Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач в квітні 2016 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, постійно виникали непорозуміння та сварки, з відповідачем припинені шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу не можливе. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що з 1 квітня 2016 р. з відповідачем не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Постійно виникали сварки через різні погляди на майбутнє, виховання дитини. Примирення не досягнуто, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що примирення не досягнуто. З 1 квітня 2016 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство. Він добровільно надає допомогу на утримання дитини. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.04.2012 р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з квітня 2016 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 03.06.2016 р. сторонам було надано строк для примирення два місяці. Як пояснив в судовому засіданні 02.08.2016 р. позивач вона не бажає відновлювати шлюбні стосунки, збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення подружжя не відбулось. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved