Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, [PERSON] , є матірю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та у якої дитину відібрано без позбавлення батьківських прав на підставі рішення Вільногірського міського суду від 27.02.2018р., згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області малолітній дитині, надано статус позбавленої батьківського піклування, та влаштовано до КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. На користь даного закладу з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини. За час перебування дитини в комунальному закладі мати відвідала дитину тільки один раз у травні 2018 року, більше дитиною не цікавилась протягом 4-х місяців. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує її. Працівниками служби в справах дітей УСССДМ ДСГП 04.06.2019 року проведено ґрунтовну співбесіду з [PERSON] , під час якої роз`яснено обов`язок батьків піклуватись про забезпечення необхідних умов життя, виховання, навчання дітей, письмово попереджено про передбачену чинним законодавством відповідальність за невиконання цього обов`язку. Під час співбесіди матері надано рекомендації звернутись до УСССДМ ДСГП для отримання нею соціальних послуг з метою формування навичок відповідального батьківства та налагодження стосунків з дитиною, однак відповідачка не змінила свого ставлення до доньки. Тому позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав. Учасники справи в судове засідання 20.02.2020 року не з`явилися, повідомлені належним чином. КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради просив розглядати справу за відсутності його представника та повідомив, що [PERSON] за період з 13.12.2017 року по теперішній час відвідала дитину один раз. (а.с. 50). Представник позивача просила розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала (а.с. 65). Відповідач відзив на позовну заяву не подала, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судові засідання не з`явилась без поважних причин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що факт родинних відносин малолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.12.2017 року (а.с.7). Згідно витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України вбачається, що народження [PERSON] , зареєстровано 07.12.2017 року у Вільногірському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, батько - [PERSON] , відомості про матір - [PERSON] (а.с.11). Наказом директора ДСГП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 218-ОД-17 від 07.12.2017 року, [PERSON] , поставлена на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 12.12.2017року № 334/0/7-17 визнано доцільним вилучення малолітньої [PERSON] із сім`ї гр. [PERSON] ( а.с.13). Відповідно до акту про факт передачі дитини [PERSON] передала малолітню [PERSON] начальнику ССД УСССДМ ДСГП [PERSON] (а.с.14). Згідно Акту про факт передачі дитини [PERSON] від 13.12.2017 року, складеного у присутності сімейної медсестри КП ВМЦ ПМСД [PERSON] , начальник ССД УСССДМ ДСГП [PERSON] передала дитину - [PERSON] , адміністрації КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» в особі [PERSON] (а.с.15). Листом т.в.о.начальника ССД УСССДМ ДСГП Левченко О.М., роз`ясненно відповідачці порядок відвідування дитини (а.с.16). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 р. задоволено позов виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та ухвалено відібрати без позбавлення батьківських прав малолітню [PERSON] у матері [PERSON] (а.с.17-19). Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 16.05.2018 р. № 158/0/7-18 «Про встановлення малолітній [PERSON] , [INFO] , статусу дитини, позбавлення батьківського піклування та влаштувати її до КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» (а.с.20). Наказом № 135-ОД-18 від 16.05.2018 р. «Про взяття на облік дітей - сиріт та дітей, позбавлення батьківського піклування малолітній [PERSON] , [INFO] , Т.в.о. начальника ССД УСССДМ ДСГП, зобов`язано організувати роботу щодо [PERSON] , складення індивідуального плану соціального захисту дитини, формування особової справи стосовно останньої (а.с. 21). Нотаріальна заява [PERSON] про надання згоди на усиновлення її малолітньо доньки [PERSON] ( а.с. 22). [PERSON] попереджалась службою у справах дітей УСССДМ ДСГП про відповідальність щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання, навчання дітей (а.с. 25,) та в своєю заявою на ім`я директора ДСГП від 04.06.2019 р. не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно її доньки [PERSON] . У своїй заяві від 04.06.2019 року [PERSON] вказала, що вона не може забрати дитину, оскільки для цього немає умов і вона згодна з позбавленням її батьківських прав (а.с. 24, 25). Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року № 165/0/7-19 визнано доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 26). З акту обстеження умов проживання від 03.05.2019 року, складеного, головним спеціалістом з питань опіки та піклування Петренко Н.В., головним спеціалістом Буйнової Т.М. вбачається, що з метою перевірки умов проживання, створених для малолітньої [PERSON] , було проведено обстеження умов проживання, результат відвідування - для проживання, виховання та розвитку малолітньої [PERSON] , відсутні умови (а.с. 27). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 28.10.2019 року, складеного начальником ССД УСССДМ ДСГП Левченко О.М., головним спеціалістом з питань опіки та піклування Петренко Н.В., з метою перевірки стану житла малолітньої [PERSON] , результат відвідування - для проживання, виховання та розвитку малолітньої [PERSON] , відсутні умови (а.с. 28). Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] (а.с.33-36). Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 37-40). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновок виконкому та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.) Однак матеріалами справи підтверджується, що вказані умови дотримані. Також у суду немає жодних сумнівів щодо того, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не утримує її матеріально, не приймає участь у їх розвитку та вихованню. А також подала нотаріально засвідчену заяву в якій надал згоду на усиновлення [PERSON] , [INFO] або розміщення у будь-якому державному дитячому закладі (а.с. 22). Вагомих та поважних причин щодо того, що у відповідача існуть перешкоди для здійснення своїх батьківських обов`язків - суду не наведено. Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини. Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved