Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 04 листопада 2013 року кредитного договору №GP-5362672, останньому видано кредит у сумі 79449,12 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] , тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач, не виконує свої зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 р. складає 128 060 грн., з яких: 31 504,24 грн. - заборгованість за кредитом; 1 121,48 грн. - заборгованість за процентами; 42 436,23 грн. - заборгованість за комісією; 52 998,05 грн. - штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судовий збір в сумі 1921 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про захист прав споживача, визнання окремих положень договору недійсним з моменту укладення договору, повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Також відповідачем по первинному позову [PERSON] подано відзив на позов та заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. 20 січня 2020 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року задоволено клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про витребування доказів, а саме: відомості про розмір списання коштів з зарплатного рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період з 01.01.2017 року по теперішній час. 07.02.2020 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. надійшла заява про закриття провадження у справі за зустрічною позовною заявою [PERSON] в частині позовних вимог на дії приватного виконавця щодо стягнення суми основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з виконанням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1098,03 грн. 31 березня 2020 року від АТ «ПУМБ» на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів виписку з особового рахунку [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 19.03.2020 року. 13.04.2020 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить визнати порушеними його права як споживача щодо відмови надати відомості про розмір списання коштів з зарплатного рахунку № [NUMBER] без його згоди, та подальшого спрямування за період з 01.01.2017 року по теперішній час, встановлення комісії за отримання відомостей по рахунку, а також списання коштів з його рахунку без його згоди; визнати порушеним його право як споживача щодо включення до умов договору несправедливих умов які суперечать законодавству і визнати недійсними з моменту укладання умови кредитного договору №GP-5362672 від 04.11.2013 року укладеного між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» щодо встановлення його обов`язку сплачувати на користь банку комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2,30% на місяць від суми кредиту, що становить 1034,98 грн. щомісяця (п.2.4. Пропозиції укласти договір (оферти) від 04.11.2013 року); стягнути з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] стягнуту за виконавчим написом нотаріуса вчиненим 19.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованого а реєстрі за №1392, у розмірі 16 581,70 грн., а також утриману з зарплатного рахунку [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року в порядку договірного списання у розмірі 4645,75 грн. В частині вимог про стягнення в приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. основної винагороди приватного виконавця у зв`язку із виконанням виконавчого напису нотаріуса вчиненого 19.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованого а реєстрі за №1392, у розмірі 1098,03 грн., просив прийняти відмову від позовних вимог у зв`язку поверненням стягнутої суми у повному обсязі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про захист прав споживача, визнання окремих положень договору недійсним з моменту укладення договору, повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса в частині позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни стягнутої суми основаної винагороди приватного виконавця в розмірі 1098,03 грн. закрито у зв`язку з відмовою позивача від цих позовних вимог. В судове засідання представник позивача Фацул М.В. не з`явилася, в позові просила розглянути справу без участі представника АТ «ПУМБ». Відповідач і позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Шершньов О.В. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.04.2020 року. Також просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до первісного позову як до основних так і додаткових вимог. Відповідач за зустрічним позовом приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про закриття провадження у справі за зустрічною позовною заявою від 14.11.2019 року [PERSON] в частині позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. у зв`язку відсутністю предмету спору. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані сторонами заяви і письмові докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первинний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] підписана пропозиція укласти договір (оферта)№GP-5362672 (а.с.7-9), на підставі якої останній отримав кредит в сумі 44 999,24 грн., в тому числі на загальні споживчі цілі в сумі 39335 грн., на оплату договору страхування в сумі 5664,24 грн., на строк 60 місяців зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 2% річних; комісії за обслуговування кредиту - 2,30% в сумі 1034,98 грн. щомісяця, з погашенням згідно графіку платежів, встановленого на період з 04.11.2013 по 04.11.2018 року до 04 числа кожного календарного місяця. В тексті пропозиції зазначено, що [PERSON] (далі - Клієнт, Позичальник, Страхувальник) пропонує АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ПрАТ «УАСК «АСКА-Життя», від імені якого на підставі агентського договору діє Банк, на умовах, зазначених у цій пропозиції, а також відповідно до чинних Загальних умов договорів, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з умовами є невід`ємною частиною цієї Пропозиції й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика №003.2 від 30.12.2003р., зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року №0104169: 1) укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених у ч. 2 цієї пропозиції з метою надання йому коштів на загальні споживчі цілі, оплати комісійної винагороди банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п.2.6 цієї Пропозиції (далі - Разова комісія), сплати ціни Договору страхування; 2) укласти з ним Договір карткового рахунку; укласти з ним Договір страхування. Цією пропозицію, засвідченою особистим підписом, [PERSON] підтвердив, що в день подання цієї Пропозиції він ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, Правил користування платіжними картками Банку та Тарифами банку, отримав від Банку автентичний примірник (оригінал) цієї пропозиції разом із Графіком платежів, Умовами та тарифами, що підтверджуються його підписом та підписом уповноваженої особи банку, а також уповноважив та надав Банку доручення в порядку договірного списання списувати з будь-якого рахунку, відкритого, чи того, який буде відкрито на її ім`я у Банку, грошові кошти для погашення суми кредиту, заборгованості, що виникла на підставі Договору карткового рахунку. 19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ», останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол №68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал». На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підписав Пропозицію укласти договір (оферта) з графіком платежів, Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, отже слід виходити з того, що сторони - Банк і [PERSON] , у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст.1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, 01 лютого 2018 року АТ «ПУМБ» на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України і ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу [PERSON] про дострокове виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №GP-5362672 від 04.11.2013 року на суму 81468,94 грн. в строк до 08.02.2018 року (а.с.10). Згідно Виписки з рахунку (а.с.15) заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за Кредитним договором №GP-5362672 від 04.11.2013 року станом на 03.10.2019 року (включно) складає 128 060,00 грн., в тому числі: 31 504,24 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 42 436,23 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 1 121,48 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 52 998,05 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених первісного позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2% від суми кредиту (1034,98 грн. щомісяця) на загальну суму 42 436,23 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на дату укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У кредитному договорі, що укладений 04 листопада 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і [PERSON] , встановлений обов`язок позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, проте не зазначено, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Оскільки недійсність умови кредитного договору, якою встановлена плата за обслуговування кредиту (комісія) без визначення її змісту, прямо передбачена законом (абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»), то вимога Банку про стягнення комісії ґрунтується на нікчемній умові договору (ч.2 ст.215 ЦК України), у зв`язку з чим не може бути задоволена. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року при розгляді справи № 553/4163/15-ц. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення неустойки за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 52998,05 грн., суд виходить з наступного. За приписами ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.6.2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Згідно п.8.3. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, у випадку невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту та відповідно щодо виконання інших зобов`язань за Кредитним договором у строк, встановлений п.8.1 цього Розділу припиняється нарахування процентів, комісії та штрафів згідно п.6.2. цього Розділу. Абзацом третім п.8.3 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків встановлена відповідальність позичальника у виді сплати 20% річних від суми простроченої заборгованості в порядку ст.625 ЦК України. Між тим, у самому позові та додатках до нього відсутній розрахунок, з якого можна було б встановити порядок і підстави нарахування штрафних санкцій (неустойки і штрафу): з чого вона складається (штраф за п.6.2 чи 20% за п.8.3), за який період і на яку суму простроченого зобов`язання вона нарахована, тощо. Приймаючи до уваги, що на підставі долучених позивачем до позовної заяви доказів суд не може встановити і перевірити розмір заборгованості за неустойкою за порушення зобов`язань по кредиту, вимога про стягнення неустойки не є доведеною належними, достовірними і достатніми доказами, отже вона не підлягає задоволенню. Враховуючиненалежне виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань по кредитному договору №GP-5362672 від 04.11.2013 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «ПУМБ» на суму 28 154,17 грн., яка складається з: 31504,24 грн. - заборгованості за кредитом; 3 261,35 грн. - заборгованості за процентами. Одночасно з цим, відповідачем [PERSON] подано письмову заяву про застосування позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14,постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №638/10895/14-ц, постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №161/20278/14-ц. За Графіком платежів Пропозиції укласти Договір (оферту) строк кредиту та договору страхування становить 60 місяців з 04.11.2013 по 04.11.2018 року. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 04 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (60 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Як встановлено судом, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та комісією, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів встановленим у договорі кредитування. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає 04 числа кожного місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з Виписки по особовому рахунку [PERSON] , яка надана на виконання ухвали суду від 20.01.2020 року, платежі, які вчинені на погашення заборгованості [PERSON] виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі в порядку договірного списання без згоди відповідача, а тому не можуть вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу. Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 04.06.2015 року по 22.08.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, позовна давність до певних щомісячних платежів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме за період з 04.06.2015 року по 04.10.2016 року - спливла, так як позивач звернувся до суду з позовною заявою згідно з штампом на поштовому конверті 12 жовтня 2019 року. У зв`язку з чим, первинний позов АТ «ПУМБ» підлягає задоволенню частково, стягненню підлягає заборгованість у межах трирічної позовної давності, а саме по кожному із платежів встановлених графіком платежів у кредитному договорі №GP-5362672 від 04.11.2013 р., тобто за період з 04 листопада 2016 року станом на 03 жовтня 2019 р., що становить 19 427гривень 87 копійок, з яких: 18 996,89 грн. - заборгованість за кредитом; 430,98 грн. - заборгованість за процентами. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною за реєстровим №1392 вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором №GP-5362672 від 04.11.2013 року, укладеним між АТ «Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», в розмірі 82 883,01 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 31 545,71 гривень, прострочена заборгованість за комісією 43 215,02 гривень, прострочена заборгованість за процентами 1 590,53 гривень, строкова заборгованість за сумою кредиту 6 261,90 гривень, строкова сума заборгованість за комісією 267,04 гривень, строкова заборгованість за процентами 2,81 гривень. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною 02 травня 2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №56284050) з примусового виконання виконавчого напису №1392, виданого 19.03.2018 року Приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 82 883,01 гривень. 08 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №56284050, відповідно до якої було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 237,00 грн.; суму боргу перерахувати на користь стягувача у розмірі 82 883,01 грн.; основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8 288,30 грн. Загальна сума стягнення за виконавчим провадженням ВП №56284050 складає 91 408.31 грн. 10 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №56284050, відповідно до якої було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід в ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», а саме витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 237,00 грн.; суму боргу перерахувати на користь стягувача у розмірі 82 883,01 грн.; основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8 288,30 грн. Загальна сума стягнення за виконавчим провадженням ВП №56284050 складає 91 408,31 грн. Крім того, 19 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про арешт грошових коштів боржника, які знаходяться на рахунках в АТ «Універсал Банк». Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2019 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за №1392, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №GP-5362672 від 04 листопада 2013 року в розмірі 82 883,01 гривень. Стягнуто з ПАТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 768,40 гривень. Згідно до довідки про доходи пенсіонера [PERSON] №999 від 07.11.2019 року за період з червня 2018 року по листопад 2019 року розмір відрахувань за ПУМБ склав 6424,12 грн., на виконавчі дії - 237,00 грн. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати, виданого ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» за період з червня 2018 року по жовтень 2019 року з заробітної плати [PERSON] за постановою ВП №56284050 від 10.05.2018 року утримано на погашення заборгованості на користь ПУМБ - 7182,48 гривень, на погашення заборгованості на користь приватного виконавця Вольф Т.Л. - 798,07 грн. Також згідно дублікату квитанції №368542364 від 02.07.2019 року АТ «Універсал Банк» за постановою ВП №56284050 від 26.06.2019 року списав з карткового рахунку [PERSON] 2006,41 грн. Отже, на підставі виконавчого напису нотаріусу №1392, вчиненого 19 березня 2018 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., який у подальшому заочним рішенням Василівського районного суду від 10 жовтня 2019 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на користь АТ «ПУМБ» безпідставно стягнуто 15613,02 грн., які повинні бути повернуті [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними з моменту укладання умов кредитного договору №GP-5362672 від 04.11.2013 року, укладеного між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», щодо встановлення його обов`язку сплачувати на користь банку комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2,30% на місяць від суми кредиту, що становить 1034,98 грн. щомісяця (п.2.4. Пропозиції укласти договір (оферти) від 04.11.2013 року), суд виходить з наступного. За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. За змістом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Згідно з ч.2 ст.5 ЦПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки наведено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19). З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України) або застосування наслідків недійсності правочину. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі №916/3156/17, провадження № 12-304гс18. Отже, позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним нікчемних умов договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не може бути задоволена, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання порушеними права як споживача щодо списання коштів з рахунку без згоди позивача, а також про повернення суми стягнутих внаслідок договірного списання грошових коштів, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Отже, вимоги [PERSON] в частині визнання неправомірними дій банку щодо списання коштів з рахунку без згоди позивача, а також повернення суми стягнутих внаслідок договірного списання грошових коштів задоволенню не підлягають, оскільки право банку здійснювати договірне списання з карткового рахунку грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором передбачено п.3.9., розділом 4 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції від 27 серпня 2012 року, з якою під розпис ознайомлений [PERSON] і погодився під час укладення договору. Зустрічний позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання порушеними права як споживача щодо відмови надати відомості про розмір списання коштів з рахунку, встановлення комісії за отримання відомостей по рахунку, задоволенню не підлягає, оскільки позов не містить відповідного нормативного обґрунтування позовних вимог, а з досліджених документів порушень прав споживача на отримання інформації від банку судом не встановлено. Крім того, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання дій відповідача неправомірними притаманний захисту права, порушеного в адміністративних, а не цивільних правовідносинах, та не сприяє відновленню порушених майнових права позивача. Також в ході судового розгляду на підставі ухвали суду у АТ «ПУМБ» було витребувано виписку з особового рахунку [PERSON] за період з 01.01.2017 року, в якій містяться відомості про розмір списання коштів з рахунку, з якою мав можливість ознайомитися позивач за зустрічним позовом і у випадку необхідності уточнити свої позовні вимоги. У відповідності до ч.12 ст.265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного та зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. За таких обставин, у зв`язку із задоволенням первісного позову АТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №GP-5362672 від 04.11.2013 р., в розмірі 19 427гривень 87 копійок, з яких: 18 996,89 грн. - заборгованість за кредитом; 430,98 грн. - заборгованість за процентами, та задоволенням зустрічного позову [PERSON] в частині повернення грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріусу в сумі 15 613,02 грн., необхідно провести зустрічне зарахування та стягнути різницю з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» в сумі 3 814,85 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що рішенням суду частково задоволено як первісний, так і зустрічний позов, а також наведені вище положення діючого законодавства, з [PERSON] за первісним позовом на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір в сумі 57,63 грн., а з АТ «ПУМБ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: partial