Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Оскільки між ними почали виникати протиріччя з приводу різного погляду на сімейне життя вони перестали спілкуватися з відповідачем. Після народження сина, відповідач спочатку визнавав себе батьком їх спільної дитини, однак згодом почав заперечувати даний фак. Після народження сина відповідач перестав виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Так, проживаючи окремо відповідач зовсім перестав приймати участь у його вихованні, не цікавиться його фізичним, духовним та моральним розвитком, усвідомлюючи, що дитина ще малолітня та схильна до різноманітних захворювань, ніяким чином не піклується про його здоров`я та не надавав грошових коштів для утримання їх неповнолітньої дитини. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, однак відповідач жодного разу від часу ухвалення судом рішення не сплатив кошти на утримання сина, ухиляючись від сплати аліментів, умисно не виконуючи рішення суду, чим позбавляє дитину засобів для існування. Таким чином, відповідач самовільно відмовився від утримання та виховання сина. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не з`явився, також надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с. 17). Представники третіх осіб - Органу опіки та піклування Тернівської районної в м. Кривому Розі ради та Органу опіки та піклування Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, при вирішені даного питання покладалися на розсуд суду (а.с. 36,44). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 269 (а.с. 8), також копією актового запису про народження № 269 від 18.04.2012 року [PERSON] з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 СК України за спільною заявою батьків (а.с.31-33). В теперішній час сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою від 15.02.2019 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконав чого комітету Тернівської районної у місті ради (а.с. 12). З довідки-розрахунку від 04.01.2019 року, виданої Криворізьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] станом на 01.01.2019 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 86440,34 грн. за виконавчим листом № 441/6024 від 23.10.2012 року, видним Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 9). Як зазначила позивач в позовній заяві відповідач після народження дитини перестав виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Проживаючи окремо, відповідач зовсім перестав приймати участь у вихованні сина, не дбає про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає участь у його навчанні, підготовці до самостійнго життя, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, усвідомлюючи, що дитина ще малолітня та схильна до різноманітних захворювань, ніяким чином не піклується про її здоров`я та не надає грошових коштів для утримання їх неповнолітньої дитини, про що не заперечував відповідач надавши заяву про визнання позову. В характеристиці наданої КЗ «ДНЗ (ясла-садок) № 215» КМР 09.01.2019 року, зазначено, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідував КЗ «ДНЗ (ясла-садок) № 215» КМР м. Кривого Рогу у період з 04.11.2014 року по 31.08.2018 року. Батько [PERSON] не приймав участі у вихованні сина, жодного разу не з`явився у дитячому садочку (а.с. 10). З довідки від 11.01.2019 року виданої Навчально-виховним комплексом «Загальноросвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - Тернівський ліцей» Криворізької міської ради, вбачається, що [PERSON] , 2012 року народження, є учнем 1класу НВК «ЗНЗ-ТЛ», батько дитини [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, протягом навчального року жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, з класним керівником та вчителями з приводу навчання та виховання дитини не спілкується (а.с. 11). Згідно висновку № 5/1 від 23.05.2019 року ради опіки та піклування при виконкомі Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , рада опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 45). Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо всіх своїх дітей або когось із них. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Частина 1 ст. 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Таким чином, у судовому засіданні зібрано достатньо доказів, підтверджуючих факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, оскільки відповідач з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, не надає їй моральної підтримки, матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, крім того, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що надав заяву по визнання позову, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 384,20 гривень, а інша частина в розмірі 384,20 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved