Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 09.11.2015 року в розмірі 47 535, 54 грн., з яких:27 838, 04 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 252,28 грн. заборгованість за відсотками, 11 705, 43 грн. заборгованість за пенею; 500 грн. штраф (фіксована складова), 2 239,79 грн. штраф (процентна складова), посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 05.12.2019 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить п. 3 прохальної частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 09.11.2015 р. між сторонами укладено договір №б/н, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком зобовязання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобовязалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно з кредитними договорами. З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснено витрати кредитних коштів по укладеному договору в розмірі 48 585, 71 грн., при цьому внесено коштів на погашення заборгованості лише 20 927, 67 грн. З січня 2018 р. відповідач перестала виконувати свої зобовязання за кредитним договором належним чином. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобовязань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подала суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 838,04 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 5 252, 28 грн. Щодо інших вимог позову суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. А тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині нарахування суми штрафів та приходить до висновку про задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 11 705, 43 грн. З огляду на викладене до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором на загальну суму 44 795, 75 грн., з яких: 27 838, 04 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 252,28 грн. заборгованість за відсотками та 11 705,43 грн. пеня. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial