Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить: стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 92400 гривень та 940 гривень судових витрат у вигляді судового збору. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали повністю. Позивач [PERSON] пояснив, що 17.01.2011 року в нього вдома був підписаний відповідачем договір позики грошей на суму 30000 гривень. Він договір написав власноручно, а відповідач його підписав після того як він йому передав кошти. Договір укладався на строк до 17. 05.2011 року або до повного повернення позики. Відповідач на його усні звернення борг не повернув. Відповідач [PERSON] пояснив, що позов він не визнає повністю. Він договір позики з позивачем не підписував і кошти від нього ніякі не отримував. Підпис на договорі не його. Ніяких розписок про отримання коштів за договором, який є в матеріалах справи, він не підписував. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що позов вона не визнає повністю з наступних підстав. Наявний в матеріалах справи договір позики не відповідає вимогам законодавства. Зокрема в договорі сторонами «позичальником» зазначені дві особи, а договір підписаний лише однією особою. До того ж відповідач стверджує, що даний договір він не підписував. Крім того, даний договір позики не укладений, оскільки не відбулася фактична передача грошей. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ту обставину, що відповідач отримав кошти за даним договором, відсутні документи, які підтверджують факт передачі коштів позивачем відповідачу. Також на даний час спливли строки позовної давності, оскільки згідно договору повернення позики мало відбутися до 17.05.2011 року. Тому представник відповідача просить застосувати позовну давніть. Договір позики не був укладений, тому з цих підстав також має бути відмовлено в позові. Судом досліджено такі інші докази: довідка-розрахунок, договір позики від 17.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17 січня 2011 року був підписаний письмовий договір позики грошей на суму 30000 гривень, що підтверджується оригіналом даного договору. Згідно умов даного договору позивач [PERSON] передає відповідачу гроші в сумі 30000 гривень зі сплатою 4 % щомісячно до 17 травня 2011 року або до повного погашення боргу. Отже, між позивачем та відповідачем склалися зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст..1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] в порушення ст..60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення договору позики грошей від 17 січня 2011 року на суму 30000 гривень між ним та відповідачем [PERSON] Зокрема, з дослідженого судом оригіналу договору позики від 17.01.2011 року не вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 30000 гривень, оскільки в договорі зазначено, що вказану суму позивач передає відповідачу, дана сума надається відповідачу з отриманням процентів та вказана сума надається до 17 травня 2011 року або до повного погашення боргу, тобто формулювання в тексті договору про передачу грошей зазначені як про процес, а не як факт передачі та отримання грошей. Тобто даним письмовим договором не підтверджено факт та момент отримання відповідачем коштів в сумі 30000 гривень готівкою чи безготівково. Суд вважає, що даний договір не є розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, оскільки відповідач заперечив факт укладення даного договору, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували одержання відповідачем коштів сумі 30000 гривень за договором від 17.01.2011 року готівкою чи безготівково. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики не підлягає задоволенню і в позові слід відмовити повністю за безпідставністю, тобто правові підстави для задоволення позову відсутні, вимоги позивача не обґрунтовані та не підтверджуються належними доказами. Суд вважає, що з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст..28 Правил адвокатської етики, затверджених установчим зїздом адвокатів України 17.11.12 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. Адвокатським об'єднання правова допомога відповідачу в суді надавалася приблизно 1 годину. Даний спір не є новим в правовому плані, тому суд вважає, що для підготовки представником відповідача заперечень на позовну заяву по даній справі необхідно було близько двох годин. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1500 гривень. На підставі ст. ст. 1046,1047 Цивільного кодексу України, ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених установчим зїздом адвокатів України 17.11.12 року,

Outcome: approved