Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Сокальської міської ради звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про скасування рішення Сокальського міськвиконкому, розпорядження міського голови, скасування державної реєстрації права власності, зняття з реєстрації та виселення, у позовній заяві вказавши, що 21.03.2005 року протоколом № 3 первинної профспілкової організації комунального підпримства «Сокальжитлокомунсервіс» вирішено видати відповідачу ордер на кімнату [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради від 05.12.2012р. за № 288 відповідачу надано дозвіл на приватизацію вищезгаданої кімнати. Згідно розпорядження міського голови м. Сокаля № 135 від 10.12.2012р. відповідачу [PERSON] передано у приватну власність кімнату площею 13,3 м. кв. та як наслідок [PERSON] оформив право власності і зареєстрував свідоцтво про право власності на нерухоме майно з 10.12.2012р. В лютому 2013 року до Сокальської міської ради звернулась [PERSON] з питанням повернення їй кімнати [ADDRESS] та вселення в неї. При розгляді звернення встановлено, що дійсно в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та її діти - [PERSON], 1996р.н. та [PERSON], 1997 р.н. При виділенні кімнати відповідачу [PERSON] працівниками та профкомом КП «Сокальжитлокомунсервіс» зазначений факт було упущено. Внаслідок чого, на одній житловій площі зареєстровано дві сім»ї. При чому, [PERSON] та її неповнолітні діти були в установленому законом порядку зареєстровані за вказаною адресою 24.02.2004 року. Враховуючи той факт, що за зазначеною адресою були зареєстровані двоє неповнолітніх дітей, про, що виконавчому комітету Сокальської міської ради стало відомо після звернення їх матері [PERSON] в 2013 році, позивач вважає, що вселення відповідача і надання йому квартири у власність відбулось із порушенням. Згідно ст. 59 п.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні », акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. В даному випадку право власності на кімнату [ADDRESS] відповідачем [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради №288 від 05.12.2012р. та розпорядженням міського голови №135 від 10.12.2012р. оформлено, тобто фактично акти органу місцевого самоврядування виконані. Просить суд скасувати ордер на вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS], скасувати рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради №288 від 05.12.2012р. «Про надання дозволу [PERSON] доприватизувати кімнату [ADDRESS]», скасувати розпорядження міського голови № 135 від 10.12.2012 р., а саме п. 4 в частині передачі у власність [PERSON] кімнати [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію права власності на кімнату [ADDRESS] видане 27.12.2012р. № запису 2096 в книзі 24 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кімнату [ADDRESS] видане 27.12.2012 р. № запису 2096 в книзі 24, зняти з реєстрації [PERSON] з кімнати [ADDRESS] та виселити без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача Чернявська Х.М. в судове засідання не прибула, подала в суд заяву у якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи просить проводити без участі представника міської ради. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 12.08.2014р. повторно не прибув, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Представники третіх осіб КП «Сокальжитлокомунсервіс» та органу опіки та піклування Сокальської РДА в судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Із дослідженої копії протоколу №3 первинної профспілкової організації КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 21.03.2005р., встановлено, що під час зборів зокрема вирішено виділити кімнату в гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON]. Згідно копії корінця ордера на житлове приміщення в гуртожитку №23 серії А, встановлено, що такий видано [PERSON] 21.03.2005р. на право зайняття житлового приміщення в гуртожитку житловою площею 13,3 кв. м., яке складається із кімнати в [ADDRESS]. Із копії заяви [PERSON] на ім»я керівника органу приватизації Сокальської міської ради від 07.12.2012р., встановлено, що він просить оформити передачу в особисту власність квартиру [ADDRESS]. Згідно копії рішення виконкому Сокальської міської ради №228 від 05.12.2012р., встановлено, що таким вирішено надати дозвіл [PERSON], 1977р.н. доприватизувати кімнату [ADDRESS] до норми. Відповідно до копії розпорядження міського голови м. Сокаля №135 від 10.12.2012р., встановлено, що таким затверджено розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Сокалської міської ради про передачу у приватну власність кімнат з державного житлового фонду і безоплатно передати громадянам м. Сокаль, в яких вони проживають і користуються пільгами передбаченими згідно діючого Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Пунктом 4 вказаного розпорядження передано [PERSON] кімнату [ADDRESS] загальною площею 13,3м. кв. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012р. виданого виконкомом Сокальської міської ради, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить кімната [ADDRESS], на підставі розпорядження виконкому від 10.12.2012р. за №135. В свою чергу, відповідно до копії «картки прописки» форми 16, встановлено, що [PERSON], [INFO] та її діти [PERSON], 1996р.н., [PERSON], 1997р.н. є зареєстрованими в [ADDRESS] з 24.02.2004р. (не вказано номера кімнати) Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 346 ЦК України, визначено конкретні підстави за яких припиняється право власності на майно. Зокрема на припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», держава охороняє й захищає права й інтереси дітей при здійсненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при здійсненні будь-яких дій відносно житлових приміщень. В ході розгляду справи встановлено, що внаслідок упущення первинною профспілковою організацією КП «Сокальжитлокомунсервіс» факту реєстрації у спірній кімнаті гуртожитку з 24.02.2004р. [PERSON] з її неповнолітніми дітьми, відбулась неправомірна приватизації даної кімнати відповідачем [PERSON]. І як наслідок, 05.12.2012р. неправомірно винесено рішення виконкомом про надання відповідачу дозволу приватизувати кімнату в гуртожитку, а також розпорядження міського голови №135 від 10.12.2012р. в частині передачі у власність відповідачу спірної кімнати. Згідно п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні », акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. В даному випадку, відповідачем [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради №288 від 05.12.2012р. та розпорядженням міського голови № 135 від 10.12.2012р. оформлено право власності на спірну кімнату в гуртожитку, таким чином акти органу місцевого самоврядування виконані. В ході розгляду справи встановлено, що спірна кімната у гуртожитку за законом не може належати відповідачу, тому позовні вимоги про скасування рішення виконкому №288 від 05.12.2012р., а також розпорядження міського голови №135 від 10.12.2012р., а саме його пункт 4 в частині передачі відповідачу у власність кімнати, скасування державної реєстрації права власності на кімнату та свідоцтва про право власності підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про скасування ордера на вселення відповідача [PERSON] у спірну кімнату, судом встановлено, що відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Оскільки, в даному випадку має місце порушення прав третьої особи [PERSON] та її неповнолітніх дітей на жиле приміщення, а саме спірну кімнату в гуртожитку, суд приходить до висновку, що позовна вимога про скасування ордера на вселення відповідача [PERSON] в кімнату [ADDRESS] підлягає до задоволення. Згідно ст. 117 ЖК України, у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Оскільки суд дійшов висновку про припинення права власності відповідача на спірну кімнату в зв'язку з тим, що така за законом йому не може належати, тому позовна вимога про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення підлягає до задоволення. В свою чергу, згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судове рішення про виселення особи є підставою для зняття її з реєстрації, а тому у задоволенні вимоги про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації у кімнаті [ADDRESS] суд відмовляє.

Outcome: partial