Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом про надання дозволу на зняття з реєстрації та на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, зазначивши, що з 15.03.2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем у справі, [PERSON] , мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , проживають окремо. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06.02.2015 року шлюб між ними розірвано. Оскільки відповідач матеріально не утримує дитину, вона звернулась до суду з відповідним позовом, та рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22.01.2015 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вона з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем свого проживання дитина відвідує навчальний заклад, отримує медичне обслуговування та користується іншими соціальними благами. Квартира, де вони фактично проживають належить її батьку, [PERSON] , однак значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . В даний час має намір зареєструвати своє та місце проживання дитини за фактичним місцем їх проживання за адресою: [ADDRESS] , власник житла надав письмово свою згоду на реєстрацію дитини. Позивач звернулася в ЦНАП Деснянської РДА в м.Києві з заявою про зняття доньки з попереднього місця реєстрації та її реєстрацію за фактичним місцем проживання. Проте, їй було відмовлено з підстав відсутності у неї письмової згоди батька дитини на зняття дитини з місця реєстрації та реєстрацію за новим місцем проживання. У зв`язку з цим вона змушена була звернутися до суду із заявою про надання дозволу на зняття малолітньої дитини з місця реєстрації та реєстрацію дитини за її фактичним місцем проживання без згоди батька, також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та надання професійної правничої допомоги. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Представники третьої особи: Органу опіки та піклування ВК Коростенської міської ради та Деснянської районної в м.Києві РДА заперечень проти позову не надали. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням у справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Підставою позову є фактичні обставини, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин сторін. Судом встановлено, що з 15.03.2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , які є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її народження. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06.02.2015 року їх шлюб розірвано. Позивач разом з донькою значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними паспорта позивача та довідкою ф. №13. З матеріалів справи вбачається, що позивач виявила намір змінити своє місце реєстрації та своєї доньки, однак у знятті дитини з місця реєстрації позивачу було відмовлено, оскільки особа не подала усіх необхідних документів для реєстрації чи зняття з місця реєстрації, а саме відсутня згода батька дитини на проведення вказаних дій, що стверджується відповідними заявами про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до акту від 03.03.2021 року позивач по справі разом із своєю малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] проживає у квартирі її батька, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Матеріали справи свідчать, і це встановлено судом, що спір виник у зв`язку із бажанням матері перереєструвати своє місце проживання та її дитини за іншою адресою, а саме за місцем їх фактичного проживання, у майні, що є приватною власністю батька позивачки, тобто дідуся малолітньої дитини, але згоду батька на це отримати не виявляється можливим через відсутність спілкування між сторонами. У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Проаналізувавши надані суду письмові докази, та враховуючи, що позивач має намір зареєструвати малолітню доньку за своїм місцем проживання, що відповідає інтересам дитини. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги з розрахунковим документом, зі змісту якого вбачається, що представник кошти за виконану роботу в розмірі 3000 грн. отримав, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до положень ст.141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією № 81523 від 03.04.2021 року.

Outcome: approved