Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до Відповідача - [PERSON] про стягнення на їх користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг, 30.12.2013 року відповідачем було підписано заяву без номеру, відповідно до якої останньому надано кредит в сумі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Вказує, що протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконує належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 16.12.2018 року відповідач допустив прострочену заборгованість в сумі 67652,11 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2566,06 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 60388,33 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1000,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3197,72 грн. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, позивач просить стягнути з відповідача на їх користь в примусовому порядку, наявну кредитну заборгованість та понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак згідно поданої заяви просять розгляд справи проводити у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився разом з тим подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні вимог позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні вимог позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем 30.12.2013 року було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2800,00 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.12.2018 року відповідач допустив прострочену заборгованість в сумі 67652,11 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2566,06 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 60388,33 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1000,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3197,72 грн. Також судом встановлено, що станом на 07.02.2015 року [PERSON] погасив кредит на суму 3441 грн. та погасив проценти на суму 806 грн. Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вказаним позовом до суду в січні 2019 року, тобто після строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.\~4\~ст.\~267\~ ЦК\~України сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Суд виходить з того, що спірне кредитне зобов`язання має строк його виконання. Перебіг позовної давності визначає ст. 261 ЦК України відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Як передбачено умовами Кредитного договору від 30.12.2013 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] визначено у п 2.1.1.12.4 строк на порядок погашення по Кредиту за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафт, який виник по таким картам, закріплений в Клієнта/Справка про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною Договору, а також встановлено даним пунктом що, - строк повернення Кредиту в повному обсязі є 211-1 день з моменту виникнення такої заборгованості. В силу вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Також судом встановлено, що починаючи з 07.02.2015 року, тобто дата останнього платежу [PERSON] , Позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 07.02.2015 року по січень 2019 року строк позовної давності, щодо кредитного договору від 30.12.2013 року та стягнення неустойки за вказаним договором з урахуванням п. 2.1.1.12.4 даного договору сплив. Відповідно до Постанови ВСУ від 06.11.2013 року, ухваленої по справі № 6-116цс13, яка є обов`язковою для виконання всіма органами судової влади України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, позовна давність за кредитними зобов`язаннями які виконуються сплатою окремих платежів, рахується окремо відносно кожного платежу. Аналогічна позиція відображена в Постанові ВСУ від 17.09.2014 року по справі 6-95цс14, Постанові ВСУ від 22.10.2014 року по справі 6-127цс14, Постанові ВСУ від 12.11.2014 року по справі 6-167цс14, Постанові ВСУ від 19.11.2014 року по справі 6-160цс14, Постанові ВСУ від 19,03.2014 року по справі 6-95цс14, Постанові ВСУ від 01.10.2014 року по справі 6-133цс14, Постанові ВСУ від 18.06.014 року по справі 6-61цс14. Такої ж правової позиції дотрималась і Велика палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст.\~509\~ЦК України\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Крім цього, в судовому засіданні не було встановлено обставини з приводу пере випуску банківської картки. Незаконність визначення суми заборгованості в частині пені, комісії, штрафів як фіксованої частини, штрафів як процентна складова полягає в тому, що вона створює подвійну відповідальність Відповідача перед Позивачем, що в свою чергу забороняється ст. 61 Конституції України відповідно до якої Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вказана сума грошових коштів створює подвійну відповідальність для Відповідача - теж саме правопорушення, несвоєчасне погашення процентів та/або тіла кредиту. Підтримана також вказана позиція Верховним Судом України, який в своїй постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15 зазначив, що Цивільно правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки, пені, штрафу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, виходячи з того, що спірне зобов`язання підлягає виконанню сплатою щомісячних платежів і дивлячись через призму вказаних норм права на спір, який виник за кредитним договором від 30.12.2013 року, враховуючи що Позивач звернувся до суду в січні 2019 року, суд приходить до висновку що пропущено строк позовної давності. Також виходячи з положень ст. 549 ЦК України, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому у задоволенні вимог позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. На підставі ст.ст. 207, 526, 549, 551, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: dismissed