Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного\~суду з позовною заявою до відповідача\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 21.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, актовий запис №89, що підтверджено свідоцтвом про шлюб. 17 березня 2001р. в даному шлюбі народилася донька [PERSON], про що видано відповідне свідоцтво про народження № 267 від 23.03.2001р. Позивач вказує, що з [PERSON] проживала тривалий час, однак у певний період часу їхні стосунки погіршились, а на теперішній час взагалі припинились. Причиною такого розладу стало різке ставлення до життя, втрата у сімейних відносинах почуттів взаємної любові, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] залишив сім»ю вже більше 5 років і проживає окремо, залишивши її з неповнолітньою дитиною. На сьогоднішній день вони подружніх стосунків не підтримують, оскільки бажання спільно вести господарство та проживати однією сім»єю у них немає. [PERSON] майже не проявляє інтересу до їхньої сім»ї, що негативно впливає на них двоїх. Кожен з них фактично живе окремим життям, примирення між ними неможливе і така ситуація викликає психологічний дискомфорт і негативно впливає як на неї так і на їхню неповнолітню дитину. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої спільної неповнолітньої дитини. Просить шлюб укладений між нею та [PERSON], який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області за актовим записом №89 розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Кобулей». Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Позивач на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій він зазначає, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу у його відсутності. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.02.1998 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №004174 від 21 лютого 1998року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ФМ №093005, яка проживає разом з матір'ю [PERSON] На даний час шлюб носить формальний характер, більше 5 років подружжя проживає окремо, спільного побуту та господарства сторони не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ ст.105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між\~[PERSON]\~та [PERSON],\~виявився невдалим,\~сімейне життя\~не склалося,\~шлюбних стосунків\~вони не\~підтримують,\~шлюбні відносини\~між ними\~фактично припинені\~даний шлюб\~існує тільки\~формально.\~ При зверненні до суду позивачка також просить залишити їй шлюбне прізвище «Кобулей» Відповідно до положень\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідач відповідно до змісту поданої заяви визнав позов повністю, тому за результатами судового розгляду справи є всі підстави ухвалити рішення.\~\~ Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Таким чином, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір згідно квитанції №29925272від 16.02.2018 року в сумі 704,80 грн.. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved