Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє через свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася дот суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, Черкаська філія Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про виключення майна з акту опису і арешту майна, скасування арешту, повернення майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2014 року головним державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ [PERSON], в межах зведеного виконавчого провадження про стягнення боргів з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] було описано та накладено арешт майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в тому числі і те майно, що не належить боржникові [PERSON] на праві власності та передано на відповідальне зберігання до Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ. Позивач вважає, що майно, а саме: стінка, яка складається з 2х пеналів і 3х тумбочок коричневого кольору, що зазначені в акті опису й арешту майна під №64, повинно бути вилучено з акту опису й арешту майна, звільнено з-під арешту та повернуто [PERSON] як представнику законного власника позивача. Так, у позовній заяві зазначено, що 19 липня 2007 року згідно усного замовлення та узгодженого креслення Малим ПП «АКВА» було виготовлено та передано позивачеві у власність шафу-вітрину D017C, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000432 від 19 липня 2007 року та ескізним малюнком до неї. Будь-яких претензій щодо якості виготовленого товару та відповідності узгодженого креслення у позивача до підприємства виробника не було. Крім цього, факт неналежності описаноїо шафи-вітрини відповідачу [PERSON] підтверджується, як на думку позивача, наступним: 23 травня 2011 року Придніпровським відділом ДВС Черкаського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 120000,00 грн. Аналогічна постанова була винесена також і про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 318316,00 грн. Дані виконавчі провадження обєднані у зведене виконавче провадження, за яким і здійснювалися виконавчі дії по примусовому стягненню боргів. 22.09.2011 року головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС [PERSON] за адресою [ADDRESS] було проведено опис майна, що належало боржнику [PERSON], що підтверджується актом опису й арешту майна від 22.09.2011 року. 17.07.2012 року державним виконавцем Придніпровського ВДВС [PERSON] в ході примусового виконання виконавчих листів про стягнення на користь [PERSON] та [PERSON] боргу, за участю стягувачів було здійснено вхід до квартири [ADDRESS] для повторного опису та арешту майна, що належить [PERSON] За результатами виконавчої дії будь-якого ліквідного майна, що належить [PERSON] не було виявлено. 13.09.2012 року, в черговий раз, державним виконавцем Придніпровського ВДВС [PERSON] знову ж за участю стягувачів [PERSON] та [PERSON] з метою арешту майна, що належить боржнику [PERSON], проведено огляд вказаної квартири, за результатами якого нової побутової техніки в квартирі боржника, яка б йому належала, не виявлено. Також позивач зазначає, що факт відсутності будь-якого іншого майна у боржника [PERSON] також підтверджується і довідкою Придніпровського ВДВС Черкаського міського управління юстиції №ДВ-3 від 20.12.2011 року про відсутність у нього майна першої черги. 19.08.2013 року у виконавчих провадженнях про стягнення боргів з [PERSON] та користь [PERSON] та [PERSON] були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачам через те, що ліквідне майно, яке належало боржнику на праві приватної власності було описано та реалізовано в рахунок погашення боргів, а іншого ліквідного майна, що належало б боржникові, - не виявлено. Отже, позивач вважає, що боржнику [PERSON] на належить майно шафа-вітрина, про що неодноразово повідомлялось працівникам Придніпровського ВДВС. Таким чином, позивач просить суд виключити майно, а саме: шафу-вітрину D017C, зазначену в акті опису й арешту майна як два пенали і три тумбочки коричневого кольору під №64, вартістю 5040,00 грн. з акту опису і арешту майна, складеного головним державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ [PERSON] від 05.12.2014 року, скасувати арешт на дане майно та повернути вказане майно власнику- Голець О.В. через представника [PERSON] Під час розгляду справи замінено неналежну третю особу: Черкаську філію Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на належну - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що [PERSON] її рідна сестра, яка в 2007р. придбала для себе шафу-вітрину, як зберігала за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі №37, що по вул.. Калініна, 57 в м. Черкаси. [PERSON] з 2002 року проживає за кордоном у Португалії, а коли в 2007р. приїздила, то у Києві замовила шафу. Державний виконавець 05.12.2014р. провели опис та арешт майна, що знаходилось в квартирі, в т.ч. описали та арештували шафу, належну [PERSON] Доказів, що [PERSON] у липні 2007р. перебувала в Україні, немає. [PERSON] та [PERSON] є стягувачами за виконавчим провадженням, а [PERSON] боржник. Крім того, представник вказала, що позовні вимоги є остаточними і викладені вірно. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги. Зазначив, що шафа йому не належить. В судове засідання відповідачі [PERSON] не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивачем не доведено, що її місцем проживання є помешкання боржника [PERSON]М, тобто квартира №37, що по вул.. Калініна, 57 в м. Черкаси Крім того, не доведено, що в липні 2007р. [PERSON] приїздила з-за кордону до України і придбала шафу. Видаткова накладна від 19.07.2014р. не є платіжним документом, а тому не підтверджує факту придбання позивачем спірної шафи. Вважає, що відсутні докази щодо зберігання позивачем шафи в квартирі боржника, враховуючи що [PERSON] не є співвласником квартири і не має права проживання в ній. Крім того, як на думку представника, підпис від імені [PERSON] в видатковій накладній не співпадає з її підписом у довіреності, виданій нею [PERSON] В судовому засіданні представник третьої особи Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що видаткова накладна не є платіжним документом, а тому не свідчить про придбання шафи [PERSON] Під час проведення ряду виконавчих дій, державному виконавцю взагалі не було відомо про наявність такої накладної. Про її існування стало відомо з матеріалів даної позовної заяви. Просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що Придніпровським ВДВС 23.05.2011р. та 09.06.2011р. відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 120000грн. та на користь [PERSON] 318316грн. відповідно. Дані виконавчі провадження зведено в одне провадження, проти чого не заперечували сторони по справі. Відповідно до акту опису й арешту майна від 05 грудня 2014 року головним державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ [PERSON], в межах зведеного виконавчого провадження про стягнення боргів з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] було описано та накладено арешт майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в тому числі і на майно - «стінка два пенали і три тумбочки коричневого кольору (під №64), яке передано на відповідальне зберігання до Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ. Незважаючи на різне найменування шафи-вітрини в акті від 05.12.2014р. та у позовній заяві, особи, які беруть участь по справі не заперечували, що це один й той же предмет. Як вбачається з оригіналу видаткової накладної №РН-0000432 від 19 липня 2007р., виданої Малим ПП «Аква» м. Києва, [PERSON] придбала шкаф-вітрину D017С, вартістю 4200грн. 00коп. Крім того, позивачем надано схему-креслення шафи D017. Як передбачено ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Згідно із статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час розгляду справи позивачем та її представником [PERSON] було зазначено, що позивач не має намірів заявляти позовні вимоги про визнання за ним права власності на майно, що описане державним виконавцем у акті від 05.12.2014р., а тому суд розглядає справу за заявленими позовними вимогами, відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК). Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317ЦК). Статтею 328 ч.1 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З»ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем [PERSON] та її представником не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів того, що майно: шкаф-вітрина D017С (вона ж стінка два пенали і три тумбочки коричневого кольору, що за №64 у акті від 05.12.2014р.), - належить на праві власності [PERSON] Так, представником позивача заявлено, що [PERSON] з 2002р. проживає за кордоном і шафу вона придбала особисто в м. Києві, перебуваючи в Україні 19.07.2007р. Крім того, зазначила, що підпис отримувача у видатковій накладній від 19.07.07р. належить безпосередньо [PERSON] При цьому, не доведено, що остання 19.07.2007р. перебувала в Україні. Також не доведені обставини, на які посилалася представник позивача [PERSON] під час розгляду справи, про те, що [PERSON] є її рідною сестрою і, що остання зберігала своє майно, в т.ч. спірну шафу, в квартирі за місцем проживання [PERSON] та її чоловіка [PERSON], який є боржником за виконавчим провадженням. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні доказі, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними, вимоги ґрунтуватися на припущеннях не можуть, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed