Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приват Банк» 19 лютого 2021 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Додатковою угодою укладеною 04 січня 2019 року здійснено часткове анулювання заборгованості по кредиту. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 30 грудня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 27 030 грн. 69 коп., з яких: 1 696 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6 929 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користуванням кредиту; 18 404 грн. 14 коп. - нарахована пеня. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 030 грн. 69 коп., а також 2 270 грн. 00 коп. - витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10 березня 2021 року справу прийнято та призначено до судового розгляду. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просить суд слухати справу у їх відсутність та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2010 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 04 січня 2019 року була між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] була укладена додаткова угода, відповідно до якої банк здійснив анулювання частини заборгованості, а клієнт здійснить погашення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2010 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 30 грудня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 27 030 грн. 69 коп., з яких: 1 696 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6 929 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користуванням кредиту; 18 404 грн. 14 коп. - нарахована пеня. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором, за таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та по відсоткам за користування кредитними коштами, що складає у сумі 3 216 грн. 32 коп.. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості за тілом кредиту та процентами, що утворилася у відповідача у сумі 8 626 грн. 55 коп. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів у розмірі 18 404 гривень 14 копійки, суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 ч. 1 цього Розпорядження м. Селидове (Селидівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Українськ Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта відповідача, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30 грудня 2020 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів та пені. При цьому, з розрахунку пені вбачається, що період її нарахування визначений після 04 січня 2019 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобов`язаний скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 14 квітня 2014 року. Таким чином, зважаючи, що період нарахування пені мав місце вже після 14 квітня 2014 року, тобто лише під час проведення АТО, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 18 404 гривень 14 копійки задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором від 13 жовтня 2010 року та додаткової угоди від 04 січня 2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 30 грудня 2020 року в загальному розмірі 8 626 грн. 55 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 724 грн. 35 коп. (31,91 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial