Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач, АТ «ОТП Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 30.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 300 грн. Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 38 041 грн. 08 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив частково, вважає вимоги позивача не обгрунтованими в частині стягнення з нього заборгованості за відсотками та комісіями, оскільки на підставі п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до наданих квитанцій, позивачем сплачено 23 972 грн. тіла кредиту і він погоджується сплатити залишок по тілу. 11.12.2019 року по справі відкрито провадження. У зв`язку із відставкою судді Логінової С.М. справу передано на повторний автоматизований розподіл. 24.04.2020 року суддею Проданом Б.Г. прийнято справу до свого провадження, призначено судове засідання. Представником позивача направлялись клопотання про розгляд справи у його відсутності. 17.07.2020 року відповідачем надано заперечення на позовну заяву з додатками, які долучено до матеріалів справи. 03.08.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив. 31.08.2020 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 300 грн.у АТ «ОТП Банк». [PERSON] є військовослужбовцем ЗС України та в січні 2014 року проходив військову службу у м. Севастополі, а потім у м. Львів. Суд приймає посвідчення військовослужбовця [PERSON] як належний та допустимий доказ у справі, який свідчить про те, що він має пільги, відповідно до закону. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань» під час проведення мобілізації дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. За таких обставин, суд критично оцінює пояснення представника позивача в тій частині, що відповідач не надав документів, які включені до переліку документів позичальників, необхідних для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Відповідач звертався до банку із заявою в якій просив, починаючи з 18.03.2014 року штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом, які нараховані та сплачені за особливий період в країні, зарахувати на погашення тіла кредиту та до закінчення особливого періоду не застосовувати штрафні санкції та не нараховувати проценти, обумовлені договором. На даний лист відповідач отримав відповідь про те, що з 18.03.2014 року по 18.12.2014 року банк надає [PERSON] «кредитні канікули», і хоча особливий період не закінчився 18.12.2014 року, проте банк не здійснив перерахунок заборгованості. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем, АТ «ОПТ Банк» не повинен був нараховувати [PERSON] штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом. При цьому, відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи убачається, що відповідно до Кредитного договору №2007898615 від 30.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у сумі 30 300 грн. Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав. Його заборгованість складає 38 041,08 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21 349,48 грн.; заборгованість за відсотками - 6 299,58 грн.; заборгованість за комісіями - 10 392,02 грн. Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] здійснював платежі за кредитним договором, з яких АТ «ОПТ Банк» здійснювала погашення основної суми кредиту та зараховував відсотки. Усього відповідачем сплачено на погашення суми кредиту 23 792 грн., що підтверджується копіями квитанцій, які долучені до матеріалів справи. Ці кошти повинні спрямовуватися на погашення тіла кредиту, оскільки до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки відповідачем надано суду документи, що підтверджують його статус військовослужбовця, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Отже, зазначеним вище Законом заборонено нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору кредиту. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-1746цс16. Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю. З [PERSON] на користь АТ «ОПТ Банк» підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит року у розмірі 6 328 грн. (30 300 грн. - 23 972 грн.). Заявлений позивачем розмір заборгованості - 38 041,08 грн. підлягає зменшенню на розмір сплачених відповідачем платежів у період дії особливого періоду, що узгоджуються з положеннями пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Доводи відповідача спростовують вимоги позивача. З урахуванням викладеного, позовні вимоги АТ «ОТП Банк» слід задоволити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про споживчий кредит у розмірі 6 328 грн. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., а позовні вимоги задоволено на 16,63% (6328*100:38041,08) то з відповідача на користь АТ «ОТП Банк» підлягав би стягненню судовий збір у сумі 319 грн. 46 коп. (1921*16,63:100) грн. Проте, [PERSON] , на підставі ст. 5 Закону України Про судовий збір, звільнений від сплати судового збору, а тому АТ «ОТП Банк» за рахунок держави слід компенсувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 319,46 грн. (16,63% від 1921 грн.) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 629, 610, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», суд, -

Outcome: approved