Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення боргу посилаючись на те, що 03 лютого 2014 року він уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до якого позивач передав в якості позики у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 100 992,00 грн., а відповідачка прийняла від позивача грошові кошти та зобовязалась повернути борг не пізніше 20 лютого 2014 року. Однак у вказаний строк гроші не були повернуті, на взернення позивача щодо паовернення боргу не реагує, причину неповернення боргу не повідомляє. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 100 992,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 838,37 грн., всього - 101 830,37 грн. та судовий збір у розмірі 1018,30 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просить задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 03 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 1 Договору позики, позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові, а позичальник прийняла від позикодавця грошові кошти в розмірі 100 992,00 грн. Відповідно до п. 2 Договору позики, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики в розмірі 100 992,00 грн. в строк не пізніше 20.02.2014 року. Відповідно др. П. 6 Договору позики, сторони домовились, що у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань передбачених п. 2 цього договору (несвоєчасне повернення суми позики), позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється, як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. У разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % відсотка річних від простроченої суми. З пояснень представника позивача вбачається, що до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернув. Термін повернення позики минув 20 лютого 2014 року. Відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ( у строк та в порядку, що встановлені договором. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 20 лютого 2014 року, відповідач умови договору позики порушила, позику не повернула, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Стягненню також підлягають й 3 % річних за весь час прострочення виконання боргу. Період прострочки сплати боргу складає з 21 лютого 2014 року по 11.11.2014 року, тобто 243 дні, 3% річних буде складати: 2017 ,07 грн. ( 100992 х 3% х243/365/100 = 2017,07). Однак, судом зазначається, що відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно поданого позивачем розрахунку по стягненню 3% річних позивач вказав суму 3% річних від простроченої суми за період прострочення в розмірі 838, 37 грн., дану суму і підтримав в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає , що стягненню 3% річних від простроченої суми за період прострочення підялгає сума , яка вказана позивачем в поданому ним розрахунку в сумі 838, 37 грн. Відповідач в супереч ст.60 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу Таким чином сума заборгованості за договором позики від 03 лютого 2014 року складає - 101830,37 грн, яка підлягає стягненню з відповідача в прмиусовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Outcome: approved