Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Пацулу В.О. звернувся до суду із позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., у якому просить визнати виконавчий напис №14415, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем від 26 січня 2021 року про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 11091 грн на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказано, що 23 лютого 2021 року позивач на мобільний телефон отримав повідомлення банку про те, що на його рахунки накладено арешт. Рахунки було заблоковано у зв`язку із накладенням арешту, вчиненим приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. Ознайомившись детальніше із матеріалами виконавчого провадження позивачем та його представником було з`ясовано, що виконавчий напис від 26 січня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 14415 було вчинено на підставі кредитного договору № 7854254 від 18 вересня 2018 року, укладеного між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. Пправо вимоги по даному кредитному договору було передано за договором про відступлення права вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». [PERSON] ніколи не отримував від жодної із сторін, вказаних у виконавчому написі нотаріуса жодних повідомлень про перехід права вимоги та жодних пропозицій про погашення боргу. Позивач стверджує, що будь-яких правовідносин із вказаними юридичними особами в нього ніколи не було, вважає, що сторонні особи заволоділи його персональними даними, а заборгованість, зазначена у виконавчому написі створена штучно та є неіснуючою. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису 26 січня 2021 року не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норми закону. Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 квітня 2021 року, яке було відкладено на 28 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 червня 2021 року, яке в подальшому було відкладено на 26 липня 2021 року. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 54620217, відкритому на підставі виконавчого напису, вчиненого 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 14415 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованості у розмірі 11091 грн, до набрання рішенням суду законної сили. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви позовні вимоги просить задовольнити, справу розглянути у його відсутності та стягнути витрати на правову допомогу. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С., в судове засідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи в суді, причини неявки суду не повідомили, від відповідача відзиву не надходило, а тому суд, враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши зібрані у справі докази в їх повній сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за заявою ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , який є боржником за Кредитним договором 7854254 від 18 вересня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03 квітня 2017 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 39992082, заборгованість за Кредитним договором 7854254 від 18 вересня 2018 року в сумі 11091 грн (а.с. 15). На підставі вказаного виконавчого напису 23 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 64620217 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 11091 грн, та в межах вказаного провадження того ж дня винесено постанови: про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 18-19, 20-21, 22-23, 24-25, 26-27). До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425 (далі - Закон України «Про нотаріат»): «Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачається, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15ц. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу від 26 січня 2021 року стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса проводиться за період з 17 січня 2019 року по 06 січня 2021 року. Разом із тим, позивачу невідомо про наявність нарахування вказаних сум, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса і будь-яких підтверджень з цього приводу суду відповідачем надано не було, як і не надіслано документів, що підтверджують безспірність нарахованих грошових коштів. Наведені обставини також вказують на те, що розмір заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся до суду одразу після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив наявність боргу, що є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Такими чином на час розгляду справи суду невідомо про наявність безспірності нарахованих грошових коштів як і самого кредитного договору, якщо такий був, що суперечить вимогам пункту 2 статті 516 ЦК України. Вимог законодавства щодо безспірності заборгованості нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не перевірив. При цьому суд враховує, що, ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі у пункт 2. Тобто, на даний час та на момент винесення оскаржуваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За вказаних вимог заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 26 січня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. Щодо заяви представника позивача [PERSON] адвоката Пацули В.О. про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн, суд зазначає наступне. 25 лютого 2021 року між адвокатом Пацулою Василем Олексанровичем та клієнтом [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги. Відповідно до пункту 1.2 адвокат погоджується надати правову допомогу у справі: підготувати та подати до Теребовлянського районного суду позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса № 1445 від 26 січня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, заяви про забезпечення позову та представляти клієнта у всіх інстанціях з приводу оскарження вищезазначеного напису. Пунктом 3.3 вказаного договору передбачено, що за послуги передбачені у пункті 1.2 Договору сторони домовились про сплату клієнтом адвокату 6000 грн. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 25 лютого 2021 року вартість правової допомоги наданої адвокатом Пацулою В.О., яку сплатив клієнт [PERSON] становить 6000 грн. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у Теребовлянському районному суді Тернопільської області, суд враховує таке. Предметом спору у цій справі є визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором 7854254 від 18 вересня 2018 року в сумі 11091 грн, таким, що не підлягає виконанню, в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 6000 грн. Вказане свідчить про відсутність співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, визначеної адвокатом. Враховуючи вказане, виходячи із критеріїв реальності, розумності та пропорційності, суд робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді даної справи в суді, у розмірі 2000 грн, так як на думку суду, саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним, на виконання вимог частини першої статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved