Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] , та на користь позивача [PERSON] в рівних частках заборгованість по сплаті аліментів станом на 21.09.2016 року у сумі 35 349,94 грн., а саме по 17 674,97 грн. кожному. Крім того, друга вимога у позовній заяві є ідентичною першій, а також позивач просить суд стягнути витрати на правничу допомогу. Позивач мотивує свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі, укладеному між донькою позивача - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , народився син [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя подружжя не склалося, шлюб було розірвано, та рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2015 року, з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання та на утримання дитини [PERSON] Відповідач, будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, обов`язок сплати аліментних платежів не виконував, тому станом на 21.09.2016 року виникла аліментна заборгованість у розмірі 35 349,94 грн. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відповідач всупереч дійсному місцю проживання дитини надав недостовірні відомості про місце проживання дитини і зареєстрував сина за місцем свого проживання у м. Києві. Позивач є матір`ю померлої [PERSON] , тому, відповідно, являється рідною бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , що надає позивачу право захищати інтереси онука в суді про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів. 24.09.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. (а.с. 38-40) 28.10.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяви відповідача [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та про витребування у позивача письмових доказів, заявлені в межах цивільної справи за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, - залишено без задоволення. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позову заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, вважає його необґрунтованим з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. (а.с. 68-72, 85-93) Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від зареєстрованого 10.07.2013 року шлюбу, який розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року, сторони мають малолітню дитину: сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві від 10.07.2013 року, актовий запис № 971, свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області від 15.05.2014 року, актовий запис № 622, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року. (а.с. 11, 12, 17) Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року з урахуванням змін, ухвалених рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року та до його повноліття, тобто до [INFO] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року та до досягнення сином [PERSON] трьох років, а саме до [INFO] . (а.с. 15-16) [INFO] [PERSON] померла у віці 26 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.09.2016 року, актовий запис № 1518. (а.с. 13) 09.06.2017 року постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 320/8322/14, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 02.04.2015 року щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] закрито у зв`язку із смертю стягувача. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання стягувача до досягнення дитиною трирічного віку станом на 08.05.2017 року становить 35 349,94 грн. (а.с. 18) За даними листа Міністерства юстиції України на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.04.2015 року № 320/8322/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Державним виконавцем 07.06.2016 року проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 08.08.2014 року по 21.09.2016 року, яка становила 40 808,42 грн. Державним виконавцем 08.06.2017 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. За перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 11 липня 2018 року виконавчі документи про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві не перебувають. (а.с. 19-21) Згідно листа Прокуратури м. Києва від 23.05.2019 року № 04/2/3-998-19, СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом злісного ухилення [PERSON] від сплати аліментів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. За результатами досудового розслідування слідчим 18.04.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, однак прокуратурою міста постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 18.04.2019 року скасовано. Досудове слідство триває. Крім того, СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом шахрайського заволодіння [PERSON] державних коштів (пенсії), призначеної для малолітнього [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. За результатами досудового розслідування слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку було скасовано прокуратурою міста. Досудове розслідування триває. Також СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом умисного невиконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Досудове розслідування триває. (а.с. 24, 25-26) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2019 року залишено без змін, визнано [PERSON] законним представником неповнолітнього потерпілого [PERSON] , [INFO] , у межах кримінального провадження. (а.с. 29, 31-33) Постановою Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 25.06.2019 року визнано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , потерпіли у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. (ас. 27) Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, скасовано та прийняти нову постанову наступного змісту. Відібрати малолітню дитину [PERSON] у [PERSON] та передати на виховання батькові [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 51-57) Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року доповнено абзац третій резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та викладено в наступній редакції: «Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту». Резолютивну частину постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року доповнити абзацом наступного змісту: «В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити». (а.с. 60-61) Згідно листа Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 05.09.2019 року 30 серпня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження від 30.12.2017 року щодо [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України, було закрито. Вказане рішення перевірено та погоджено місцевою прокуратурою. (а.с. 63, 64, 65) За даними довідки, складеної Мелітопольською міською радою від 18.09.2019 року, за адресою: [ADDRESS] проживала дочка [PERSON] - [PERSON] до часу її смерті, та проживає онук [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14, 94) Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.05.2019 року, справа № 520/7950/16, вимоги статті 194 Сімейного кодексу України, до правовідносин, які склалися між сторонами, після звернення до виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження не застосовуються, оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа вже відкрито та заборгованість за аліментами виникла в процесі відкритого виконавчого провадження та повторному стягненню заборгованість по аліментам не підлягає. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження») Відповідно до положень статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження») Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц) Згідно п. 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Якщо є рішення суду про стягнення боргу з фізичної особи, та щодо неї відкрито виконавче провадження, то смерть кредитора є підставою для його зупинення до моменту визначення його правонаступників. Згідно частини четвертої статті 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до статті 258 Сімейного кодексу України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Право на самозахист дитини надано батькам (ч. 1 ст. 154 СК України), тобто право на самозахист внуків, яким наділені дід і баба є додатковим способом захисту дитини, однак це не означає, що обидва суб`єкти права на самозахист дитини не можуть реалізовувати таке право одночасно. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах онука [PERSON] , [INFO] , про стягнення з відповідача [PERSON] , який являється батьком [PERSON] , на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] , та на користь позивача [PERSON] в рівних частках заборгованість по сплаті аліментів, які було стягнуто за рішенням суду на користь матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, та яка станом на 21.09.2016 року становить 35 349,94 грн., а саме по 17 674,97 грн. кожному. Ураховуючи, що позивачі є спадкоємцями після смерті матері дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed