Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] кизизвернулася до суду з позовом до [PERSON] оглипро розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивачка зазначила, що з відповідачем уклали шлюб 01 жовтня 2016 р., шлюб зареєстровано Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 1126. В шлюбі в них народилася дочка: [PERSON] [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає з позивачкою. Сімейне життя між сторонами не склалось, як подружжя особи втратили почуття любові один до одного, мають різні погляди на подальше життя, фактично сторони не підтримують шлюбні відносини і проживають окремо.Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки,тому вона просить шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] , залишити проживати з нею, оскільки наразі дитина проживає у звичних для неї матеріально-побутових умовах, має всі необхідні речі,а будь-яка зміна умов проживання доньки спричини ть додатковий стрес. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та зазначала, що позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Полтава в судове засідання не з`явився, прохав врахувати при винесенні рішення висновок про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] . Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Полтава ради подав до суду висновок про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , зареєстрований 01.10.2016 р.Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 1126, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований уоргані державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК України. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін, суд приходить до наступного. У шлюбі в сторін народиласядочка [PERSON] [INFO] , актовий запис за № 1136 від 18 жовтня 2018 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.ч.2, 3, 4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Полтава вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] [INFO] , що стверджується висновком органу опіки та піклуванняв особі Шевченківської районної у м. Полтава ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 13 липня 2021 р. Враховуючи вимоги ч.ч. 3, 4 ст.29 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст.160 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклуванняв особі Шевченківської районної у м. Полтава ради, який є обґрунтованим, а також думку позивачки та відповідача, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін [PERSON] [INFO] з матір`ю - позивачкою [PERSON] [INFO] . Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1816,00 грн. На підставі ст.ст. 3, 19, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved