Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до Великолуцької сільської ради Тернопільського району про визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, загальною площею 63,1 кв.м., підвалу, площею 20,1 кв.м., сходів, площею 3,3 кв.м., хліва, площею 50 кв.м., огорожі, площею 16,7 кв.м., воріт, площею 5,8 кв.м., хвіртки, площею 1,6 кв.м. Обґрунтовує позов тим, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті батьків позивач звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 27 січня 2020 року на 14 год. 30 хв. 27 січня 2020 року представник відповідача Великолуцької сільської ради Тернопільського району подав заяву про розгляд справи без його участі, згідно з якою не заперечив проти задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року залучено [PERSON] як співвідповідача до участі у справі. 11 березня 2020 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою позовні вимоги визнала в повному обсязі. В підготовчому судовому засіданні 11 березня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Гонта М.С. уточнив підстави позову, зокрема вказав, що позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка як член колгоспного двору була власником 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] та, крім того, разом із дочкою [PERSON] після смерті [PERSON] вступили в управління спадковим майном, успадкувавши, таким чином 1/6 належної [PERSON] частки у вказаному будинку. Відтак, частка [PERSON] у будинковолодінні станом на дату її смерті становила Ѕ частки. 26 березня 2020 року, до початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння по [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 44,6кв.м., з підвалом та сходами, хліва та огорожі. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 22 квітня 2020 року. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 19 травня 2020 року на 10 год. 20 хв. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гонта М.С. в судове засідання подали заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримали з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог та просили розглядати справу в їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024030835 від 24 вересня 2019 року. 18 червня 1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актвоого запису про шлюб №0024030913 від 24 вересня 2019 року. Як убачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1359 від 10 жовтня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння по [ADDRESS] по обліку бюро рахується за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, із вказаної довідки убачається, що загальна площа житлового будинку становить 44,6 кв.м., житлова площа - 33,6 кв.м. Як слідує з інформаційної довідки №1361 від 10 жовтня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірнимим будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 16 травня 1991 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 8. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 жовтня 1994 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжуються існувати після набрання ним чинності. Тобто, до тих правовідносин, які виникли до прийняття чинного Цивільного кодексу України застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР (1963 року). Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як убачається з інформації по спадковій справі [PERSON] №759/01-21 від 24 жовтня 2019 року, наданої державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори - в.о. завідувачем державного нотаріального архіву Тернопільської області Рудніцькою А.Я., після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №107 за 1996 рік. 04 квітня 1996 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини. 04 квітня 1996 року за реєстровим №973 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад зі всіма нарахованими процентами і компенсаціями, що зберігаються в філії Ощадного Банку №7939/021 на рахунку № [NUMBER] . На запит суду Державним нотаріальним архівом Тернопільської області було надано копії матеріалів спадкової справи №107, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою в 1996 році після смерті [PERSON] . Як убачається з матеріалів спадкової справи №107, 04 квітня 1996 року [PERSON] звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 04 квітня 1996 року за реєстровим №973 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад зі всіма нарахованими процентами і компенсаціями, що зберігаються в філії Ощадного Банку №7939/021 на рахунку № [NUMBER] . В судовому засіданні позивач [PERSON] вказала, що належну [PERSON] 1/3 частку спірного будиноковолодіння успадкували в рівних частках по 1/6 її мати [PERSON] та сестра [PERSON] , оскільки вони проживали разом із спадкодавцем та фактично вступили в управління спадковим майном. Зазначені твердження позивача узгоджуються з матеріалами справи, в тому числі, копіями погосподарських книг станом на дату смерті [PERSON] - [INFO] , згідно з якими станом на дату його смерті разом із ним проживали [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, у своїй заяві про прийняття спадщини і видачу свідоцтва [PERSON] не вказувала до спадкового майна житловий будинок по [ADDRESS] і спадщина, на яку видане вказане свідоцтво, не включає цього житлового будинку, свідоцтво на нього [PERSON] не видавалось, що підтверджується матеріалами спадкової справи №107. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) прийняли у спадщину після померлого [PERSON] належну померлому 1/3 частку спірного будинокволодіння, оскільки фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, успадкувавши таким чином по 1/6 частині вказаного будинку. Інші спадкоємці за законом та за заповітом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2017 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. На запит суду приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. було надано копії матеріалів спадкової справи №172/2019 р., заведеної після смерті [PERSON] . Як убачається з довідки №647 від 19 червня 2017 року, виданої Великолуцькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані [PERSON] - дочка та [PERSON] - внук. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] в силу ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після померлої [PERSON] шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом та за заповітом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 24 жовтня 2019 року №1183/02-31, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивач звернулася до суду за захистом її прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] за життя належала Ѕ частка спірного житлового будинку, суд виходить із наданих доказів. Як убачається з копії погосподарських книг, наданих Великолуцькою сільською радою на відповідний запит суду, станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння по [ADDRESS] рахується як колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Аналогічні відомості містяться у довідці №35 від 22 січня 2020 року, виданій Великолуцькою сільською радою Тернопільського району. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом установлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по [ADDRESS] належав колгоспному двору, членами якого були - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відтак, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за життя належало по 1/3 частині вказаного будинку. [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому 1/6 частину спірного будинковолодіння, однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, [PERSON] за життя належала Ѕ частина вказаного будинку (1/3 + 1/6 = Ѕ) Відповідачі права позивача на спірне майно не оспорюють. Однак, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності [PERSON] на належну їй частку житлового будинку, це стало перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення її позовних вимог - визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] та складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 44,6 кв.м. з підвалом та сходами, хліва та огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 392, 1261, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

Outcome: approved