Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2016 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 листопада 1995 року. Після укладення шлюбу відповідач взяв її прізвище. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як їх взаємостосунки поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до їх припинення. Відповідач нехтує сімейними обовязками, застосовував до неї психічне та фізичне насильство, через що на даний час шлюбні відносини між ними припинені. Шлюб необхідно розірвати, так як його збереження є неможливим, примирення вона не бажає. Шлюб розриває вперше. Спір про поділ спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені вже більше двох років. Відповідач неодноразово виїздив до РФ, повертаючись у квартиру через тривалий час, своєї поведінки не змінив. Після укладення шлюбу вона не бажала змінювати своє дошлюбне прізвище, і відповідач узяв її прізвище. Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 10, 14). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи наданими нею письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 25 листопада 1995 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 510 (а.с. 4-а). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 551 гривню 20 копійок (а.с. 1). Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сімї неможливе, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved