Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO]; неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] передати виконавчому комітету (органу опіки та піклування) Лиманської міської ради для подальшого влаштування дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, але враховуючи те, що більше 10 років, матері не було поруч, то взаєморозуміння між матір'ю та дитиною відсутнє, втрачений психологічний зв'язок, у дитини відсутня любов та повага до матері. Відповідно до ст.ст. 150, 164, 165, 171,180 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства» просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначивши, що згідно з чинним законодавством дитина повинна проживати з матір'ю. На теперішній час таке спільне проживання [PERSON] з [PERSON] є неможливим через негативне ставлення дитини до матері, яке склалося внаслідок тривалого мешкання їх окремо та глибокої образи дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши, що дійсно, з 2007 року її донька [PERSON] мешкала разом з бабусею [PERSON], яка налаштувала дитину проти матері та її молодших дітей, оскільки вона була категорично проти шлюбу відповідача. [PERSON] хотіла поступово перевезти доньку до нової родини, щоб це не було стресом для дитини, періодично забирала доньку до себе, проте бабуся була категорично проти. В будинку, де мешкає родина [PERSON], створені всі необхідні умови для [PERSON]. Крім того, відповідач зазначила, що вона завжди фінансово підтримувала доньку, передавала їй державну допомогу, яку отримувала, як одинока мати, за потребою купувала донці взуття, одяг, продукти харчування. Декілька разів на місяць телефонувала донці, регулярно кликала її до себе. Вважає, що негативне ставлення доньки, яке на теперішній час є перешкодою для їх спільного проживання, склалося саме з вини бабусі, проте розуміє, що передала доньку на виховання бабусі добровільно, до працівників поліції або органів опіки та піклування для повернення їй доньки не зверталася. Представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області в судовому засіданні підтримав позов, вважав за неможливе спільне мешкання дитини з матір'ю через емоційний стан дитини, на його думку, в разі їх спільного проживання, [PERSON] може втекти. Неповнолітня дитина [PERSON] в судовому засіданні в присутності психолога Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області [PERSON] суду повідомила, що наполягає на задоволенні позову, бажає позбавлення матері батьківських прав. Пояснила, що мати до неї майже не приїжджала, рідко телефонувала. Представником позивача [PERSON] було з достатньою повнотою роз'яснено наслідки задоволення такого позову, проте остання попри всі роз'яснення на питання суду повідомила, що впевнена, що після позбавлення матері батьківських прав вона буде мешкати з бабусею [PERSON] Психолог Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області [PERSON] підтвердила той факт, що дитина дійсно ставиться до бабусі з любов'ю, а спілкування з матір'ю носить пасивний характер. Під час перебування [PERSON] в Центрі, мати багаторазово відвідувала доньку, з нею проводилися робота, були позитивні результати. Вважає, що в подальшому дитина може мешкати з матір'ю, проте на теперішній час вважає, що це є неможливим через ставлення дитини до матері. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відомості про батька записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 11). 07.07.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с.12). У шлюбі в неї народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] (а.с. 7) та [PERSON] [INFO] (а.с. 6). З 2008 року відповідач мешкає з родиною за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48-51). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.06.2017 року, житлово-побутові умови проживання дітей [PERSON] задовільні. У дітей є окремі спальні місця, є місце для приготування домашніх завдань, в достатній кількості дитячого одягу, іграшок, дитячої літератури. Для [PERSON] відведена окрема кімната, в якій є все необхідне (а.с. 13). Проте з 2007 року [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Вказана обставина не заперечується сторонами. 23.06.2017 року Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області складено висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки взаєморозуміння між матір'ю та дитиною немає, втрачений психологічний зв'язок, відсутня у дитини любов та повага до матері.(а.с. 24) Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене, визначальним при прийнятті рішення щодо можливості позбавлення матері батьківських прав, суд вважає з'ясування ставлення матері до доньки, її духовного та фізичного розвитку, а також конкретних дій, спрямованих на створення відповідних умов для дитини. Відповідно до характеристики від 15.06.2017 року, наданої на [PERSON] за колишнім місцем мешкання за адресою [ADDRESS], головою мікрорайону с. Ставки [PERSON], [PERSON] з народження та до 2007 року проживала в с. Ставки м. Лиман Донецької області. В 2003 році у неї народилася [PERSON], яку вона виховувала до чотирьох з половиною років. В 2007 році уклала шлюб з [PERSON], [INFO], змінивши при цьому прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Стосунки молодої сім'ї з матір'ю [PERSON]- [PERSON] не склалися, тому родина була вимушена змінити місце проживання. Дитина залишилася у бабки - [PERSON], яка займалася її вихованням, піклувалася про її стан здоров'я. Бабка має великий авторитет для дівчинки. Мати дівчинки приїздила до доньки, допомагала матеріально (а.с. 14). За місцем мешкання [ADDRESS] [PERSON] характеризується позитивно. До виховання дітей відноситься відповідально, намагається робити все можливе, аби діти отримали гідну освіту(а.с. 15). На сьогоднішній день [PERSON] працює в управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради на тимчасово створеній посаді кур'єра для виконання оплачуваних громадських робіт для інформування населення про надання житлових субсидій. За час роботи показала себе як сумлінний, відповідальний працівник. За характером спокійна, врівноважена, комунікабельна. Володіє високим рівнем культури поведінки і спілкування з відвідувачами та колегами по роботі. Претензій та зауважень до роботи не було (а.с. 16). За інформацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області від 18.05.2017 року, в якому [PERSON] перебувала з 18.10.2016 року, спілкування дівчинки та матері носить пасивний характер. Зі слів [PERSON], вона не може вибачити матір за те, що всі ці роки, а це більше 10 років, матері не було поруч. Дівчинка демонструє негативне ставлення до матері, при спілкуванні промовляє образливі слова, підвищує голос, кричить, що вона їй не потрібна, що вона їй ніхто. Неодноразово відмовлялася від спілкування з матір'ю під час відвідування, мотивуючи своїм поганим настроєм. Ініціативу щодо спілкування проявляє лише мати дитини, цікавиться її навчанням, станом здоров'я, виконує прохання доньки (ремонт планшету, придбання одягу, взуття). Ілона не приховує, що хоче позбавити матір батьківських прав і щоб бабка -[PERSON], стала її піклувальником, до якої вона ставиться з любов'ю, проявляє турботу, хвилювання. Дівчинка радіє кожній зустрічі з бабусею, ділиться своїми враженнями, мріями. Одна з яких - це повернутися до бабусі і щоб усе у них було добре. Ілона усвідомлює ситуацію, яка склалася у сім'ї, своє майбутнє життя з матір'ю та вітчимом не уявляє. Незважаючи на відмову доньки від спілкування, мати не залишає надії на порозуміння з дитиною.(а.с. 21-23) Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON], адаптаційний період до нового середовища та умов Центру у неї пройшов без ускладнень. У спілкуванні з педагогічним працівниками дівчинка скритна, недовірлива. Під час розмов дозволяє собі перемовлятися, повчати дорослих. До трудової діяльності залучається без бажання, іноді може прямо відмовити. Емоційно-вольова сфера нестабільна, настрій мінливий, не вміє контролювати свої емоції в ситуаціях психічного навантаження, сприймає критику у свій бік, як образу. По відношенню до молодших за віком дівчат проявляє грубощі, приниження. Дівчинка має нестійкі уподобання у дружніх відносинах.(а.с. 18) Відповідно до характеристики наданої Лиманським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа 1-3 ступенів - дошкільний навчальний заклад № 1» за підписом заступника директора з ВР [PERSON] та класного керівника [PERSON], [PERSON] з першого по сьомий клас навчалася у вказаному комплексі. За час навчання зарекомендувала себе, як здібна, але не дуже старанна учениця. Дівчина схильна до імпульсивних вчинків, використання нецензурної лексики. На зауваження вчителів часто реагувала грубістю. Замкнута, не мала друзів серед однокласників. Проживала разом з бабусею [PERSON], яка постійно створювала конфліктні ситуації, ображаючи однокласників онучки та вчителів. Мати дівчини, [PERSON] знала про проблеми [PERSON] в школі, оскільки постійно підтримувала зв'язок з класними керівниками в телефонному режимі та зустрічаючись із ними в м. Лиман. Мати контролювала забезпеченість доньки навчальним приладдям, наочністю. [PERSON] брала активну участь у вирішенні організаційних питань класного життя, зокрема проблем ремонту класної кімнати, забезпечення класу необхідним канцелярським приладдям.(а.с. 53) Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що відповідача знає вже 10 років, раніше разом працювали. Пояснила, що [PERSON] бачила, коли тій було 5 років і вони разом з бабусею приїздили на роботу до [PERSON] В 2015 році відповідач з донькою приходили в гості до свідка, де [PERSON] познайомилася з дітьми свідка. Крім того, вона чула, як відповідач з чоловіком вирішували, що треба зібрати старшу доньку до школи, що треба придбати. Проте, свідку відомо, що бабуся не пускала їх до [PERSON]. Крім того, свідок з відповідачем домовилися, що [PERSON] разом з донькою свідка будуть відвідувати музичні заняття. Проте, після повернення [PERSON] до бабусі, вона відмовилася від цих занять. Також свідок пояснила, що [PERSON] знає, як відповідальну, чуйну людину, вдома в неї порядок, є окрема кімната для [PERSON]. Відповідач бажає, аби донька мешкала разом з нею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є свекрухою відповідачки. Характеризує останню, як чудову жінку та мати, яка гарно піклується за дітьми. Спочатку старша донька часто приходила до матері, а потім її ставлення змінилося на негативне. На думку свідка це сталося через вплив бабусі, яка є неприємною людино. Зазначила, що за місцем мешкання [PERSON] є всі умови для проживання [PERSON], єдиною перешкодою є ставлення дитини до матері. Зазначені обставини підтверджують той факт, що хоча відповідач дійсно протягом 10 років мешкала окремо від доньки та не вчиняла активних дій для переїзду доньки до неї, вона прагнула до спілкування з дитиною, піклувалася про її матеріальне утримання та духовний розвиток, а отже необґрунтованим є твердження позивача про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON] та матір'ю [PERSON] Пояснила, що з перших днів народження піклувалася про онуку. Перші 3 роки її донька була в відпустці по догляду за дитиною, а в 2007 році влаштувалася на роботу та познайомилася з чоловіком, почала з ним жити та вийшла заміж. Цей чоловік свідку не сподобався. Пізніш в них народився син, якого свідок не сприйняла, оскільки їй достатньо було однієї онуки. Свідок допомогла донці з новим чоловіком з ремонтом в їх будинку. Повідомила, що колись відповідачка хотіла забрати доньку до себе, проте свідок не дозволила, оскільки дівчина не хотіла. Бабуся оберігає дитину від всього, хоче, щоб її мати позбавили батьківських прав і остання повернула гроші на утримання дитини, які з жовтня 2016 року перестала давати. Молодших дітей відповідачки своїми онуками не визнає. Вважає, що нелюбов [PERSON] до матері склалася через те, що мати її погано виховувала, нічого не покупала. Стверджує, що з нею дитині мешкати краще. Вказані покази підтверджують той факт що негативне ставлення дитини до матері склалося в тому числі під впливом її бабусі, яка не змогла встановити нормальні відносини з рідною донькою. Це підтверджується і дослідженою в судовому засіданні випискою із Журналу реєстрацій індивідуальних консультацій та звернень Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області(а.с.41-42), з якого вбачається, що одразу після поміщення дитини до закладу в жовтні 2016 року, дитина відмовлялася від спілкування з матір'ю, вимагала від матері лише гроші. Проте під час перебування [PERSON] в Центрі, мешкаючи окремо від бабусі, стосунки з матір'ю, яка регулярно відвідувала доньку, почали поступово налагоджуватися. Останнє відвідування відбулося на позитивно-емоційному рівні. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed