Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі належно уповноваженого представника за довіреністю Савіхіної А.М. (довіреність № 8332-К-Н-О, належно засвідчена копія долучена до матеріалів позовної заяви) 08.05.2019 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2014 року у загальному розмірі 27 890 грн. 36 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позову, у розмірі 1 921 грн. 00 коп., позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 21.05.2019 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, яка не є підприємцем, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням та викликом сторін. Розгляд справи по суті відбувся 20.11.2019 року за правилами спрощеного позовного провадження, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 14.10.2013 року, тобто уклав договір про надання банківських послуг, згідно якого отримав кредит у розмірі 1 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач вважає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим у відповідача станом на 31.03.2019 року виникла заборгованість у сумі 27 890 грн. 36 коп.. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, останній просить позов задовольнити. Належним чином уповноважений представник позивача Савіхіна А.М. у судове засідання не з`явилася, однак під час подання позовної заяви подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача у котрому зазначила, що просить дану справу розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву від 20.11.2019 року, у котрій просив проводити розгляд справи у його відсутності, оскільки він за станом здоров`я не може відвідувати судові засідання. Проти позову заперечив повністю та вказав, що жодних кредитних договорів із позивачем він не оформляв, коштів не отримував, а також вказав, що його копія паспорта громадянина України у позивача могла з`явитися від його нині покійного соціального працівника, яка брала паспорт для оформлення субсидії. Крім того зазначив, що про наявність кредиту дізнався лише з позовної заяви та додатків до неї, як і не був ознайомлений та не підписував Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку. Відтак, просить у позові відмовити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, вивчивши надані сторонами процесуальні документи у даній справі, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПривтаБанк» та [PERSON] договору № б/н від 24.10.2014 року у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивач надав, а відповідач отримав кошти у розмірі 1 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, зазначена анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії, тощо. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачаві кредит у розмірі, встановленому договором. Позивач стверджує, що відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та підтверджує це наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, згідно котрого відповідач станом на 31.03.2019 року має заборгованість у сумі 27 890 грн. 36 коп., з яких 2 177 грн. 35 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 20 858 грн. 71 коп. пеня за прострочене зобов`язання, 3 050 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 1\~804 грн. 30 коп. заборгованість по судовим штрафам. При цьому, заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня. Оцінюючи доводи позовної заяви про те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку є складовою частиною кредитного договору, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.10.2014 року. У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згідний, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, суд вважає, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору, відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, вирішуючи спір у даному конкретному випадку, суд вважав за необхідне на підставі належних та допустимих доказів детально перевірити та оцінити обставину укладення такого договору, а також його умови. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку,\~які викладені на банківському сайті, складає між [PERSON] та банком договір кредиту. Однак,\~Умови та\~правила надання\~банківських послуг\~у ПриватБанку\~та Тарифи\~на обслуговування\~карти,\~які долучені\~до справи,\~не можуть\~визнаватись як\~складова частина\~кредитного договору,\~укладеного між\~позивачем та\~відповідачем,\~оскільки вони\~не містять\~ані дати\~їх складання,\~ані підпису\~позичальника,\~чи будь-якої\~іншої ознаки,\~яка б\~могла дозволити\~встановити факт\~обізнаності позичальника\~саме із\~цими умовами\~та тарифами\~на момент\~підписання заяви\~про отримання\~кредиту.\~У свою\~чергу,\~відповідач категорично\~заперечує факт\~ознайомлення із\~такими умовами\~та тарифами\~банку станом\~на дату\~укладення угоди,\~як і\~відсутній його\~підпис про\~це. Крім того, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії, тощо. Вказана анкета-заява, крім паспортних даних, адреси, телефону та підпису відповідача, взагалі не містить будь-яких даних про умови укладеного договору, частиною якого вона мала б бути. Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а виключно є розрахунком певних платежів Банком відповідно до певних умов укладеного між ним та відповідачем договору. Згідно положень ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При таких фактичних обставинах справи, суд ввжає, що умови кредитування, на які посилається позивач, не були узгоджені стороною позичальника, а тому дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Тарифи банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, не відійшовши таким чином від правових висновків в аналогічних правовідносинах, зроблених Верховним судом України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року та № 6-16цс15 від 11.03.2015 року. Таким чином, оскільки заборгованість за\~тілом кредиту\~у відповідача\~відсутня,\~то позовні вимоги щодо стягнення з нього заборгованості по простроченому тілу кредита у розмірі 2\~177 грн. 35 коп., по пені за прострочене зобов`язання у розмірі 20\~858\~грн.\~71\~коп.,\~по пені\~за несвоєчасність\~сплати боргу\~на суму\~від 100\~грн.\~у розмірі\~3\~050\~грн.\~00\~коп.\~та 1\~804\~грн.\~30\~коп.\~штрафних санкцій не підлягають до задоволення у зв`язку із їх недоведеністю, оскільки позивач на виконання вищенаведених вимог ст. ст. 81, 89 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, виходячи з того, що відповідач не підписувала Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якими передбачено їх нарахування та не була з ними ознайомлена. При цьому, твердження відповідача у поданій ним зачві від 20.11.2019 року про непідписання анкети-заяви не заслуговують на увагу, є нічим не підтвердженими. Разом з тим, виконанням відповідачем упродовж певного часу своїх зобов`язань за договором щодо погашення тіла кредиту аж ніяк не свідчить про його обізнаність з умовами кредитування у ПриватБанку та Тарифами банку і, як наслідок, визнання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і такі твердження позивача суд, виходячи із встановлених обставин справи, до уваги не приймає. Крім того, суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно з якими зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Встановлені судом обставини справи не доводять наявність у відповідача перед позивачем невиконаних зобов`язань щодо сплати процентів за користувнаня кредитом, а також пені і штрафних санкцій. Таким чином, позовні вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у звязку із відмовоюу позові у повному обсязі, з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1 921 грн. стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed