Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що 06.02.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка. Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08.03.2018 року. Однак, в порушення договірних умов, відповідач досі не виконав свого зобов`язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення у повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач підписав розписку про отримання грошових коштів під тиском позивача. Отримання коштів було умовою оформлення відповідача на роботу в ТОВ «УДК», у якості торгового агента по перевезенням та поставці алкогольних напоїв. Також підтвердженням вказаних обставин є обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12018100030002711 від 28.08.2018 року відносно відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 06.02.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка. Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08 березня 2018 р. Однак, вбачається, що в порушення договірних умов, відповідач наразі не виконав свого зобов`язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн. Допитані в суді у якості свідків [PERSON] та [PERSON] в суді надали суперечливі покази. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що покази допитаних в судовому засіданні свідків, в даному випадку, є недопустимими доказами в розумінні ст.ст.78,79 ЦПК України оскільки не дають можливості встановити дійсні обставини справи через їх суперечливість. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст.190 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 850,00 грн. Задоволено цивільний позов ТОВ «Українська дистрибуційна компанія». Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» 3606,96 грн. матеріальної шкоди. Вказаним вироком суду встановлена та обставина, що у невстановлений досудовим слідством час, 14.02.2018 року, у денний час доби, обвинувачений [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS], в приміщенні закладу загального харчування «[INFO]», що належить ФОП [PERSON] , діючи умисно,

Outcome: approved