Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь три проценти річних, нарахованих за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №HAFUAD40307888 від 08 грудня 2008 року, за період з 25 липня 2012 року по 14 квітня 2021 року в сумі 1330 (одна тисяча триста тридцять) доларів США 05 центів, а також судові витрати в сумі 2270 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався на те, що 08 грудня 2008 року між сторонами був укладений зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 6730,60 доларів США на строк до 06 грудня 2013 року, а позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2013 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 15042,56 доларів США, нараховану станом на 16.07.2012 року. З дати ухвалення судового рішення по теперішній час заборгованість за кредитним договором відповідачем погашено в повному обсязі не було, має місце прострочена заборгованість в розмірі 5116,10 доларів США. У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості, банк, у порядку ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 25 липня 2012 року по 14 квітня 2021 року в сумі 1330,05 доларів США. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача Гур`єв Д.М., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у зв`язку з відсутністю можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, про причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №HAFUAD40307888 від 08 грудня 2008 року в сумі 15042,56 доларів США та судовий збір в розмірі 1201,90 гривень. Рішення набрало законної сили. Як убачається зі змісту вказаного рішення та наданих в обґрунтування позову документів, 08 грудня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір №HAFUAD40307888, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 6730,60 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.12.2013. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, однак позичальник не виконав належним чином зобов`язання за договором, не здійснив погашення кредиту та не сплатив відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Згідно з розрахунком заборгованості, прострочена сума заборгованості становить 5116,10 доларів США. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже за змістом наведеної норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором №HAFUAD40307888 від 08.12.2008 року та виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2013 року. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника стосовно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Вимогами ч. 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. У силу положення ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо сплати відповідачем суми основного боргу та виконання ним рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2013 року та, виходячи з вимог ст. 625 ЦК України, суд вважає, що позивач має право на нарахування трьох процентів річних на суму боргу. 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Саме така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі №464/3790/16-ц. Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних на суму заборгованості, здійсненим позивачем у позові та проведеним за період з 25 липня 2012 року по 14 квітня 2021 року, що становить 1330,05 доларів США та вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». Згідно з платіжним дорученням №ВОJ64В3FЕ8 від 14 травня 2021 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved