Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому за уточненими позовними вимогами просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , та зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зняти відповідачів з реєстраційного обліку з вказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , відповідно договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2020 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, однак фактично впродовж останніх років там не проживають та не з`являються. Через це виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на відповідачів, але не надаються, що об`єктивно порушує права позивача. З пояснень колишньої власниці квартири, відповідачі були членами її родини з якими вона в силу певних відносин давно втратила зв`язок. Відповідачі втратили право на користування квартирою внаслідок їхньої тривалої відсутності та зміни власника помешкання. З посиланням на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 17, 18). Ухвалою суду від 26.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 39, 40). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної копії ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. 03.02.2021 року до суду від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Шевчука О.В. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у повному обсязі у позовних вимогах до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з посиланням на те, що остання не порушувала прав позивача, тому такий позов є безпідставним. З моменту укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] від 06.07.2020 Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято власні заяви від 03.08.2020 та 13.08.2020 про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] . Станом на 26.01.2021 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі від яких заяви про зняття їх з реєстрації не надходили. За таких обставин посадові особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не відмовляли у проведенні зняття з реєстрації місця проживання та жодним чином позивачу не перешкоджали у здійсненні її прав на квартиру (а.с. 77-80). Ухвалою суду від 08.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Шевчука О.В. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та залучення до участі у справі у якості третьої особи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 94-96). Ухвалою суду від 08.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про прийняття позовної заяви у новій редакції, прийнято позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання (а.с. 97, 98). 16.02.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подана представником позивача [PERSON] з проханням задовольнити позов (а.с. 105). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов, надав пояснення викладені у позовній заяві, додатково пояснив, що відповідачі позивачу сторонні особи, [PERSON] не знає відповідачів, останні у квартирі ніколи не з`являлись, їх майно у житловому приміщенні позивача не знаходиться, фактичне місце проживання [PERSON] та [PERSON] не відоме, відповідачі витрат по утриманню квартири не несуть. Представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Шевчук О.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Процесуальні документи які надсилались на адресу відповідачів були повернуті без вручення з довідками Укрпошти про нетримання поштової кореспонденції за закінченням терміну зберігання. Відзив на позов відповідачами [PERSON] та [PERSON] надано не було. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2020 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 6646, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 219308943 від 06.08.2020 року (а.с. 27-28). Пунктом 9 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири визначено, що продавець [PERSON] зніме з реєстрації всіх зареєстрованих осіб з займаної площі до 14.08.2020 та квартира буде повністю звільнена та передана для безперешкодного володіння, користування та розпорядження нею з боку покупця [PERSON] до 20.08.2020 року. За повідомленням Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.01.2021 р. № 1-34-/25, станом на 25.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] знята з реєстрації 03.08.2020 р., [PERSON] знятий з реєстрації 14.08.2020 року (а.с. 81). Реєстрація відповідачів у належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] також підтверджується Витягом з Реєстру територіального громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 56904803 від 26.01.2021 (а.с. 82) та довідками про реєстрацію місця проживання особи № 13513207 від 16.11.2020, № 13592194 від 25.11.2020 (а.с. 35, 38). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Частиною 2 ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначає позивач, відповідачі членами її сім`ї не являються та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує, а реєстрація відповідачів у квартирі порушує її права як власника квартири. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 755/5870/17-ц, з огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. 15 травня 2017 року Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи № 734/387/15-ц винесено постанову в якій суд зробив висновок, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачі не являються членами сім`ї позивача, у спірній квартирі не проживають, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, майно відповідачів у квартирі позивача не знаходиться, тому відсутні правові підстави для користування відповідачами спірним житловим приміщенням, реєстрація останніх порушує права позивача, як власника квартири. З урахуванням зазначеного позов в частині визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. У решті заявлених вимог слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зняти відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу між сторонами судових витрат з урахуванням часткового задоволення позовних вимоги із кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial