Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2007 відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак взяті на себе зобов`язання вона не виконує та має заборгованість у сумі 44877,30 грн, яка складається з наступного: 6923,64 грн - заборгованість за тілом кредиту; 28606,26 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9347,40 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина), 1380,25 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати. Просив стягнути вказану заборгованість з відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.08.2012 з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість у сумі 22198,27 грн, з яких 6923,64 грн - заборгованість за кредитом, 10348,62 грн - заборгованість по процентам, 3392,76 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1033,25 - штраф - (процентна складова). Зазначає, що станом на 30.11.2019 різниця становить 27605,04 грн, яка складається з наступного: 18257,64 грн - заборгованість по відсоткам за кристування кредитом, 9347,40 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1380,25 грн - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також суму сплачених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не подав відзив; та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають, виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н про надання кредиту в розмірі 9600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.08.2012 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та з боржника на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 22198,27 грн, з яких: 6923,64 грн - заборгованість за кредитом, 10348,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3392,76 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи - 500 грн - фіксована частина, 1033,25 грн - процентна складова. Як вбачається з доданої представником позивача до матеріалів справи Довідки, між АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н (номер картки [NUMBER] ) від 12.06.2007, за яким останній було надано кредит. Строк дії договору встановлено 06/2011 (а.с. 57). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до червня 2011 року включно. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відтак, у межах строку кредитування до червня 2011 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з липня 2011 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після червня 2011 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не мав право нараховувати передбачені договором проценти та штрафи до повного погашення відповідачем заборгованості за кредитом. Аналогічний правовий висновок узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.08.2012 вже було стягнуто встановлену Умовами та правилами надання банківських послуг фіксовану складову штрафу у розмірі 500 грн, а тому її повторне стягнення є незаконним на підставі статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому є такими, що заявлені безпідставно. Враховуючи викладене зважаючи на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 16.08.2012 заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором, укладеним з [PERSON] вже стягнута, а повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, то позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Вказане стосується нарахованих відсотків, штрафів та комісії за період з 17 серпня 2012 року (з дня, наступного після ухвалення рішення у справі № 2/0519/2328/2012) по 30.11.2019.

Outcome: dismissed