Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], вказуючи, що в шлюбі вони перебувають з 23.11.1991 року. Від шлюбу дітей вони не мають. З січня 2012 року шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, разом не проживають, подальше сімейне життя неможливе, оскільки між ними відсутнє взаємопорозуміння. Вони часто сваряться з побутових проблем, не розуміють один одного. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, разом з тим надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 листопада 1991 року. Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям. Ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обовязки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між особою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на предявлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує\~ стійкий\~\~розлад подружніх\~\~стосунків.\~\~ Подружжя [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримують з січня 2012 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сімї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя [PERSON], оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач\~\~наполягає на розірванні шлюбу, він не\~\~має\~\~намірів зберігати\~\~шлюб з відповідачем. Приймаючи\~\~до уваги непримирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved