Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Вароду П.Б., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Вказав, що йому належить на праві власності цей житловий будинок, де відповідач зареєстрований, але не проживає в ньому з 1998 року. Вважає, що права позивача підлягають судовому захисту у обраний ним спосіб, зазначаючи підставу - не проживання відповідача [PERSON] , не власника спірного будинку, близько 22 років і посилається на ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 26.11.2020 о 10.00 год. Під час підготовчого судового засідання позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав і просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Додатково надав документи на підтвердження набуття права власності на спірний будинок. Підстав зазначених в позовній заяві не змінив. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28.01.2021 о 12.00 год. Позивач [PERSON] в залі судового засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник позивача адвокат Варода П.Б. пояснив, що при написанні позовної заяви була саме така практика розгляду даних справ. На даний час він просить застосувати норми ст.406 ЦК України припинення сервітуту. Змінювати позовні вимоги не вважав за потрібне, так як суд може\~захистити інтерес[PERSON] \~ іншим способом, ніж тим, що зазначено в позовній заяві. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Йому направлено копію позовної заяви про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відповідно до зазначених підстав. В судове засідання не прибув повторно, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2017 року, визнано за [PERSON] , [INFO] , як за спадкоємцем за заповітом, право власності на 1/7 частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок 1991 року побудови, веранда 1991 року побудови, що належала померлому [INFO] [PERSON] . Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2020 року, припинено право власності [PERSON] на 1/7 частку житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалено виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, внесені [PERSON] 28 листопада 2019 року за квитанцією №20 АТ «Ощадбанк» грошові кошти в сумі вартості належної йому 1/7 частки житлового будинку [ADDRESS] , визначеної судовою оціночно-будівельною експертизою №533/19-22 від 21 жовтня 2019 року, в сумі 44940 (сорок чотири тисячі дев`ятсот сорок) грн 00 коп. Припинено право власності [PERSON] на 1/7 частку житлового будинку [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 2/7 частки житлового будинку [ADDRESS] . Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2020 року набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Згідно договору дарування серія НОІ 771368 від 01.06.2020, [PERSON] передала безоплатно у приватну власність [PERSON] належні їй на праві спільної часткової власності 3/7 частки в праві власності на житловий будинок за [ADDRESS] . Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №228060382 від 14.10.2020, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Підстава для державної реєстрації: -2/7 частки вищевказаного будинку, рішення Борщівського районного суду Тернопільської області, серія та номер 594/1050/18 від 28.02.2020; -3/7 частки житлового будинку, договір дарування, серія та номер 290 виданий 01.06.2020 приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль З.Я.; -1/7 частка житлового будинку, рішення Борщівського районного суду Тернопільської області, серія та номер 594/1152/16-ц від 27.02.2017; -1/7 частка житлового будинку, виписка із погосподарських книг, серія та номер 198, виданий 05.03.2018, видавник Лосяцька сільська рада, технічний паспорт, серія та номер: 35274, виданий 18.01.2016, видавник Борщівське районне бюро технічної інвентаризації, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 1094/28-2018, виданий 20.02.2018, видавник Скала-Подільська селищна рада. Крім того, на підтвердження права приватної власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , позивач [PERSON] надав, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: № 223555019 від 11.09.2020; № 210889507 від 01.06.2020, № 124061655 від 16.05.2018; № 117039452 від 14.03.2018. Як вбачається з довідки Скала-Подільської селищної ради №982 від 22.09.2020, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає і не проживав із 1998 року. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.\~Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у\~статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового\~права\~та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до вимог\~статті 2 ЦПК України\~ завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів (частина перша\~статті 4 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України\~, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. \~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(частини перша, друга, третя\~статті 12\~ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] , який не будучи власником спірного будинку, не проживає у ньому близько 22 років не відповідає дійсності. Так, в рішенні Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2020 року, з яким погодився позивач, зазначено, що [PERSON] та інші члени колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року були такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі і [PERSON] був власником 1/7 частини спірного домоволодіння [ADDRESS] . Його право власності припинено саме цим рішенням суду з виплатою [PERSON] 44940 грн, які вніс на депозитний рахунок [PERSON] . Отже, до 07 серпня 2020 року, дня набрання законної сили рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2020 року, [PERSON] та [PERSON] були співвласниками житлового будинку [ADDRESS] і мали рівні права і обов`язки. [PERSON] , як співвласник житлового будинку, не міг втратити право користування житлом на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а тому вимоги позивача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в цій частині є безпідставними. З цих же підстав не можуть бути застосовані норми глави 32 ЦК України щодо права користування чужим майном, що було заявлено адвокатом під час судового розгляду. Такі зміни не були заявлені до судового розгляду і відповідно не надіслані відповідачу, який позбавлений права ознайомитися з ними та скористатися своїм правом на доведення чи спростування цих обставин. Крім того в своїх поясненнях адвокат Варода П.Б. вважає, що суд вправі вибрати спосіб захисту інтересу позивача і застосувавши ст. 406 ЦК України припинити дію сервітуту. З пояснень адвоката слідує, що суд не тільки вправі вибрати спосіб захисту інтересу позивача, а також зібрати докази щодо встановлення сервітуту, його умов та підстав припинення. Стаття 16 ч. 2 абзац 12 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Враховуючи зміст суб`єктивного права, за захистом якого звернувся [PERSON] , характер спірних правовідносин (предмет і підставу позову), суд не може захистити його інтерес іншим способом, а тому в задоволенні позову слід відмовити.\~ На підставі\~ ст.\~ст.\~15,\~16,\~ 317,\~319,\~321,\~383,\~391,\~405\~ЦК України,\~ ст.\~156\~\~ЖК України\~ та\~

Outcome: dismissed