Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся з позовом про скасування права власності ТОВ «Перший інвестиційний клуб» на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1559659580000 на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,4 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.05.2018 року державним реєстратором Київської філії КП Вишенківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пукшин К.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Перший інвестиційний клуб». Вказано, що підставою для виникнення права власності став договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Прийняте рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначено, що позивач проживає та являється власником квартири [ADDRESS]. 01 листопада 2007 року між позивачем та ВАТ «Міжнародний іпотечний банк» укладено іпотечний договір № 3.07111787, відповідно до умов якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення повного виконання зобов'язань іпотекодавця за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 укладеного 01.11.2007 року. 19 червня 2015 року було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, яким здійснено консолідацію простроченої суми кредиту та залишку заборгованості за кредитом, змінено розмір щомісячного ануітентного платежу. 19 лютого 2016 року було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, яким встановлено щомісячний платіж в сумі 250 дол. США. 10 серпня 2016 року було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, яким змінено порядок погашення заборгованості. Під час здійснення реєстрації права власності на квартиру було допущено порушення, а саме реєстратором проігноровано відсутність повідомлення солідарних боржників про вимогу нового кредитора після заміни кредитора, а тому боржники не змогли скористатися своїм правом повідомити про виконання зобов'язання належним чином. Також на підтвердження факту наявності заборгованості та її розміру реєстратору не надано жодного документа, в тому числі розрахунків заборгованості або документів щодо безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. За період з 01.11.2007 року до червня 2017 року позичальником [PERSON] повернуто кредитні кошти. Позивач вказує, що протягом червня 2015 року по травень 2017 року ним сплачено на користь відповідача кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а тому основне зобов'язання, що його забезпечує договір іпотеки, є припиненим. Зазначає, що реєстратором проігноровано, що квартира відповідає вимогам встановленим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року відрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 37, 38). 25 вересня 2018 року ухвалою суду задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 39, 40). 12 листопада 2018 року до суду від ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із необґрунтованістю позову. У відзиві зазначено, що наведений позивачем графік погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит є фіктивним та таким, що не відповідає дійсності. Також позивачем не надано жодного доказу того, що ним в період часу з червня 2015 року до травня 2017 року здійснювалися платежі на загальну суму 141 136,97 грн., а тому твердження того, що на час реєстрації права власності на квартиру основне зобов'язання було припинено не відповідає дійсності. Станом на 12.03.2018 року заборгованість позивача за договором про іпотечний кредит становила 26 817,81 дол. США. Реєстрація права власності на предмет іпотеки відбулася з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з наданням вичерпного переліку документів, передбаченого п. 61 такого порядку (а.с. 51-55). 26 листопада 2018 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій зазначає про те, що відповідач у поданому відзиві намагається маніпулювати обставинами справи для створення удаваної законності переходу права власності на спірне нерухоме майно (а.с. 69-69 зв.). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2018 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пукшину К.В. (а.с. 121-122). 29 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою задоволено клопотання представника позивача та викликано в судове засідання свідка [PERSON] (а.с. 123, 124). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 125, 126). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.09.2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 22, 23). 01 листопада 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 3.07111787 (а.с. 15-15 зв.). Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору, за цим Договором Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,40 кв.м. та складається з 2 жилих кімнат, жилою площею 30,10 кв.м. та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 16 вересня 2004 року у реєстрову книгу № 1028-152 з реєстровим номером № 4029, з метою забезпечення повного виконання зобов'язань Іпотекодавця за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 укладеного Іпотекодавцем з Іпотекодержателем 01 листопада 2007 року та додатків до нього. З пояснень представника позивача, що підтверджується записом в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та додатковими договорами, за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 р. ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» позивачу та [PERSON] видав кредитні кошти у розмірі 75 000 дол. США строком користування до 21.10.2022 року (а.с. 16 зв., 18 зв., 20 зв., 27 зв.). 19 червня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] та [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, відповідно до умов якого з метою здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором здійснено консолідацію простроченої суми кредиту та змінено розмір щомісячного ануїтетного платежу (а.с. 16-16 зв.). 19 лютого 2016 року між ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] та [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, відповідно до умов якого з метою здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором було змінено порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом (а.с. 18-18 зв.). 10 серпня 2016 року між ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] та [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, відповідно до умов якого з метою здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором було здійснено порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом (а.с. 20-20 зв.). 12 березня 2018 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» укладено Договір № 98К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с. 56-57 зв.). Відповідно до п. 1 вказаного договору, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов'язки Боржника, за кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Згідно Додатку № 1 до Договору № 98К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 12.03.2018 року до ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» перейшло право вимоги за Договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року з додатковими договорами до нього, укладеними з [PERSON] та [PERSON], та вимоги за іпотечним договором № 3.07111787 від 01.11.2007 року укладеним із [PERSON] (а.с. 56-58). Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Також між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» 12.03.2018 року був укладений договір № 98і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б. за реєстровим № 319, відповідно якого банк відступив відповідачу право вимоги за іпотечним договором № 3.07111787 від 01.11.2007 року укладеним з позивачем (а.с. 59-61). Як убачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 133420597 від 07.08.2018 року, державним реєстратором Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пукшин К.В. прийнято рішення про реєстрацію за ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 27-28). Зі змісту інформаційної довідки убачається, що підставою для реєстрації за ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» права власності на квартиру [ADDRESS] став договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 98К від 12.03.2018 року виданого ПАТ «Платинум Банк». Мотивуючи заявлені вимоги позивач вказує, що реєстратором було проігноровано відсутність повідомлення солідарних боржників про вимогу нового кредитора про його заміну, у зв'язку із чим боржники не змогли скористатися правом повідомити про виконання зобов'язання належним чином та ненаданням реєстратору жодного документа про розрахунок заборгованості або документів щодо безспірності суми заборгованості та те, що реєстратором було проігноровано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також позивач посилається на те, що грошові кошти [PERSON] було повернуто, а тому основне зобов'язання, що його виконання забезпечує договір іпотеки, є припиненим. Проте суд критично ставиться до таких пояснень позивача виходячи із наступного. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. Отже, сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Так, пунктом 2.5.3 іпотечного договору, укладеного між позивачем та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», визначено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, у випадку дострокового розірвання кредитного договору, неповернення суми кредиту та/або процентів за користування ним, та інших платежів, що передбачені цим та кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених цим та кредитним договорами. Згідно п. 3.1. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, які передбачені цим або кредитним договором, негайно з моменту такого невиконання або неналежного виконання. Відповідно до положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 3.3. іпотечного договору визначено, що даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, серед іншого, шляхом прийняття предмета іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Отже, умовами іпотечного договору сторонами погоджено право іпотекодержателя у разі наявності заборгованості за кредитним договором задовольнити вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як убачається із матеріалів справи, така вимога від 16.03.2018 року з повідомленням про відступлення банком права вимог до ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», вимога про сплату заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року у розмірі 26 817,81 дол. США надсилалась відповідачем [PERSON] Ця вимога була отримана позивачем особисто 19.03.2018 року, (а.с. 62-63). Також вимога про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 р. була надіслана відповідачем 16.03.2018 року позичальнику [PERSON] та отримана нею 19.03.2018 року (а.с. 147-148). Отже, у зв'язку із наявною заборгованістю за кредитним договором, ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» скористалося правом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, надавши реєстратору передбачені порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документи. Надання таких документів реєстратору також підтверджується відповідними відомостями зазначеними у розділі «Підстава виникнення права власності» в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 133420597 від 07.08.2018 року (а.с. 27-28). Позивач зазначає про погашення заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого надано квитанції. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] засвідчила, що у 2007 році вона отримала валютний кредит в ПАТ «Платинум Банк», який погасила повністю, останній платіж було внесено 31.05.2017 року. Проте вказані пояснення свідка та письмові докази позивача на підтвердження сплати кредиту в повному обсязі суд до уваги прийняти не може, оскільки відповідно наявних у справі квитанцій на погашення кредитні кошти вносились в період часу з листопада 2007 року по травень 2017 року (а.с. 70-113). Однак, як убачається із Додатку № 1 до додаткового договору від 10.08.2016 року до Договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року, строк дії кредитного договору встановлено до 21.10.2022 року (а.с. 20, 21). Разом з тим, згідно Додатку № 1 до Договору № 98К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 12.03.2018 року, ПАТ «Платинум Банк» відступив відповідачу заборгованість за договором про іпотечний кредит з додатковими договорами до нього у розмірі 26 817,81 дол. США (а.с. 58). Вищевказані іпотечний договір та договори про відступлення права вимог позивачем не оскаржувались та є чинними, тому в силу в силу статті 204 ЦК України, є правомірним, у зв'язку з чим відповідач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому статтями 512-517 ЦК України. Також є безпідставними доводи позивача про незастосування реєстратором вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на наступне. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно пункту 1 якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Суд вважає за необхідне зауважити, що в даному випадку положення вищевказаного закону застосуванню не підлягають, оскільки звернення стягнення на квартиру позивача, як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, так як позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням останнього, що безпосередньо обумовлено пунктом 3.3. іпотечного договору. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц. З урахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 25.09.2018 року позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ», тому суд приходить до висновку про необхідність скасування вжитих заходів забезпечення позову у зв'язку із відмовою у його задоволенні. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed