Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач в квітні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований 25 грудня 2010 року між ним та відповідачкою Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис 1881. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 25 грудня 2010 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис 1881, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою, позивач вказує, що сімейне життя між ним та дружиною поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з квітня 2016 року, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного, зазначає, що спору про поділ майна, яке є спільною власністю та визначення місця проживання дитини на даний момент немає, а тому посилаючись на ст.ст. 110, 112, 113 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначав, що з вересня 2016 року він з відповідачкою проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала, підтвердила, що вони з чоловіком з вересня 2016 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2010 року, про що є актовий запис № 1881 (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], сторони мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідачки втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення, як одного, так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з вересня 2016 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved