Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» про визнання дій щодо відключення до кімнати неправомірними, зобов`язання за власний рахунок підключити електропостачання, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач проживає та зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] . Даний гуртожиток належить відповідачу. 01.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди ліжко-місця № 325, де, зокрема, орендна плата включає в себе оплату за комунальні послуги. Починаючи з 01.04.2017 року, відповідачем до кімнати позивача було припинено постачання електричної енергії, про що свідчать відповідні акти обстеження. На даний час постачання електричної енергії до кімнати відсутнє. Тому позивач просила суд визнати дії відповідача щодо відключення кімнати № 325 від електропостачання неправомірними, зобов`язати відповідача за власний рахунок підключити електропостачання у кімнату № [NUMBER] гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 6370 гривень та судовий збір в розмірі 1536,80 грн. У судове засідання позивач з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання представник відповідача з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2013 року відповідач є власником нежилих приміщень загальною площею 5811 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Згідно наданого суду повідомлення представника відповідача та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з 17 листопада 2020 року ТОВ «Черемшина 2012» є співзасновником ТОВ «Журавлинка Плюс», і ТОВ «Журавлинка Плюс» є власником гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , гуртожиток та постійно проживає в кімнаті № [NUMBER] цього гуртожитку. 01.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 325 про оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012», згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , у кількості [NUMBER] /м в кімнаті № [NUMBER] . 16.12.2013 року між ПАТ «Київобленерго» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено договір про постачання електричної енергії № 220061041. Відповідно до акту № 1/04-1824 від 08.08.2017 року зі слів сусідів вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] з 01.04.2017 року відсутнє електропостачання. Згідно акту обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 02.04.2018 року вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] відсутнє електропостачання з 01.04.2017 року. У вересні 2018 року позивач здійснювала виклик представника відповідача для складання акту-претензії щодо неналежного надання комунальних послуг. 03.10.2018 року складено акт-претензія про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що 01.04.2017 демонтовано підключення до електроенергії, 01.05.2015 відсутнє постачання гарячої води, не проводився косметичний/капітальний ремонт, не прибираються приміщення загального користування, відсутня охорона, не вивозиться сміття. Відповідно до акту № 1/04-392 від 12.03.2019 року вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] тривалий час відсутнє електропостачання, заборгованість погашена, на 24.02.2019 року електропостачання відсутнє. В грудні 2019 року позивач зверталась до відповідача з претензією в порядку досудового врегулювання, згідно якої вимагала підключити електропостачання в кімнаті [ADDRESS] та сплатити понесені нею збитки. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. У відповідності до положень ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позовних вимог, в тому числі, який орган надає послуги з електропостачання позивачу, який орган, в який час і за яких обставин відключив електропостачання від кімнати, в якій проживає позивач, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності саме за відсутність електропостачання до кімнати позивача, відсутні матеріали перевірки державних органів кімнати позивача (який орган і в який час проводив таку перевірку, присутність позивача, представників позивача та відповідача при такій перевірці). Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію позивачу, а не ПАТ «Київобленерго». В п. 3 та п. 5 Договору № 325 від 01.10.2013 року не конкретизовано, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу саме послуги з постачання електричної енергії, а не будь-які інші комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний до свого позову долучити всі докази, які має в наявності, подати клопотання про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні. Отже, оцінюючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних і допустимих доказів порушення його прав, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то, відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 6370 гривень та судовий збір в розмірі 1536,80 грн.. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтуваннярішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: dismissed