Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.11.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, останній отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом з спадкоємцем на час відкриття спадщини є [PERSON] 21.11.2018 АТ КБ «ПриватБанк» направлена претензія кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори, але згідно відповіді від 22.02.2019, спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 17.11.2008 року становить 8 747, 86 грн., яка складається з: 8747, 86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] , як спадкоємця померлого боржника [PERSON] , заборгованість у розмірі 8 747, 86 грн., а також судові витрати у розмірі 2102 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2020, розгляд вказаної справи визначено суддю Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І.М. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.05.2020 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін. 08.04.2021 ухвалою суду було здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 19.05.2021 було задоволено клопотання представника позивача та ухвалою суду витребувано з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, в тому числі опублікування оголошення на офіційному сайті суду, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Судом встановлено, що 17.11.2008 [PERSON] заповнив та підписав заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту 9 000 грн. Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на час смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2008 року становить 8 747,86 грн., яка складається з: 8 747, 86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Спадкоємцем, який постійно проживав разом з спадкоємцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON] , в яких адресою реєстрації зазначено: [ADDRESS] . 21.11.2018 ПАТ КБ «ПриватБанк» направлена претензія кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори, але згідно відповіді, спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Така вимога позивачем виконана та Першої Харківської державної нотаріальної контори 23.11.2018 за претензією ПАТ КБ «ПриватБанк» була заведена спадкова справа № 558/2018 до майна померлого [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення завідуючої Першої Харківської державної нотаріальної контори О.Цуканової від 23.11.2018 вбачається, що на день складання відповіді, ніхто із спадкоємців померлого з заявами про прийняття спадщини до Першої Харківської державної нотаріальної контори не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON] матеріали справи не містять. Аналізуючи норми чинного законодавства, спадкоємець померлої особи несе відповідальність перед кредитором спадкодавця в межах суми успадкованого має. Отже доведенню підлягає не лише факт спадкоємства, а й факт отримання будь-якого майна у спадщину. Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про прийняття спадщини спадкоємцями та вартість майна, прийнятого спадкоємцями. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити по суті заявлені позовні вимоги. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed