Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що між позивачем та [PERSON] укладено договір № 64514/ФКР509/0 про встановлення ліміту овердрафту від 23 жовтня 2014 року. Позивач зобов`язується на положеннях та умовах Договору овердрафту, надати відповідачу кредит шляхом встановлення ліміту овердрафту у сумі 25 000 грн. 00 коп. за поточним рахунком, відкритим відповідачу на підставі Заяви-анкети від 16 жовтня 2014 року, а відповідач зобов`язується повернути Овердрафт та сплатити проценти за його використання. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав. Намагаючись вирішити питання про повернення про повернення відповідача заборгованості в досудовому порядку, позивач на виконання звернувся до відповідача з вимогами (вих. № 2272/06-1 від 13.08.2015 р., вих. № 3159/06-1 від 27.10.2015 р. та вих. № 140/02 від 14.01.2016 р.), однак відповідач на дані вимоги не відреагував. 22.12.2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8469/15-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 28 613,30 грн. 17.05.2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/1803/16-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 7 067,57 грн. 23.02.2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8129/16-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 16 924,88 грн. 04.04.2017 року додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8129/16-ц було розірвано договір № 64514/ФКР509/0 про встановлення ліміту овердрафту від 23.10.2014 року, підписаним між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та [PERSON] Однак, за період з 28.12.2016 року по 04.04.2017 року відповідачем прострочені строки виконання грошових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості та існує загальна заборгованість у сумі 5 368 грн. 20 коп. Тому позивач звернувся до суду в особі представника, та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору № 64514/ФКР509/0 про встановлення ліміту овердрафту від 23.10.2014 року за період з 28.12.2016 року по 04.04.2017 року у загальній сумі 5 368 грн. 20 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву згідно якої просив розглядати цивільну справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві заперечив проти позовних вимог, просив провести розгляд справи без його участі та участі його представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст.610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Між позивачем та [PERSON] укладено договір № 64514/ФКР509/0 про встановлення ліміту овердрафту від 23 жовтня 2014 року. Позивач зобов`язується на положеннях та умовах Договору овердрафту, надати відповідачу кредит шляхом встановлення ліміту овердрафту у сумі 25 000 грн. 00 коп. за поточним рахунком, відкритим відповідачу на підставі Заяви-анкети від 16 жовтня 2014 року, а відповідач зобов`язується повернути Овердрафт та сплатити проценти за його використання. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав. Намагаючись вирішити питання про повернення про повернення відповідача заборгованості в досудовому порядку, позивач на виконання звернувся до відповідача з вимогами (вих. № 2272/06-1 від 13 серпня 2015 року, вих. № 3159/06-1 від 27 жовтня 2015 року та вих. № 140/02 від 14 січня 2016 року), однак відповідач на дані вимоги не відреагував. 22 грудня 2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8469/15-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 28 613,30 грн. 17 травня 2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/1803/16-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 7 067,57 грн. 23 лютого 2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8129/16-ц було стягнуто заборгованість за Договором овердрафтом з Відповідача на користь Позивача в загальній сумі 16 924,88 грн. 04 квітня 2017 року додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по судовій справі № 202/8129/16-ц було розірвано договір № 64514/ФКР509/0 про встановлення ліміту овердрафту від 23.10.2014 року, підписаним між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та [PERSON] Відповідно до банківського розрахунку за період з 28.12.2016 року по 04.04.2017 року відповідачем прострочені строки виконання грошових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості та існує загальна заборгованість у сумі 5 368 грн. 20 коп. що складається з: - простроченої заборгованості по нарахованим процентам -2 402 грн.86 коп., - пені на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту - 1 868 грн.89 коп., - пені на прострочену заборгованість по нарахованим процентам - 1 096 грн. 45 коп.. 26 квітня 2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну у якій останній заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач не має права нараховувати та стягувати з відповідача проценти та пеню за Договором за період з 28.12.2016 року по 04.04.2017 року, через те, що строк кредитування сплив 22 жовтня 2015 року (тобто, до початку спірного періоду), а також позивач використав своє право на стягнення з відповідача процентів та пені за Договором, звернувшись до суду з вимогою до Відповідача у 2015 році. Окрім цього, разом із відзивом представником відповідача надано суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Оскільки, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. З огляду на таке, згідно висновку якого дійшов Верховний Суд в аналогічних правовідносинах в Постанові від 27 березня 2019 року по справі № 363/4037/15-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного ним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивача за вказаний період є необґрунтованими, оскільки термін кредитування згідно договору закінчився ще 22 жовтня 2015 року, а також заборгованість вже стягнута з відповідача в повному обсязі за рішенням суду в 2015 році. Отже, позов про стягнення заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову. На підставі ст.. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed