Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач в березні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року, після смерті батька [PERSON], він набув право власності на частку у будинковолодінні по провулку Воровського 35 в місті Черкаси. Разом з ним в рівних частинах набули право власності його брати [PERSON], [PERSON]. Відповідно до договору дарування від 11.09.2000р. позивач прийняв від [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] у дар 2/10 частини зазначеного житлового будинку. 07.05.2001 року він оформив державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серії І-ЧР № 014471. Площа земельної ділянки складає 235 кв.м. До смерті матері між спадкоємцями батьківської частини був встановлений порядок користування будинком від 15.09.2000 року. Згідно свідоцтву про право на спадщину від 10.06.2002 року позивач після смерті матері [PERSON] набув у власність частку 6/40 у вищевказаному домоволодінні. Разом з ним після смерті матері право власності набули також брати [PERSON], [PERSON] та онука [PERSON]. Таким чином, частка в праві власності на вищевказане домоволодіння позивача складає 9/20. 18.01.2012 року між співвласниками домоволодіння по пров. Воровського 35, що у м. Черкаси була укладена нотаріально посвідчена заява про поділ земельної ділянки в добровільному порядку між співвласниками. До даної заяви прикладався план розподілу земельної ділянки між співвласниками, за яким: його земельна ділянка складає 235 кв.м. та 71 кв.м. для обслуговування домоволодіння, земельна ділянка [PERSON], [PERSON], [PERSON] складає 296 кв.м. Даний розподіл був розроблений враховуючи волевиявлення сторін, ніким не спростований та не оскаржений. Розробником даного плану розподілу, а саме виконавцем робіт по виготовленню плану розподілу земельної ділянки був відповідач [PERSON], який знаючи про даний розподіл між співвласниками приховав факт даного розподілу при подачі заяви до ЧMP про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON], у відповідності до договору купівлі - продажу частки в праві власності на будинок від 11.09.2013 року набув право власності на 11/20 частки в будинку по пров. Воровського 35. Даний договір купівлі - продажу укладався між відповідачем та продавцем вже після укладання нотаріально посвідченої заяви про поділ земельної ділянки між співвласниками, тобто при продажу частини будинку до відповідача перейшли ті ж самі обовязки, що були вказані в заяві. Тобто в даному випадку його дії умисні, щодо набуття права власності на більшу частину земельної ділянки, що між собою визначили співвласники. Відповідач також не вказав про дану заяву [PERSON] міській раді, яка в свою чергу винесла незаконне рішення про надання йому у власність земельної ділянки не того розміру, що визначено у нотаріально посвідченому розподілі земельної ділянки. Крім того, невідомо з яких підставах даний проект був затверджений [PERSON] міською радою, якщо він не підписував акт погодження меж на вищевказану земельну ділянку. Тому звернувся з даним позовом до суду. \~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] міської ради від 14.05.2015 року № 2-1207 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0367 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0367 га в м. Черкаси по провулку Воровського, 35 кадастровий номер 7110136700:04:050:0062. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення відповідач надав суду технічну документацію, яка містила акт визначення та погодження меж. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між учасниками співвласниками житлового будинку за адресою пров. Воровського 35, не було досягнуто угоди. Особи які підписали заяву від 18 січня 2012 року не були власниками вказаної ділянки, а лише її користувачами. Виходячи з того що форма заяви не відповідає вимогам законодавства, а її зміст грубо порушує норми законодавства, заява не може мати реальних правових наслідків і може бути визнана не дійсна. Технічно документація відповідно до якої оформлений державний акт та рішення [PERSON] міської ради відповідають законодавсту, яке встановлює порядок оформлення права власності на земельні ділянки. Крім того власником житлових приміщень, розташованих на частині земельної ділянки згаданої в заяві є відповідачі.\~\~ Представник третьої особи - Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року, після смерті батька [PERSON], позивач набув право власності на частку в будинковолодінні по пров. Воровського 35, в місті Черкаси. Відповідно до вищевказаного свідоцтва з ним в рівних частинах набули право власності його брати [PERSON], [PERSON]. 11 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] та позивачем було укладено договір дарування частини будинку, а саме позивач прийняв в дар 2/10 частини будинку по пров. Воровського 35, що у м. Черкаси. Дана частина житлового будинку була розташована на земельній ділянці загальною площею 560 кв.м. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину від 10.06.2002 року позивач після смерті матері набув у власність частку у вищевказаному домоволодінні. Разом з ним, після смерті матері право власності набули також брати і онука [PERSON] До смерті матері між спадкоємцями батьківської частини був встановлений порядок користування домоволодінням від 15.09.2000 року, посвідчений нотаріально за АВН № 590917, за підписом всіх братів спадкоємців. 07.05.2001 року позивач отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії І-ЧР № 014471. Площа земельної ділянки складає 235 кв.м. Згідно свідоцтву про право на спадщину від 10.06.2002 року позивач після смерті матері [PERSON] набув у власність частку 6/40 у вищевказаному домоволодінні. Разом з ним після смерті матері право власності набули також брати [PERSON], [PERSON] та онука [PERSON]. Таким чином, частка в праві власності на вищевказане домоволодіння позивача складає 9/20 будинку.\~ Таким чином, після оформлення права власності на земельну ділянку пл.235 кв.м. частка в праві власності на домоволодіння позивача збільшилася, оскільки він отримав спадщину від матері (6/40 частин домоволодіння). Після цього, в 18.01.2012 року між співвласниками домоволодіння по пров. Воровського 35, що у м. Черкаси, а саме [PERSON] Прокопивичем, [PERSON], який також діяв від імені [PERSON] та [PERSON] встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою провулок Воровського, 35 у місті Черкаси згідно плану розподілу земельної ділянки. Встановлення даного порядку користування земельною ділянкою визначено нотаріально посвідченою заявою. До заяви прикладався план розподілу земельної ділянки між співвласниками, за яким: земельна ділянка позивача складає 235 кв.м. та 71 кв.м. для обслуговування домоволодіння, земельна ділянка [PERSON], [PERSON], та [PERSON] складає 296 кв.м. Розподіл був здійснений з урахуванням волевиявлення сторін. Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно п.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсягах та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Відповідач [PERSON], у відповідності до договору купівлі - продажу частки в праві власності на будинок від 11.09.2013 року набув право власності на 11/20 частки в будинку по пров. Воровського 35 в місті Черкаси. В даному договорі не зазначена частка земельної ділянки, що переходить у користування покупця. Згідно рішення [PERSON] міської ради від 14.05.2015 року №2-1207 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» відповідачу [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0367 га в м. Черкаси по провулку Воровського, 35 кадастровий номер 7110136700:04:050:0062 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Проаналізувавши технічну документацію на земельну ділянку, приватизацію якої здійснив відповідач встановлено, що вона проведена з порушенням прав позивача як співвласника будинку. Акт визначення та погодження меж земельної ділянки замість підпису співвласника [PERSON], а містить тільки посилання на державний акт позивача, яким він оформив у власність земельну ділянку у власність площею 235 кв.м. Проте, після оформлення державного акта на землю площею 235 кв.м. частка позивача у праві власності збільшилася за рахунок отримання спадщини від матері у 2002 році. Також не був врахований план розподілу земельної ділянки проведеним між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згода на який посвідчена нотаріусом першої [PERSON] державної нотаріальної контори (заява від 18.01.2012 р.). Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що при переході права власності на будівлі та споруди з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Пунктом 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Суд критично оцінює твердження відповідача та його представника про те, що відповідач не знав про існування даної угоди між попередніми співвласниками, оскільки як вбачається із матеріалів справи, відповідач не отримавши згоди на погодження меж земельної ділянки від [PERSON], звертався до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. А в подальшому залишив позовну заяву без розгляду (ухвала від 16 жовтня 2014 року). Між тим, як встановлено в судовому засіданні вищезазначений порядок розподілу земельної ділянки між співвласниками домоволодіння від 18.01.2012 року є чинним, а тому відповідач повинен був при виготовленні технічної документації для приватизації земельної ділянки дотримуватись саме його. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved