Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2017 року звернулась з вищевказаним позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики грошову суму в розмірі 5000 тисяч доларів США, що по курсу на день предявлення позову становить 130\~000,00 грн. У березні 2017 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги. Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, позивач надав письмову заяву у якій позов підтримав у повному обсязі і просив справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, при цьому надавши суду письмові пояснення по справі. Треті особи у судове засідання не зявились, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 04 квітня 2017 року між позивачем та [PERSON], укладено договір позики без номеру. Відповідно до п.1.2 договору позики сума позики становить 5 000 ( пять тисяч) доларів США. За змістом пп. б п. 2 договору позики від 04 квітня 2017 року строк повернення позик становить 04 травня 2017 року. За змістом п. 1 договору позикивід 04 квітня 20017 року встановлено, передача грошей було здійснено до підписання цього договору та факт отримання коштів від позикодавця підтверджується позичальником шляхом проставлення власноручного підпису на цьому Договорі. Частина 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, закріплює норму, відповідно до якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом договору позики від 04 квітня 2017 року відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути позику в розмірі 5 000 ( пять тисяч) доларів США, що на день повернення позики буде становити еквівалент 5000 ( пять тисяч)доларів США за середнім курсом продаж комерційних банків міста Дніпро, в строк до 04 травня 2017 року. В забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним договору позики від 04 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед позикодавцем солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання [PERSON] її зобовязань за договором позики № б/н від 04 квітня 20017 року. Крім того, виконання зобовязань за договором позики від 04 квітня 2017 року забезпечено договором гарантійного зобовязання укладеного 04 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем , за яким відповідачкоюв заставу було передано 24,0 (двадцять чотири ) відсотка Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ ТА ОХОРОНИ «ЛОГІСТІК ФОРКЛІФТ» ідентифікаційний код ЄДРПОУ 38432324 та 13,57 ( тринадцять цілих пятдесят сім сотих) відсотка Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛОГІСТІК ГРУП» ідентифікаційний код ЄДРПОУ 32838690, які належать на праві власності відповідачці [PERSON] Позивач виконав свої зобовязання за договором належним чином, видав відповідачки [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США 00 центів готівкою, про що свідчить п. 1 договору позики від 04 квітня 20017 року, а відповідачкою [PERSON] до даного часу договір позики від 04.04.2017 року не виконала і не повернула в строк до 04.05.2017 року кошти за договором, відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором поруки також не виконує. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Щодо наявності підстав для визнання договорів дарування недійсними та вимог проведення реституції суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з метою уникнення відповідальності за взяті фінансові зобовязання перед позивачем, в порушення умов п. 11 договору гарантійного зобовязання, уклала фіктивні правочини та формально переоформила своє майно на ім'я свого сина - [PERSON], шляхом укладання договорів дарування, а саме уклала договір дарування частки у статутному капіталі, з третьою особою - [PERSON], посвідченого 19 травня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 360, на підставі якого Відповідачка подарувала частку в статутному капіталі у розмірі 24,0 ( двадцять чотири ) відсотка Статутного капіталу ТОВ «АГЕНСТВО ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ ТА ОХОРОНИ «ЛОГІСТІК ФОРКЛІФТ» ідентифікаційний код ЄДРПОУ 38432324, та уклала договір дарування частки у статутному капіталі, з третьою особою - [PERSON] , посвідченого 23 травня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 372, на підставі якого Відповідачка [PERSON] подарувала частку в статутному капіталі у розмірі 13,57 ( тринадцять цілих пятдесят сім сотих) відсотка Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛОГІСТІК ГРУП» ідентифікаційний код ЄДРПОУ 32838690. Оцінюючи вищезазначені обставини можливо прийти до висновку, що через ризик притягнення відповідачки до майнової відповідальності з метою ухилення від сплати боргу позивачки, останнє стало метою укладення між сторонами фіктивних договорів дарування та направлено на усунення правової можливості позбавлення [PERSON] права власності на майно, шляхом укладення правочинів без наміру створення правових наслідків (без наміру переходу права власності на корпоративні права до її сина). Вищезазначені обставини визнаються відповідачкою [PERSON] в наданих до суду письмових поясненнях по справі. У відповідності до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України ,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ВСУ при розгляді цивільної справи №6-605цс16 від 25.05.2016 року зробив правовий висновок відповідно до якого: «оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.» Згідно із вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Тому суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання недійсним з моменту укладання договору дарування частки у статутному капіталі, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 19 травня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 360 та договору дарування частки у статутному капіталі, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 23 травня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 372. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави має бути стягнуто судовий збір у справі.

Outcome: approved