Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно неї; стягнути із відповідача аліменти на її користь, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення [PERSON] 23-х років за умови, що позивач буде продовжувати навчання, починаючи з березня місяця 2019 року. Обґрунтовуючи вимоги стверджує, що відповідач є її батьком та після розірвання шлюбу із матір`ю після двох місяців з дня її народження батько залишив її та матір та пішов з будинку. За цей час вона жодного разу не бачила відповідача. Він ніколи не намагався зустрітися із нею, будь-якої допомоги, ані фінансової, ані фізичної, чи духовної вона від нього не отримувала. Батько ніколи не піклувався про її розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавився у працівників дошкільного та шкільного закладу, про її успіхи. Вважає, що відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконував тому повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї у відповідності до законодавства України. Також зазначає, що присуджені до стягнення раніше аліменти боржником взагалі не сплачувались, а вона наразі є студенткою то відповідач зобов`язаний забезпечувати та підтримувати її матеріальний стан до досягнення нею 23 річного віку за умови її навчання, тому просить стягнути аліменти. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, відповідач в судове засідання не з`явився, тому судом постановлено проводити заочний розгляд справи. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої записано [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 10.08.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №658 від 2005 року грудня місяця 10 числа. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03 листопада 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки \~ [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2010 р. до її повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення щомісячного платежу. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листі №2-5326 від 16.11.2010 року виданого Ленінськи районним судом м.Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки \~ [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2010 р. до досягнення повноліття, заборгованість станом на 01.03.2019 року становить 91406,39 грн. Відповідно до довідки №1142 від 23 липня 2020 року виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» [PERSON] у тому, що вона є студенткою 3 курсу, групи АМ-81 факультету соціології і права КПІ ім.Ігоря Сікорського денної форми навчання та навчається за контрактом і закінчує університет 30 червня 2022 року. На дату видачі довідки [PERSON] є студенткою згідно з наказом про перевід на старші курси №1704-с від 06.07.2020. У підготовчому судовому засіданні представник виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування повідомив, що засідання з приводу позбавлення батьківських прав [PERSON] не проводилось через те, що дитині наразі виповнилось 19 років, служба працює тільки з неповнолітніми дітьми, відповідно вони позбавлені надати висновок через вік дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав передбачено ч.1 статті 164 СК України де вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Також відповідно\~до статті\~1\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. За змістом п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Таким чином батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, тобто щодо особи, яка не досягла вісімнадцяти років, відповідно вимога позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неї є безпідставною, оскільки на даний час їй виповнилось 18 років та вона є повнолітньою, відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України є фізичною особою, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття)та має повну цивільну дієздатність. Щодо вимоги про стягнення аліментів до досягнення позивачем 23 років за умови навчання, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що донька відповідача досягла повноліття, але не досягла двадцяти трьох років, продовжує навчання у в вищому навчальному закладі, і тому не може працевлаштуватись, знаходиться на утриманні матері та зважаючи на те, що відповідачем не надано суду доказів неможливості надання допомоги дитині, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення аліментів на повнолітню доньку в зв`язку із її навчанням у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Стягнення аліментів на навчання повинно проводитись починаючи з дня пред`явлення позову 04.08.2020 і до закінчення строку навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 (двадцяти трьох) років. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки за вимогами про стягнення аліментів позивача звільнено від сплати судового збору, то його слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 150, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial