Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання порушеними прав споживача фінансово-кредитних послуг, заборону вчинення неправомірних дій та про стягнення завданої моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 12.09.2007 року між нею та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір №014/7285/889060 строком на 36 місяців в сумі 15000 гривень. До травня 2009 року позивач сумлінно виконувала умови даного кредитного договору, але внаслідок втрати роботи та складних сімейних обставин стала допускати порушення умов кредитного договору. Крім того, позивачем з ПАТ «[PERSON] Аваль» 08.04.2008 року був укладений кредитний договір №010/82/7285/102661 в сумі 5000 гривень строком до 25.03.2010 року. Згідно рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження, яке на даний час перебуває на виконанні в Київському ВДВС Полтавського МУЮ; на протязі двох років проводяться відрахування із заробітної плати позивача. Починаючи із середини 2015 року на мобільний телефон позивача регулярно почали надходити телефонні дзвінки від невідомих осіб з вимогою негайного погашення заборгованості перед ПАТ «[PERSON] Аваль» по зазначеним кредитним договорам в сумі понад 150000 грн. та 13000 грн. відповідно, надсилатися банківські реквізити СМС-повідомленнями, які кожного разу різнилися між собою. У жовтні 2015 року первісним кредитором позивача повідомлено про те, що 24.11.2014 року право вимоги по кредиту передано третій особі, а саме: ПАТ «[PERSON] кредит». Новий кредитор повідомив позивача про те, що того ж дня 24.11.2014 року внаслідок укладення між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги по договору. Відповіді на листа від нового кредитора позивач не отримала. Оскільки, від представників відповідача почастішали випадки телефонних дзвінків, надсилання СМС-повідомлень, поштових відправлень з погрозами, з вимогами погашення боргу, позивач звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення. [PERSON], посилаючись на те, що всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачем здійснюється агресивна поведінка, яка містить елементи примусу, докучання, нечесної підприємницької практики, через що погіршився стан її здоровя, просить припинити дії з вимагання від неї погашення кредитної заборгованості, стягнути з відповідача 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що за першим кредитним договором немає рішення суду, сплив строк позовної давності по цим вимогам; відповідач - не фінансова установа та немає права вимагати виконання двох кредитних договорів, один з яких виконується за рішенням суду. Представник відповідача до суду не зявився, відповідач надіслав письмові заперечення (а.с.45-53), в яких просить розглядати справу у відсутність свого представника, в задоволенні позову позивачу відмовити. Суд вважає розглянути справу у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір №014/7285/889060 в сумі 15000 гривень строком до 12.09.2010 року з процентною ставкою 24% річних (а.с.8 кредитний договір). Крім того, позивачем з ПАТ «[PERSON] Аваль» 08.04.2008 року був укладений кредитний договір №010/82/7285/102661 в сумі 5000 гривень строком до 25.03.2010 року. Згідно рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень (а.с.9 виконавчий лист). Згідно звіту (а.с.94-95) у звязку із реорганізацією та зміною банківських реквізитів ПАТ «[PERSON] Аваль», з вересня по лютий 2016 року відрахування із заробітної плати [PERSON] на погашення основного боргу не проводилися. Главою 47 ЦК України, а саме: ст.ст 512-523 регулюються загальні підстави та порядок заміни кредитора в у зобов'язанні. Так, відповідно до ч.1\~ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Стаття 514 ЦК України\~передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.\~6,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно матеріалів справи, 24.11.2014 року ПАТ «[PERSON] Аваль» уклало з ПАТ «[PERSON] кредит» договори відступлення прав вимог 14/8 та 114/9, згідно яких, зокрема, право грошової вимоги за кредитними договорами [PERSON] перейшло до ПАТ «[PERSON] кредит» (а.с.55-60). 24.11.2014 року ПАТ «[PERSON] кредит» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» договори відступлення прав вимог №НК-14/1 та №НК-14/2, згідно яких, зокрема, право грошової вимоги за кредитними договорами [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (а.с.61-68). 26.11.2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклало з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект - Капітал» (що діє в інтересах та за рахунок ЗНВПІФ «ПРІМОКОЛЕКТ ВЕНЧУРНИЙ ФОНД-І») договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01, згідно якого, зокрема, право грошової вимоги за кредитними договорами [PERSON] перейшло до ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект - Капітал» (а.с.69-83). Крім того, матеріали справи містять копії повідомлень від імені ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про наявність заборгованості у [PERSON] за кредитними договорами, необхідність сплати боргу, а саме: попередження про подачу позовної заяви та позовна заява (а.с.20,21); сповіщення (а.с.23); СМС-повідомлення (а.с.24), повідомлення про те, що в разі несплати боргу майно може бути реалізовано в рахунок погашення боргу, подано позов до суду, направлено інспектора виїзної групи, запропоновано ознайомитись зі ст.190 КК України та зробити вибір для себе та рідних, терміново сплатити борг, інакше - суд, винесено рішення по справі. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду із позовом про припинення відповідачем ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» дій по вимаганню з неї погашення кредитної заборгованості, позивач вказувала, що нею кредитна заборгованість по кредитному договору №010/82/7285/102661 від 08.04.2008 року в сумі 9930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень погашається за рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із заробітної плати. Проте, згідно наданого позивачем звіту з місця роботи про здійснення відрахування та виплати (а.с.94-95) у звязку із реорганізацією та зміною банківських реквізитів ПАТ «[PERSON] Аваль» з вересня 2015 року по лютий 2016 року відрахування із заробітної плати [PERSON] на погашення основного боргу не проводилися. Згідно позову, кредитний договір №014/7285/889060 від 12.09.2007 року позивачем не виконаний. Таким чином, позивачем під час розгляду справи не було доведено факту відсутності заборгованості за кредитними договорами. Оскільки, доказами, наявними в матеріалах справи, спростовуються доводи позивача, що вона погашає кредитні зобовязання із заробітної плати, сумлінно виконувала первісний договір до травня 2009 року та кредитор пропустив строк позовної давності, відповідач, якому вимога кредитора за даними договорами була переуступлена, вимагаючи у [PERSON] повернення кредиторської заборгованості, шляхом направлення повідомлень, листів, які, зокрема, містять інформацію про можливі законні наслідки невиконання взятих на себе зобовязань, з метою досудового врегулювання спору та добровільного погашення заборгованості, діяв у відповідності до вимог закону і прав позивача його діями порушено не було. Посилання позивача на багаторазові телефонні дзвінки представників ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», численні СМС-повідомлення, надсилання поштової кореспонденції, здійснені в агресивній формі, з елементами примусу, жодними доказами позивачем не підтверджуються. Оцінюючи доводи позивача щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями\~7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49\~Закону «Про інформацію»,\~ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 5 даної постанови, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння того, хто її спричинив, причинність зв'язку між шкодою та протиправними діями винного. Відповідно до ч.4\~ст. 60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки, позивачем в судовому засіданні не доведено підстав для відшкодування моральної шкоди та факту неправомірних дій відповідача, у позовних вимогах про стягнення із відповідача на її користь моральної шкоди також необхідно відмовити. За таких обставин, підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд, за наслідками повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, вважає, що позов [PERSON] про визнання порушеними прав споживача фінансово-кредитних послуг, заборону вчинення неправомірних дій, про стягнення завданої моральної шкоди є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Посилання представника позивача в обґрунтування позовних вимог на довідку Соломянського управління поліції ГУ [PERSON] поліції в м.Києві (а.с.98) про проведення досудового слідства, в тому числі і за заявою позивача за фактом неправомірних дій з боку працівників відповідача, є юридично неспроможними, оскільки немає даних про вирішення даної кримінальної справи в судовому порядку.

Outcome: dismissed