Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2019 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 05 лютого 2005 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис № 132. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року позовні вимоги за поданим нею в листопаді 2017 року позовом задоволено. Дане рішення не оскаржувалось, а відтак набрало законної сили 06 травня 2018 року. За час перебування у шлюбних відносинах сторонами було набуто за рахунок спільних коштів та спільними зусиллями майно, зокрема : JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано за відповідачем 07 вересня 2013 року; VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем 15 лютого 2012 року і являється спільною власністю подружжя. Разом із тим, під час розгляду Підволочиським районним судом справи за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя встановлено, що зазначені автомобілі відчужені відповідачем те перереєстровані на нових власників, що стало підставою для відмови у визнанні за нею права власності на Ѕ частку вказаних транспортних засобів. Як убачається із відомостей спеціалізованого інтернет-сайту RST ua. середня вартість придбаних ними із відповідачем у шлюбі та належних їм на праві спільної сумісної власності транспортних засобів JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в.,- 346500,00 грн., а також автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 р.в. - 162240,00 грн. Враховуючи те, що відповідач без її згоди та відому відчужив належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби, просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь 254 370,00 грн., що складає Ѕ частину від сукупної середньої вартості спірних транспортних засобів. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача поступила заява, згідно якої підтримав вимоги з підстав, що зазначені у позові, зменшивши їх, та просить стягнути із відповідача в її користь 217500 грн. Крім того просить стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору, витрат на проведення експертизи, а також професійну правничу допомогу в розмірі 8100 грн. Відповідач 08 квітня 2019 року подав відзив на позов, згідно якого позовних вимог [PERSON] не визнає та вважає їх безпідставними з тих підстав, що 15 лютого 2012 року відповідач придбав автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 р.в., а 07 вересня 2013 року автомобіль JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в. 06 січня 2018 року в період зареєстрованого шлюбу відчужив належні йому автомобілі, а саме VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 р.в., за 9780,00 грн, та JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в. 44000,00 грн. Одержанні в результаті відчуження вищевказаного майна кошти в сумі 53780,00 грн були використані відповідачем на своє лікування та післяопераційну реабілітацію. Вважає, що один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя Ѕ частку вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними в тому випадку, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказані обставини повинні бути встановлені судом за результатами належної оцінки тих доказів, які надані сторонами, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено одним із подружжя за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач належним чином не спростував презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя та в інтересах сім`ї і не надав суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сім`ї, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ст. 81 ЦПК України. У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовними вимогами, відзивом відповідача, відповіддю на відзив, вивчивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності, вважає, що зменшені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань : 05 лютого 2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис № 132. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено та розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] . В апеляційному порядку рішення суду не оскаржувалось, а відтак набрало чинності 06 травня 2018 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 05 лютого 2005 року до 06 квітня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно виписки МВС регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 12 квітня 2019 року за № 31/19-1621, вбачається, що за фізичною особою [PERSON] , 07 вересня 2013 року був зареєстрований автомобіль JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , який 11 листопада 2017 року перереєстрований на нового власника, 15 лютого 2012 був зареєстрований автомобіль WOLKSVAGEN TRANSPORTER T 4, реєстраційний номер [NUMBER] , який 06 січня 2018 року перереєстрований на нового власника. З відзиву на позов судом встановлено, що відповідач [PERSON] відчужив 11 листопада 2017 року та 06 січня 2017 року вказані транспортні засоби за ціною у 53780,00 грн у зв`язку з необхідністю післяопераційної реабілітації. Відповідно до ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям в період шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] погодився, що дане майно є спільною сумісною власністю, зіславшись на відповідні норми чинного законодавства та не оспорював їх придбання за власні кошти. Таким чином судом встановлено, що відповідачем [PERSON] за час шлюбу були придбані автомобіль JEEP GRAND CHEROKEE, 2004 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль WOLKSVAGEN TRANSPORTER T 4, реєстраційний номер [NUMBER] , що являються спільною сумісною власністю подружжя і 11 листопада 2017 року та 06 січня 2018 року були відчужені відповідачем [PERSON] третім особам на загальну суму 53780,00 грн. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем [PERSON] не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] була обізнаною у тому, що відповідач відчужує належне їм на праві власності рухоме майно, а також те, що отримані кошти від відчуження автомобілів були використані в інтересах сім`ї чи розділені між ними, а відтак на думку суду вказане рухоме майно відчужене відповідачем [PERSON] без згоди та проти волі позивача [PERSON] , а виручені кошти використані в його особистих цілях. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України). Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц провадження № 61-10442св18 при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна под\-ружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 27/7029/15-ц провадження № 61-9018сво18 дійшов правового висновку, викладеного судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у даній справі, за яким у випадку відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Разом із тим, згідно резолютивної частини висновку судової автотоварознавчої експертизи № 220/19 від 02 травня 2019 року вбачається, що середня ринкова вартість КТЗ JEEP GRAND CHEROKEE, 2,7 CRD (WJ\) 5AT» 2004 р.в., станом на час проведення дослідження, згідно вихідних даних становить 294000, 00 грн. Згідно резолютивної частини висновку судової автотоварознавчої експертизи № 221/19 від 02 травня 2019 року вбачається, що середня ринкова вартість КТЗ WOLKSVAGEN TRANSPORTER T 4, 2.5 TDi 2000 р.в. станом на час проведення дослідження, згідно наданих вихідних даних, становить 141000, 00 грн. Таким чином, суд виходить саме із дійсної ринкової вартості майна на час розгляду справи подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) транспортних засобів, оскільки вартість транспортних засобів що вказана у висновках експертного дослідження є гарантією справедливої сатисфакції у зв`язку з припиненням її права на спільне нажите сторонами майно за час шлюбних відносин. За вказаних обставин, беручи до уваги сукупну середню вартість транспортних засобів придбаних сторонами за час шлюбних відносин та належних їм на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи відчуження даних транспортних засобів без згоди та проти волі позивача [PERSON] порушені її законні права та інтереси, а тому підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] грошової компенсації вартості відчуженого майна в розмірі Ѕ частки від сукупної середньої вартості відчужених відповідачем транспортних засобів, що становить 217500,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 2 та 3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать серед іншого, витрати пов`язані із залученням експертизи, а також витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений та документально підтверджений судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2175 грн, витрати пов`язані із проведенням експертиз в розмірі 1400 грн. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу слід задоволити частково та стягнути із відповідача в користь позивача 6000 грн, що документально підтверджується договором про надання правової допомоги, документами про оплату гонорару та інших витрат. Документально підтверджених доказів на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу на суму 8100,00 грн, як зазначено представником позивача судом не встановлено, а позивачем не надано. На підставі наведеного, та

Outcome: partial