Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру. Із позову вбачається, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири. 22.09.2001 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 06.04.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний рішенням Краматорського міського суду. З моменту придбання квартири відповідачем і до березня 2017 року позивачка разом з доньками мешкала у квартирі та є зареєстрованими у квартирі відповідача. Відповідач в березні 2017 року поміняв замки у квартирі та повідомив позивачку про те, що вона разом з доньками не має права проживати у його квартирі. Позивач вважає, що вона як член сім'ї відповідача набула право на проживання в квартирі [ADDRESS], таке ж право мають і їх діти з відповідачем. Просить винести рішення, яким вселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність та про те, що позов підтримує, просить позовні вимоги задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином та не надав до суду заяви про відкладення справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутність, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України право на житло є одним з найважливіших соціально - економічних прав громадян, а однією з складових права на житло є гарантування державою непорушності права користування житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року (а.с. 4) Рішенням Краматорського міського суду від 06.04.2017 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний (а.с. 6) Даним рішенням встановлено, що сторони мають від шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі - продажу № 2031 від 30.07.2001 року квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON]. (а.с. 7). Відповідно до довідки Управління реєстраційних повноважень на ведення реєстру територіальної громади про склад сім'ї від 10.10.2017 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). Із паспорта позивачки вбачається, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 14.01.2004 року (а.с. 4) Так, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Як передбачено ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника будинку (квартири) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що позивач та її неповнолітні доньки зареєстровані у квартирі [ADDRESS], яка на праві власності належить відповідачу. Позивач набула право користування спірним приміщенням на законних підставах, а відповідач перешкоджає їй в реалізації свого права. Позивачка після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавлена права користування займаним приміщенням, яким не може користуватися з поважних причин внаслідок вчинення перешкод в його користуванні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн. ( ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved