Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 12.10.2020 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 29.12.2014 між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту, який було збільшено до 8000 грн. Вказував, що відповідач свої зобов`язання не виконав, станом на 17 вересня 2020 року загальна заборгованість перед банком складає 14219,90 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 14219,90 грн та понесені судові витрати. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2020 року позовна заява АТ КБ «Приватбанк» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження без виклику сторін. 07.12.2020 Київським районним судом м. Полтави року ухвалено заочне рішення в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», стягнуто з [PERSON] \~ на\~користь Акціонерного\~товариства комерційний\~ банк\~«Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2014 року № б/н в розмірі 14219 грн. 90 коп, 2102 грн. судових витрат, а всього - 16321 грн 90 коп. Відповідачем [PERSON] 17.02.2021 подано до суду заяву про перегляд зазначеного заочного рішення суду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.03.2021 скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.12.2020 по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачем [PERSON] 25.03.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що 29.12.2014 між позивачем та відповідачем підписано анкету-заяву, але відповідач мав намір лише отримати платіжну картку та не мав на меті отримання кредиту з кредитним лімітом, не просив банк встановлювати йому кредитний ліміт та в подальшому його збільшувати. Вказував, не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у заяві-анкеті процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки. В задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» просив відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.03.2021 продовжено [PERSON] строк на подання відзиву на позовну заяву, в задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Позивач звертався до суду з заявою, в якій просив проводити розгляд без участі представника. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає, що позивач не конкретизував та не обґрунтував свої позовні вимоги, розрахунок є незрозумілим. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 29.12.2014 (а.с. 13) між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.12.2014 (а.с. 13) процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню (підтверджено даними виписки (а.с. 54-57) за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на\~Тарифи банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи банку, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів та штрафні санкції за порушення строку повернення одержаних коштів, сам строк, до якого мають бути повернуті такі кошти. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.12.2014, укладеного між ПриватБанком та відповідачем [PERSON] , станом на 17.09.2020 (а.с. 6-10), позивач обраховує заборгованість за тілом кредиту на суму 9972,34 грн, решта заборгованості безпідставно йому нарахована позивачем. Саме на зазначену суму заборгованості суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 9972 грн 34 коп. Вимоги позивача про стягнення 682,66 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України є безпідставними виходячи з такого. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність особи за прострочення грошового зобов`язання. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] отримав кредитні картки, в тому числі із строком дії до 11/21 (а.с. 12). Тому нарахування позивачем 3 % річних в період дії кредитного договору (строк дії картки) суперечить нормам ст. 625 ЦПК України. Твердження відповідача про те, що не погоджується з обґрунтуваннями позивача про зміну розміру кредитного ліміту по картці не заслуговує на увагу. Факт отримання та активного користування кредитними коштами, в тому числі у вигляді збільшеного кредитного ліміту, окрім довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 11), підтверджено даними виписки за договором (а.с. 54-57). Матеріалами справи підтверджено ту обставину, що відповідачем було отримано кредитні кошти, відповідач повертав частково отримані кредитні кошти, а надана до суду виписка по рахунку є належним та допустимим доказом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (70,13 %), з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1474,13 грн (2102/100 х 70,13) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial