Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 4768 грн. 40 коп. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 12.08.2016 року. Дітей від шлюбу не мають. Позивач з відповідачем спільного побуту не ведуть, між ними втрачене взаємне почуття любові та поваги, а шлюб став формальністю. Вже тривалий час кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами. Сім'я фактично припинила своє існування. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 25.02.2019 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, також подав заяву з проханням прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні у зв'язку з визнанням відповідачем позову та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, розмір яких складає 5768 грн. 40 коп., що включають: судовий збір в сумі 768,40 грн. та втрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали в частині розірвання шлюбу та заперечували проти стягнення витрат на правничу допомогу у зв'язку з їх необґрунтованістю і неспівмірністю. Також відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому зазначає, що викладені у позові обставини необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсності, а саме додані до позовної заяви докази щодо листування підроблені. Також вказує, що з серпня 2018 року вони почали жити окремо, їхня сім'я фактично розпалася. У шлюбі позивач порушувала його право на спільне вирішення питань сім'ї, вона ніколи спільно не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Також відповідач вказав, що відновлення з позивачем сімейних відносин неможливе, вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, повністю відокремили своє життя один від одного ще задовго до окремого проживання, тому він проти розірвання шлюбу не заперечує. Заявлені витрати на правову допомогу вважає неспівмірними зі складністю справи і обсягом наданих адвокатських послуг, тому заперечує проти стягнення з нього цих витрат та вважає, що позивач сама винна у спричиненні ситуації, яка призвела до неможливості розірвання шлюбу через органи РАЦС. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 12.08.2016 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 721. Від шлюбу позивач та відповідач дітей не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, проживають окремо, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, при цьому відповідач позов визнає та заперечує проти надання судом строку для примирення, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. був сплачений на підставі платіжного доручення № 1 від 10.01.2019 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УДК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 4). У зв'язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп. У частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 03 січня 2019 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 1, предметом якого є надання юридичних послуг по справі про розірвання шлюбу. 03 січня 2019 року між адвокатом [PERSON] та позивачем також укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 1 від 03.01.2019 року. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги в обсязі п. п. 1.1 - 1.3 цієї Додаткової угоди становить 4 000 грн. Згідно п. 3 Додаткової угоди № 1 розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги в обсязі, передбаченому п.п. 1.4 цієї Додаткової угоди становить 1 000 грн. за одне судове засідання. Представник позивача просить стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., на підтвердження чого надав меморіальний ордер від 10.01.2019 року про перерахування коштів за договором № 1 від 03.01.2019 року про надання правової допомоги у розмірі 4000 грн. та дублікат квитанції АТ «ПриватБанк» від 03.02.2019 р. на суму 1000 грн. У поданій заяві про розподіл судових витрат адвокат позивача склав опис робіт (наданих послуг), у яких вказав, що витрачений ним час складає 7,5 год., що включає: надання консультації щодо порядку розірвання шлюбу, ознайомлення з матеріалами, формування правової позиції - 1,5 год.; підготовку позовної заяви про розірвання шлюбу, додатків до неї - 2 год.; подача позовної заяви до суду - 1 год.; підготовка та відправка заяви щодо доручення доказів до матеріалів справи - 0,5 год.; опрацювання відзиву, аналіз правової позиції відповідача - 0,5 год.; підготовка даної заяви - 0,5 год.; участь у судовому засіданні 25.02.2019 року - 1,5 год. Відповідно положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність заявленої суми зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, також зазначає, що він не відмовлявся від розірвання шлюбу в органі РАЦС, проте для цього з позивачем не змогли віднайти зручний для обох час у зв'язку із зайнятістю на роботі. За вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, враховуючи заяву відповідача, вважає витрати позивача на професійну правничу допомогу неспівмірними із передбаченими цивільним процесуальним законодавством критеріями, у зв'язку з наступним. Позов складено на 4,5 аркушах. У ньому адвокат, з наведенням цитування норм права та описом щодо витрат на професійну правничу допомогу, при викладенні фактичних обставин справи, що є предметом спору, зазначено у п'яти абзацах, що загалом включає десять речень. В описі наданих послуг враховано витрачання часу представником на опрацювання відзиву та аналізу правової позиції відповідача, однак процесуальних документів щодо цього суду не надано. Подані адвокатом заяви після подачі позову стосуються лише судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу. Між тим, суд вважає, що з огляду на складність і обсяг справи та виконаних адвокатом робіт, розумний та справедливий розмір винагороди за підготовку позовної заяви у цій справі і участь адвоката в одному судовому засіданні складає у розмірі 2500 грн. Положенням ч. 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Оскільки у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що визначено ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи аналогію закону та те, що судові витрати включають, як судовий збір, так і витрати на правничу допомогу, суд вважає за можливе на відповідача покласти половину судових витрат, а саме стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1 250 грн. У решті заявлених вимог відмовити.

Outcome: partial