Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] , у якій просив звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 20 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, присуджених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року, та стягнути з відповідача в його користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано 07 листопада 2006 року. [INFO] від даного шлюбу народився син [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. З 20 червня 2020 року [PERSON] з відповідачем [PERSON] не проживає, усім необхідним сина забезпечує позивач, у тому числі, оплачує навчання, відтак син перебуває повністю на його утриманні. [PERSON] участі в утриманні дитини не бере. 25 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог. У судове засідання 12 лютого 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він зменшив позовні вимоги, просив звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, присуджених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року, від позовної вимоги про стягнення з відповідача в його користь аліментів на утримання [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, відмовився, просив її не розглядати. Також, згідно з цією ж заявою, просив розглянути справу в його відсутності. Від відповідача та її представника [PERSON] у судове засідання 12 лютого 2020 року надійшла заява, в якій зазначено, що уточнену позовну заяву відповідач визнає, оскільки дійсно з 20.06.2020р. утримання сина здійснює позивач. Справу просили розглянути без їх участі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . 07 листопада 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Ці обставини повністю визнаються учасниками справи, про що зазначено у їхніх заявах по суті справи. Починаючи з 20.06.2020р., [PERSON] перебуває на утриманні позивача [PERSON] . Зазначену обставину відповідач визнала згідно з поданою 12.02.2021р. письмовою заявою. Також факт надання позивачем матеріального утримання сину [PERSON] підтверджується доданими до позову копіями квитанцій та платіжних доручень про оплату за навчання [PERSON] та про грошові перекази на ім`я [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок передбачений ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, право на отримання аліментів на утримання дитини має той з подружжя, з ким дитина проживає. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року з позивача в користь відповідача стягуються аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З 20 червня 2020 року [PERSON] з відповідачем [PERSON] не проживає та перебуває повністю на утриманні позивача [PERSON] , чого відповідач не оспорює. У зв`язку з наведеним відповідно до вимог ст. 197 СК України суд вважає наявними підстави звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 20 червня 2020 року, оскільки факт перебування дитини, починаючи з зазначеної дати, на утриманні саме позивача, який є платником аліментів за вищевказаним рішенням суду, є обставиною, що має істотне значення, і тому підстави стягнення з [PERSON] аліментів у користь [PERSON] , починаючи з 20 червня 2020 року відсутні. З урахуванням наведеного суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог та звільнення [PERSON] , починаючи з 20 червня 2020 року, від заборгованості за аліментами, стягнутими з нього в користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 420,40 грн. понесеного судового збору, повернувши позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved