порушує права інших осіб, позивач вважає, що суд може визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить його задоволити. Представник відповідача - Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. До суду надіслав відзив, у якому заперечив протии задоволення позову, просив справу розглядати у його відсутності та відмовити [PERSON] у задоволенн іпозовних вимог повністю. Відповідно до ст. 211, 223, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового процесу без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та належними доказами стверджено, що позивачка є власником гаражу, який розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.08.2008 року, видане державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори. Так як державний акт на вказану земельну ділянку, померлим [PERSON] не виготовлявся, у 2019 році [PERSON] вирішила виготовити технічну документацію із землеустрою з подальшим внесенням вказаної земельної ділянки до автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Однак, Хустською міською радою [PERSON] , було повідомлено, що поданий нею пакет документів для передачі у приватну власність вказаної земельної ділянки, не відповідають вимогам ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки розташування гаражу у встановленому місці не передбачено існуючою містобудівною документацією. Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 161 від 24.04.1996 року померлому чоловікові позивачки [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів на вказаний гараж. Нормами ч.1 ст.377 ЦПК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю чи споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічні норми містить ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України. Таким чином, за загальними правилами, закріпленим у статтях 377 ЦПК України та 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлючи споруду стає власником земельної ділянки без зміни її цільового призначення та розмірів. З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, підставним, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved