Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 03.07.2010 року отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 19 226,17 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 457,33 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13 977,12 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн.; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) в сумі 891,72 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19 226,17 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2017 року відкрито провадження у вказаній справі. 24.04.2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в якій відповідач зазначає про те, що позивачем вказаний строк пропущено, оскільки останній платіж нею було здійснено 30.06.2014 року, а тому строк позовної давності сплив 01.07.2017 року, в той час, як позивач звернувся до суду з даним позовом 15.09.2017 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2018 року витребувано у позивача детальну виписку по картковому рахунку відповідача відповідно до укладеного договору № б/н від 03.07.2010 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. 03.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 03.07.2010 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.11. Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці ( поле MONTH). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти в розмірі 2000 грн. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно розрахунку заборгованості, який наданий Банком, за договором № б/н від 03.07.2010 року, загальна заборгованість відповідача становить 19 226,17 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 457,33 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13 977,12 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн.; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) в сумі 891,72 грн. Судом встановлено, що після отримання відповідачем кредитних коштів 03 липня 2010 року останнє надходження коштів на картку для поповнення карткового рахунку було проведено 12 червня 2014 року. Як встановлено судом, що із позовом про стягнення заборгованості з відповідача Банк звернувся до суду 15 вересня 2017 року. 24.04.2018 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про застосування позовної давності. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 Отже, судом встановлено, що строк дії картки закінчився, платежів з погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось з 13.06.2014 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості лише 15.09.2017 року. Оскільки між сторонами в порядку ст. 259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов'язання. Таким чином, з матеріалів справи та заяви відповідача вбачається, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи положення ст. 266 ЦК України, оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. У відповідності до вимог ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed