overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 травня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Як зазначила позивач, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сімю. Шлюбні відносини між сторонами протягом трьох останніх років фактично припинені, відповідач не бере участь у ведені домашнього господарства, спільно сторони з того часу не проживають. Позивач зазначила, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним, оскільки вона кохає іншого чоловіка, з яким має намір створити сім»ю. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, немає. В судове засідання позивач направила на адресу суду письмову заяву, в якій проти заочного рішення не заперечувала, підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений судом належним чином, що відповідає вимогам ст. 74 ЦПК України, будь-яких письмових заперечень по суті позову не направив. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 травня 2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, зроблено актовий запис № 686. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сімю. Згідно викладених позивачем обставин, сторони протягом трьох останніх років не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 21 вересня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є спільний син - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини у сторін не склались. За період спільного проживання у сторін були постійні сварки та скандали, які неодноразово відбувались в присутності дитини. Спільні обговорення сімейних проблем між сторонами не дали жодного результату. Спір про визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. З серпня 2012 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, тому позивач вважає безпідставним зберігати формально існуючий шлюб. До початку розгляду справи по суті сторони звернулися зі спільною заявою, згідно з якою позивач підтримала позов повністю, просила розірвати шлюб, а відповідач позов повністю визнав. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 вересня 2007 року, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 3058 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Спільне життя між сторонами не склалося, сім'я фактично розпалася, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, що ними визнається і згідно зі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження формально існуючого шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24 квітня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Як зазначив позивач, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя, як і припинено ведення спільного господарства. З 2006 року сторони проживають окремо. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Майнових спорів між сторонами немає, а дитина залишається проживати разом з матір'ю, що попередньо узгоджено з відповідачем. Підтримавши з вищезазначених підстав позовні вимоги, позивач просила шлюб розірвати, а відповідач позов визнав, про що сторони надали суду спільну письмову заяву. Вивчивши заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 1999 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського району Сумської області, про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 1 Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені, з 2006 року сторони проживають окремо, майнового спору з приводу спільного майна, з приводу визначення місця проживання дитини не мають, що ними визнається, отже, згідно зі ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Отже, суд вважає встановленим те, що сторони за взаємною згодою визначили місце проживання дитини разом з матір'ю і не мають наміру зберігати існуючий шлюб. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24 червня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Протягом двох останніх років шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відповідач не бере участь у ведені домашнього господарства, спільно сторони з того часу не проживають. Позивач вважає для себе подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним. Спору про поділ майна, що є спільною власність, немає та між сторонами досягнуто згоди про утримання дітей. До початку розгляду справи по суті сторони звернулися зі спільною заявою, згідно з якою позивач підтримала позов повністю, а відповідач позов повністю визнав. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 червня 1993 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, вчинено актовий запис № 654. Від шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Згідно викладених позивачем обставин, протягом двох останніх років сторони не ведуть спільного господарства, спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 квітня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. З жовтня 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відповідач не бере участь у ведені домашнього господарства, спільно сторони з того часу не проживають. Позивач вважає для себе подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним. Спору про поділ майна, що є спільною власність, немає та між сторонами досягнуто згоди про утримання дітей. До початку розгляду справи по суті сторони звернулися з письмовими заявами, згідно з якими представник позивача підтримала позов повністю, а відповідач позов повністю визнав. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 квітня 2001 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції, Черкаської області, вчинено актовий запис № 47. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Згідно викладених позивачем обставин, з жовтня 2014 року, сторони не ведуть спільного господарства, спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27 червня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивач, з 2011 року сімейне життя поступово почало погіршуватися через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, що призвело до втрати любові у неї до відповідача. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені два роки тому, спільно сторони не проживають, спільного бюджету не мають. Позивач у судовому засіданні зазначила, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим, оскільки шлюб існує лише формально, а призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним, тому що були спроби зберегти сім»ю, проте, до такого результату не призвели. Відповідач в судовому засіданні частково визнав викладені позивачем обставини, зазначивши, що причиною погіршення відносин між сторонами стало його звільнення з роботи та відсутність стабільного заробітку. Проте, в судовому засіданні відповідач зробив усну заяву про згоду на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 червня 2002 року, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї, зроблено актовий запис №1106. Від шлюбу мають трьох дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Згідно викладених позивачем обставин, у неї втрачене почуття любові до відповідача, шлюбу є формальністю і вона не має бажання перебувати у такому шлюбі. Згідно заяви відповідача, він визнає наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач -[PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29 вересня 1990 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з вересня 2014 року, відповідач не бере участь у ведені домашнього господарства, спільно сторони з того часу не проживають. Позивач вважає для себе подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним. Спору про поділ майна, що є спільною власність, немає та між сторонами досягнуто згоди про утримання дітей. До початку розгляду справи по суті сторони звернулися зі спільною заявою, згідно з якою позивач підтримала позов повністю, а відповідач позов повністю визнав. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 вересня 1990 року, про що Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва вчинено актовий запис №5223. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON],[INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Згідно викладених позивачем обставин, сторони з вересня 2014 року не ведуть спільного господарства, спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30 липня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільно сторони не проживають. Позивач вважає для себе подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним. Спору про поділ майна, що є спільною власність, немає, між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дитини з матір»ю та про утримання дитини. До початку розгляду справи по суті сторони звернулися зі спільною заявою, згідно з якою позивач підтримала позов повністю, а відповідач позов повністю визнав. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 567. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Згідно викладених позивачем обставин, сторони не ведуть спільного господарства, спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладені позивачем обставини, які визнаються відповідачем, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження зареєстрованого шлюбу суперечитиме інтересам сторін, які не бажають його збереження, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві зазначила, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися дошлюбним прізвищем «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує наступним. З 08.07.2004року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не складалося внаслідок протилежних поглядів на шлюб та сім'ю, що в кінцевому результаті призвело до сварок та непорозумінь, а також до припинення шлюбних відносин, втрати позивачем почуттів та до переконання щодо недоцільності зберігати існуючий шлюб. Підтримавши позовні вимоги про розірвання шлюбу, представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного розгляду справи, пояснивши, що відповідач обізнаний про позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - відповідно до вимог ст. 74, 77 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, письмових заяв чи заперечень на адресу суду не направив. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вивчивши обставини, викладені позивачем у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 липня 2004 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 780 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Як убачається з викладених позивачем обставин, сімейне життя не складалося внаслідок протилежних поглядів на шлюб та сім'ю, що в кінцевому результаті призвело до сварок та непорозумінь, а також до припинення шлюбних відносин, втрати позивачем почуттів та до переконання щодо недоцільності зберігати існуючий шлюб. Подальше подружнє життя, за твердженням позивача, неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, оскільки бажання перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі позивач не має, з урахуванням положень статті 24 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, суд дійшов до висновку про ухвалення рішення про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved