Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2014 року пред'явив до суду позов до [PERSON] про визнання права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - 1/2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 52,43 кв. м., житловою площею 40,82 кв.м. Обгрунтовує позов тим, що з 20 травня 1994 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Харцизького міського суду від 12 квітня 2011 року. Спірна квартира придбана ними в період шлюбу за рахунок спільних коштів. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, пояснивши, що спірна квартира дійсно придбана ними за час шлюбу за спільні кошти, тому права позивача на неї вона не оспорює і не заперечила проти визнання за позивачем права власності на 1/2 її частину. Судом установлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги грунтуються на встановлених законом підставах, оскільки: З 20 травня 1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Харцизького міського суду від 12 квітня 2011 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили 23 квітня 2011 року. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як слідує з договору купівлі-продажу від 16 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харцизької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 296, [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,43 кв. м., житловою площею 40,82 кв.м.. Згідно з реєстраційним написом на вказаному договорі купівлі-продажу, зазначена квартира зареєстрована в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 травня 2004 року. Таким чином спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу. Однак, згідно з витягом № 3653023 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 24 травня 2004 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З цих підстав судом установлено, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності і позивач [PERSON] має право на поділ цього майна. Визначаючи розмір часток майна сторін при поділі майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності, суд виходить із засад рівності часток подружжя і не знаходить передбачених законом підстав для відступлення від них. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] та визнання з ним права власності на 1/2 частину спірної квартири. При цьому за правилами статті 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 243,60 гривень понесеного судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 61, 68 - 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved