Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 20687,15 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4900,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2,п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може змінити кредитний ліміт. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. У позові позивач зазначає, що відповідач станом на 05.05.2019 року має заборгованість у розмірі 20687,15 грн., з яких: 4826,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4957,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8564,38 грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 868,28 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина; 960,86 грн. - процентна складова (а. с. 47, зворот). У якості доказів АТ КБ «Приватбанк» у позові посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а. с. 47, зворот). Згідно отриманої судом інформації відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 41-42). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з повідомленням від Укрпошти, що відповідач не розшуканий за місцем реєстрації та неврученням йому судової повістки, суд дійшов висновку, що місцезнаходження особи невідоме і розмістив оголошення на сайті Покровського районного суду Дніпропетровської області про виклик [PERSON] в судове засідання, призначене на 04.12.2019 року, о 10-00 годині, у приміщенні Покровського районного суду Дніпропетровської області. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18.05.2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала кредитну карту «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1500,00 грн. (а. с. 56). Також відповідачка 18.05.2010 року підписала довідку про умови кредитування, де зазначена базова ставка за користування коштами (3% щомісячно), розмір щомісячних платежів, пеня та штрафи за порушення строків погашення заборгованості (а. с. 57). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. С уд встановив, що між сторонами укладений кредитний договір, суд визнає доведеною заборгованість відповідачки за тілом кредиту у розмірі 4826,83 грн. У позові і наданому позивачем розрахунку зазначається, що заборгованість за процентами - 0,00 грн., і в той же час заявляється наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту, що суперечить самій правовій природі кредитного договору та змісту ст. 1054 ЦК України, а також умовам кредитного договору, укладеного сторонами, оскільки, як зазначалося вище, у довідці про умови кредитування, яку підписала відповідачка, зазначена базова ставка за користування коштами (3% щомісячно), отже, за умовами договору вона повинна сплачувати відсотки за користування грошима. В підписаній відповідачем анкеті-заяві та довідці про умови кредитування відсутнє поняття простроченого тіла кредиту, у позові також не зазначається правова природа простроченого тіла кредиту, а також з чого воно складається, за який час відбулося прострочення, в якому розмірі. Суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає позов в межах заявлених вимог та досліджує докази, заявлені на обґрунтування таких позовних вимог. Отже, суд доходить висновку, що в цій частині (простроченого тіла кредиту) позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення штрафних санкцій за невиконання договору, суд виходить з таких правових підстав. Обов`язок сплатити неустойку відповідачем виникає у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Відповідач просить стягнути 8564,38 грн. - суму пені за прострочене зобов`язання; 868,28 грн. - суму пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., тобто, фактично, просить накласти на відповідачку двічі штрафну санкцію за одне порушення - несвоєчасне погашення кредиту. Суд дійшов висновку, що з позивача слід стягнути пеню у розмірі 868,28 грн. - за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., оскільки суд констатував порушення строків сплати тіла кредиту; виходячи з того, що у кредитному договорі не визначений строк укладення кредитного договору, у позові та розрахунку відсутній детальний розрахунок нарахування пені за кожний день прострочення, а саме не наведені суми, строки погашення, формула, за якою рахувалася пеня, суд не вважає доведеною розмір пені у сумі 8564,38 грн. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому незважаючи на умови кредитного договору їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. На підставі викладеного суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором. Тому, у зв`язку зі стягненням з відповідача суми пені, у задоволенні вимоги про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина; 960,86 грн. - процентна складова, суд відмовляє. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість відповідачки за тілом кредиту у розмірі 4826,83 грн. та 868,28 грн. суму пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., разом - 5695,11 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 528,84 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 5695,11 /20687,15 х 1921,00 = 528,84 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: partial