Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся з позовом до відповідачки, в якому просить визначити йому додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 06.12.2014 року, посилаючись на те, що своєчасно не звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як помилково вважав про наявність заповіту на користь сестри та юридичній недосвідченості з приводу порядку прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Позивач подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідачка подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов визнає. Третя особа- 4 Харківська держнотконтора - подала заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ч.3ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив срок для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий срок, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ст..1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини особисто. Ст..1270 ЦК України встановлює шестимісячний термін для прийняття спадщини, який починається з дня відкриття спадщини. Згідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов*язані з об*єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття спадщини суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст..60ч.1 ЦПК України кожна із сторін зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК України. Відповідно до ст..33 ЦПК України заміна неналежного відповідача належним, якщо позов пред*явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучення в якості співвідповідача проводиться лише за клопотанням позивача. Судом встановлено, що 06.12.2014 року померла [PERSON](а.с.8). Позивач є сином померлої ( а.с.7). З померлою постійно не проживав, як і інші особи. Відповідно до відповіді 4 Харківської державної нотаріальної контори, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася ( а.с.32-34). При таких обставинах, [PERSON], яка зазначена позивачем в якості відповідача по справі, як донька померлої, не є належним відповідачем по справі, так як спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, а належним відповідачем по справі є Харківська міська рада, як відповідний орган місцевого самоврядування, за заявою якого може бути визнано спадщину після смерті [PERSON] відумерлою та передачу її в власність територіальної громади. Однак представник позивача категорично відмовилася від заміни неналежного відповідача на належного і всі роз*яснення суду про наслідки вчинення або не вчинення окремих процесуальних дій їй були цілком зрозумілі. Так як позивач пред*явив позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом і не згоден на заміну неналежного належним відповідачем, то це є підставою для відмови в позові. Разом з цим, судом встановлено, що позивач взагалі не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як до подачі позову до суду, так і дотепер, про що свідчить відповідь з 4 Харківської держнотконтори. Юридична необізнаність та помилкове переконання у наявності заповіту не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини, якщо б з такою заявою звернувся позивач до нотаріальної контори. Як роз*яснив Вищий спеціалізований суд України по розгляду кримінальних та цивільних справ судом не може бути визнана поважною така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, суд відмовляє позивачу в позові.

Outcome: dismissed