Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача до [PERSON] , яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Мирноградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.10.2002 року, вона є власником квартири [ADDRESS] . 17.04.2013 року за її згодою у вказаній квартирі були зареєстровані - її донька [PERSON] разом з малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Відповідачі у справі зареєстровані в цій квартирі, але фактично з моменту реєстрації не проживають в ній по теперішній час. Житлово-комунальні послуги вона сплачує самостійно, відповідачі не виконують зобов`язання по сплаті комунальних послуг. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснила, що відповідачі - її донька та онук виїхали з України до Російської Федерації та на даний час проживають там, до м. Мирнограда повертатися не збираються, в належній їй квартирі не проживають, їх точне місцезнаходження їй не відомо. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку. Представник третьої особи органу опіки та піклування - виконкому Мирноградської міської ради Скрипник Г.С. в судовому\~засіданні заперечувала\~проти задоволення\~позовних вимог\~в частині\~позбавлення права\~користування житлом малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відсутні відомості про можливе отримання членами родини Гусманових російського громадянства або тимчасової реєстрації на території Росії, а також про наявність у них іншого житла на праві приватної власності або на праві користування. Тому позбавлення права користування житлом малолітньої дитини буде порушувати її права, зокрема ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши\~учасників справи,\~проаналізувавши наявні\~докази,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню з\~таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4495, реєстраційне посвідчення від 25.10.2002 року, зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації м.Димитрова за реєстровим № 14 (а.с.13, 14). Згідно довідки\~від 24.03.2021\~року Відділу\~ведення реєстру\~територіальної громади\~Виконавчого комітету\~Мирноградської міської\~ради,\~ в\~квартирі [ADDRESS] \~зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18). [PERSON] є донькою [PERSON] , а малолітній [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб (а.с.10, 11, 12). Згідно з актом від 23.03.2021, складеним Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 17.09.2013 року і по теперішній час фактично не проживають за вказаною адресою (а.с.17). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 12.05.2021 р. № 010, орган опіки та піклування на підставі відомостей та інформації, одержаних під час розгляду питання, заперечує проти визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки з пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи встановлена відсутність відомостей про гарантування дитині права користування іншим житловим приміщенням (а.с.48-49). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є старшою будинку [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] їхнього будинку мешкала позивачка з чоловіком та донькою з початку 2000-х років. Зі слів позивачки її донька спочатку навчалася, потім вийшла заміж. Донька позивачки не мешкала у вказаній квартирі і не мешкає до теперішнього часу, вона її ніколи не бачила в їх будинку. Також не мешкає і онук позивачки у вказаній квартирі та ніколи не мешкав. Їй не відомо де зараз знаходяться донька та онук позивачки. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] мешкав чоловік позивачки [PERSON] , який помер близько двох років тому. З цього часу у вказаній квартирі ніхто не мешкає. Вона мешкала у цьому будинку більше семи років та за цей час в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не мешкали та не мешкають до теперішнього часу. Згідно з ч.2 ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з моменту реєстрації у квартирі, а саме з квітня 2013 року і по теперішній час, загалом вже понад 7 років. Поважних причин не проживання відповідача [PERSON] у цій квартирі судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. А щодо малолітнього [PERSON] суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, виходячи з наступного. У відповідності до частини другої статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, яка набрала чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання. За частиною першою статті 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. За частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі N 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі N 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі N 368/750/16-ц (провадження N 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі N 206/3425/18 (провадження N 61-9122св19). від 9 вересня 2020 року у справі N 755/16152/16-ц (провадження N 61-11414св19). Таким чином, малолітній [PERSON] , [INFO] , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Оскільки позивачем не надано суду доказів наявності у малолітньої дитини [PERSON] у власності або в постійному користуванні іншого житла, з врахуванням висновку органу опіки та піклування, а також вищевказаних постанов Верховного Суду, суд вважає, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою, призведе до порушення права малолітньої дитини на житло, у зв`язку з чим вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial