Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 401 073,93 грн. за договором фінансового лізингу №АВ00А+27330081 від 30.11.2016 та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № АВ00А+27330081 від 30.11.2016 [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу (надалі Договір), що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки «Peugeot», модель «308SW», рік випуску: 2016, тип транспортного засобу: універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених в додатку № 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». В порушення умов договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 21.01.2019 заборгованість [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 401 073,93 грн., яка складається з: заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 188 594,32 грн.; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 27 435,61 грн.; заборгованість з пені - 134 609,23 грн., заборгованість за страховою винагородою - 31 097,92 грн., а також штрафи у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 19 086,85 грн. (змінна частина). З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 16.10.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 змінено організаційно-правову форму та назву з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк». Також, встановлено, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № АВ00А+27330081 від 30.11.2016 [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу (надалі Договір), що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України (а.с. 3). Відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки «Peugeot», модель «308SW», рік випуску: 2016, тип транспортного засобу: універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених в додатку № 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до ст. 806 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору у відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме передав у платне користування предмет лізингу, а саме автомобіль, вартість якого становить 590 000 грн., що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі транспортного засобу (а.с. 5). У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З позовної заяви вбачається, що відповідно до розрахунку банку відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу № АВ00А+27330081 від 30.11.2016, в результаті чого станом на 21.01.2019 заборгованість [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 401 073,93 грн. та включає в себе: заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 188 594,32 грн.; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 27 435,61 грн.; заборгованість з пені - 134 609,23 грн., заборгованість за страховою винагородою - 31 097,92 грн., а також штрафи у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 19 086,85 грн. (змінна частина). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім цього, щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості з пені у розмірі 134 609,23 грн., а також штрафів у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 19 086,85 грн., суд зазначає наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. В той же час, оскільки представник позивача не довів необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 19 086,85 грн. (змінна частина). Частиною 1ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором фінансового лізингу № АВ00А+27330081 від 30.11.2016 в загальній сумі 381 737,08 гривень, яка складається з: заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 188 594,32 грн.; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 27 435,61 грн.; заборгованість з пені - 134 609,23 грн., заборгованість за страховою винагородою - 31 097,92 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за договором належним чином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по договору фінансового лізингу № АВ00А+27330081 від 30.11.2016 у розмірі 381 737,08 грн.

Outcome: partial