Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2019 року звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 583,6 кв.м., житловою площею 289,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 583,6 кв.м., житловою площею 289,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що за час проживання у шлюбі подружжям було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак право власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано лише за [PERSON] , хоча будинок було придбано за спільні кошти. В добровільному порядку [PERSON] не згоден на поділ вказаного будинку, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутись до суду. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , актовий запис №38. На теперішній час шлюб не розірвано. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] 29.03.2018 року набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як був придбаний в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Таким чином, суд вважає можливим визнати за кожним з подружжя по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 583,6 кв.м., житловою площею 289,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved