Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON], колишній чоловік його дочки [PERSON], з яким шлюб розірвано 03 листопада 2011 року, зареєстрований у квартирі, але не проживає в ній більше одного року, добровільно виписатися не хоче, а тому просить позов задовільнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на житло у вказаній квартирі. В судовому засіданні 23.03.2015 року позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просить задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], поскільки більше року в ньому не проживає. Судовий розгляд справи закінчено у відсутності відповідача [PERSON], який повторно в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про слухання справи у його відсутності не заявив, що дає підстави відповідно до ст.169 ЦПК України справу розглядати у його відсутності на підставі наявних у ній доказів, постановивши відповідно до ст.224 ЦПК України заочне рішення, проти чого не заперечує позивачка. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав, а саме: Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на житло, відповідно до ст. 405 ЦК України. Суд вважає, що спір необхідно вирішувати на підставі ст.ст. 71-72 ЖК УРСР, поскільки позивач не є власником житла, а квартиронаймачем. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач позов не оспорив, заперечень не надав, в судове засідання не з»явився. В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі [ADDRESS] проживає квартиронаймач позивач [PERSON], там же зареєстрований відповідач [PERSON], який з часу розлучення з дочкою позивача [PERSON], шлюб розірвано 03 листопада 2011 року, в квартирі не проживає, судом не встановлено підстав, передбачених ст. 71 ЖК УРСР, щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, квартиру залишив добровільно і з того часу нею не цікавиться, будь-яких витрат по оплаті за квартиру не несе, ніяких домовленостей з питань користування квартирою між сторонами не існує, що підтверджуються поясненням позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], актами обстежень комісії Ходорівської міської ради від 27.02.2013 р., 28.04.2013 р., 01.07.2013р., 26.02.2014р., 04.02.2015 р. Таким чином, відповідач [PERSON] з власної ініціативи залишив квартиру, не проживає в ній понад 6 місяців кімнаті без поважних причин, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved