Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач, в інтересах якої, на підставі договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2018 року, діє адвокат [PERSON], звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ПАТ «Перший Український [PERSON]», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], приватний виконавець виконавчого округу м. Києва [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати виконавчий напис № 10301 від 29.10.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український [PERSON]» заборгованість у розмірі 13\~203,81 грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 грудня 2018 року позивачка отримала поштою від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва [PERSON] постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57810908 від 29 листопада 2018 року на підставі виконавчого напису № 10301 виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчиненого 29.10.2018 року. Їй не відомо з яких саме документів, виходив нотаріус, на підставі яких вчиняв оскаржуваний виконавчий напис, та впевнена що документи не є безспірними, оскільки ніколи кредитних договорів з ПАТ «Перший Український [PERSON]» не укладала. Претензії про наявність у неї боргу ніхто не предявляв. Ні банк ні приватний нотаріус не направляли їй своїх документів (вимог або повідомлень) і не ознайомлювали з ними. [PERSON] здійснила запит приватному виконавцю та приватному нотаріусу про отримання документів на підставі яких здійснено виконавчий напис та відкрито виконавче провадження за вказаним документом. Вважає, що діями відповідача порушені її права та інтереси, оскільки відповідач не повідомляв її про існування заборгованості в тому розмірі який визначено у постанові про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса та не надсилав письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання на його адресу. Заперечує факт наявності будь яких договірних відносин з відповідачем. Також вважає, що нотаріусом не перевірялася безспірність відповідальності боржника, як це передбачено законом, не надсилались документи боржнику, як того вимагає закон. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вважає, що діями відповідача та третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] порушені її права та інтереси, оскільки відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки наявність заборгованості нею не визнається, наявність будь-яких договірних відносин з відповідачем взагалі заперечується нею. Нотаріус у свою чергу не впевнився в тому, що заборгованість дійсно є безспірною, вчинив виконавчий напис безпідставно, не направляючи їй будь яких вимог, оскільки докази направлення їй приватним нотаріусом будь яких документів, відсутні. [PERSON] не отримувала поштових повідомлень з вимогами ні від відповідача, ні від приватного нотаріуса. Звертає увагу на те, що вона не укладала будь яких договорів з відповідачем по справі, тому ніяких грошових зобовязань на себе не брала. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Через неявку відповідача в судове засідання, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу\~[PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 грудня 2018 року позивачка отримала поштою від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва [PERSON] постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57810908 від 29 листопада 2018 року на підставі виконавчого напису № 10301 виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчиненого 29.10.2018 року. Відповідно до\~ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сумм або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5\~передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідно до п. 1\~постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року\~для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Слід зазначити, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було додано копію письмової вимоги ПАТ «Перший Український [PERSON]» на адресу [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у зв'язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Перший Український [PERSON]», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON]І не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У відповідності зі\~ст. 133 ч.3 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно зі\~ст. 137 ч.2 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Договором про надання правової допомоги та про представництво інтересів, укладеним 11 грудня 2018 року, між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] та попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат від 17.12.2018 року, передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 2 500 гривень, який визначено за домовленістю сторін (а.с.11, 16). Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала суду договір про надання правової допомоги та про представництво інтересів від 11.12.2018 року, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат від 17.12.2018 року, квитанцію № б/н про оплату юридичних послуг від 11.12.2018 року (а.с.11, 16-17). Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 2 500 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1\~057,20 грн., який сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved