Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки ЗАЗ TF699P, реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, 2008 року випуску, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони у справі перебували у шлюбі з 23 листопада 2006 року, який розірвано рішенням Бориславського міського суду від 31 січня 2014 року. Вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю і на його утримання відповідач добровільно надає матеріальну допомогу. Під час шлюбу з відповідачем, а саме у 2008 році сторони придбали легковий автомобіль марки ЗАЗ TF699P, колір чорний, реєстраційний номерний знак [NUMBER], вартістю 50000 грн. Частину вказаної суми грошових коштів за автомобіль вони сплатили одразу ж у готівковій формі за рахунок спільних грошових заощаджень, а іншу частину - оформили як кредит у банківській установі, заборгованість за яким погасили у повному розмірі ще до розірвання шлюбу. Реєстрацію спірного транспортного засобу на праві приватної власності проведено на імя відповідача. [PERSON] визнає факт належності спірного транспортного засобу до обєктів права спільної сумісної власності, проте добровільно сплатити колишній дружині компенсацію за вказане майно відмовляється, мотивуючи це відсутністю у нього необхідної суми коштів. Автомобіль є у технічно справному стані і перебуває у володінні й особистому користуванні [PERSON] Предмет спору відноситися до категорії рухомого майна та є річчю неподільною. Таким чином, захист майнових прав позивача на спірний автомобіль, придбаний під час спільного проживання з відповідачем, є можливий лише у спосіб визнання ідеальних часток сторін у цьому майні, без його реального поділу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 28.07.2017 року, у судове засідання не зявилися. Представник позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов [PERSON] підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28.02.2017, у судове засідання 21 грудня 2017 року не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належно повідомлені про дату, час і місце судового засідання. У попередніх судових засіданнях представник відповідача позов [PERSON] визнав. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 13.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 14 березня 2017 року. 13 березня 2017 року постановлено ухвалу, якою задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів. 14 березня 2017 року розгляд справи відкладено у звязку з неявкою відповідача та письмовим клопотанням відповідача про надання строку для укладення мирової угоди. 11 квітня 2017 року оголошено перерву до 05 травня 2017 у звязку з поданням зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про повернення витрат на утримання спільного майна та ремонту транспортного засобу. 05 травня 2017 року, 12 червня 2017 року, 13 липня 2017 року, 10 серпня 2017 року, 28 вересня 2017 року, 04 грудня 2017 року у судовому засіданні було оголошено перерви у звязку з неявкою учасників справи, клопотанням учасників справи про оголошення перерви. 30 жовтня 2017 року постановлено ухвалу, якою задоволено заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] та залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про повернення витрат на утримання спільного майна та ремонту транспортного засобу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.11.2006 між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ №043609, виданого 23 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Бориславського міського суду від 31.01.2014 у справі № 438/2017/13-ц, вказане рішення суду набрало законної сили 10.02.2014. Як зазначено у позовній заяві та про що не заперечив у судовому засіданні представник відповідача, за час перебування у шлюбі, а саме у 2008 році, сторони придбали легковий автомобіль марки ЗАЗ TF699P, колір чорний, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Частину вказаної суми грошових коштів за автомобіль вони сплатили одразу ж у готівковій формі за рахунок спільних грошових заощаджень, а іншу частину - оформили як кредит у банківській установі, заборгованість за яким погасили у повному розмірі ще до розірвання шлюбу. Реєстрацію спірного транспортного засобу на праві приватної власності проведено на імя відповідача [PERSON] На цей час вищевказаний автомобіль перебуває у володінні й користуванні відповідача [PERSON], про що підтвердив під час судового розгляду представник відповідача. Таким чином, позивач [PERSON] заявляє вимогу про поділ майна, набутого за час перебування у шлюбі транспортного засобу, та оскільки таке майно є неподільною річчю, ставить питання про захист своїх майнових прав на автомобіль шляхом визнання ідеальних часток сторін у цьому майні, без його реального поділу. Вирішуючи питання про вирішення заявленого позову, суд враховує положення законодавства, зокрема, у відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Обставин, які згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України мали б істотне значення для збільшення чи зменшення часток співвласників при вирішенні даного спору про поділ майна, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Предмет спору - автомобіль - є рухомим майном та є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст. 183 ЦК України). Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, транспортний засіб, набутий сторонами під час перебування у шлюбі, слід поділити між ними виходячи з рівності їхніх часток у цьому майні, визначивши ідеальну частку сторони у вказаному майні. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання представником відповідача позовних вимог і приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 640 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, - з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved