Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 08.05.2018 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання квартири предметом іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 10.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/13-2.06/633. Згідно з умовами укладеного договору, в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань, було укладено Іпотечний договір від 10.10.2007 р., за яким у іпотеку були передані майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер 17 площею 145,94 кв.м., розташовану на 6 поверсі в секції 1 за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5, що належить [PERSON] на підставі Договору № ВС-2 про інвестування від 13.12.2005 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС». Будинок був прийнятий в експлуатацію та йому присвоєно поштову адресу: м. Одеса, Військовий узвіз, буд. 5/1. [PERSON] став власником квартири №17 у вищевказаному будинку та всупереч умовам Іпотечного договору, зокрема п. 1.9. [PERSON] відмовився укладати додаткову угоду до договору щодо визначення квартири предметом іпотеки. В подальшому в 2013 році [PERSON] без повідомлення Позивача передав предмет іпотеки у власність іншим особам. У 2014 році [PERSON] здійснила поділ квартири та зареєструвала два нових обєкта нерухомості: квартиру № 17 за адресою: Військовий узвіз 5/1 у м. Одесі та квартиру № 17а за адресою: Військовий узвіз 5/1 у м. Одесі. Про вказані обставини Позивачу стало відомо за інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно інформаційних довідок від 06.03.2018 року, згідно з якими квартира № 17 належить [PERSON], а квартира № 17а належить [PERSON]. Ухвалою суду від 05.06.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.06.2018 року. У підготовче засідання призначене на 19.06.2018 року сторони не зявилися, у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 10.08.2018 року. До суду 08 серпня 2018 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить застосувати строки позовної давності до позову ПАТ «Укрсоцбанк» та відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачу стало відомо про передачу предмету іпотеки у власність іншим особам щонайменше 19.01.2015 року, коли було подано позов до суду який залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою. Тому, строк позовної давності сплив 19.01.2018 року, а позивач звернувся до суду лише в квітні 2018 року. Крім того, вказано, що поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносини при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України «Про іпотеку» відсутні (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин). Тож, оскільки майнові права не могли бути предметом іпотеки, то передані майнові права в іпотеку були неправомірно. [PERSON] також відзначає, що при придбані квартири №17 по Військовому узвозі №5/1 у м. Одеси, квартира ніяких обтяжень не мала, а [PERSON] не отримувала коштів від позивача та ніяких договорів з ним не укладала. Розгляд справи у підготовчому засіданні призначеному на 10.08.2018 року було відкладено на 06.11.2018 року. У підготовчому засіданні, що відбулося 06.11.2018 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив цивільну справу до розгляду по суті на 16.01.2019 року. У судовому засіданні 16.01.2019 року представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник Відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що 10.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/13-2.06/633. За умовами кредитного договору банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії в межах максимального ліміту у розмірі 220 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 09 жовтня 2022 року. Згідно з умовами укладеного договору, в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань, було укладено Іпотечний договір від 10.10.2007 р., за яким у іпотеку були передані майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер 17 площею 145,94 кв.м., розташовану на 6 поверсі в секції 1 за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5, що належить [PERSON] на підставі Договору № ВС-2 про інвестування від 13.12.2005 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС». Пунктом 1.9. Іпотечного договору передбачено, що після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна предмета іпотеки, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за Іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути Предметом іпотеки. Розпорядженням Приморської районної адміністрації м. Одеса від 23.10.2008 р. №1643 був затверджений акт державної приймальної комісії від 30.10.2008 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту багатоквартирного житлового будинку, який розташований за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5 (будівельна адреса). Зазначеному будинку присвоєно адресу м. Одеса, Військовий узвіз 5/1, що вбачається з листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-13/189/1вих. від 30.03.2018 року. [PERSON] став власником обєкта, що розташований за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, буд. 5/1, що вбачається з Свідоцтва про право власності на квартиру №17 від 23.02.2009 року. В подальшому [PERSON] продав належну йому на праві приватної власності квартиру №19 в будинку №5/1 по Військовому узвозі у м. Одеси. Згідно з інформаційними довідками від 06.03.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно[ADDRESS] за адресою: Військовий узвіз 5/1 у м. Одесі, загальною площею 59,00 кв.м. належить [PERSON], а квартира № 17а за адресою: Військовий узвіз 5/1 у м. Одесі, загальною площею 74,50 кв.м. належить [PERSON] Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Так, відповідно до п. 1.1 статті 1 Іпотечного договору № 2254 від 10 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON], його предметом є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 17, загальною площею 145,94 кв. м., що знаходиться на 6 поверсі в секції 1 та будується за адресою: м. Одеса, вул. Військовий узвіз, 5. Відповідно до положень статтей 1, 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV у редакції, яка була чинною на час укладення Іпотечного договору, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Статтею 5 вищезазначеного Закону України, у редакції, яка була чинною на час укладення Іпотечного договору, визначений вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, а саме: - предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: \~ \~ \~ \~ нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; \~ \~ \~ \~ нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; \~ \~ \~ \~ нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета Іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас, поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України «ІІро іпотеку» відсутні (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 р. № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». \~ \~ \~ \~ Майнові права на квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом Іпотеки, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку. Вищезазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-8цс13 від 17 квітня 2013 року та № 6-36цс13 від 15 травня 2013 року. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] щодо недійсності іпотечного договору, адже визнання договору іпотеки недійсним не є предметом розгляду, а відповідний зустрічний позов відповідачем [PERSON] подано не було. Відповідно до п. 1.1 статті 1 Іпотечного договору № 2254 від 10 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON], його предметом є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 17, загальною площею 145,94 кв. м. за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5, проте Позивач просить визнати предметом іпотеки квартири № 17, загальною площею 59,00 кв. м. за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1 та № 17а, загальною площею 74,5 кв. м. за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1, що умовами Іпотечного договору не передбачено, враховуючи, що Договір про внесення змін до Іпотечного договору на виконання вимог п.1.9 відповідного договору, укладено не було. Таким чином, станом на день укладення між УКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] 10.10.2007 року іпотечного договору майнові права не могли бути предметом іпотеки, що позбавляє суд можливості визнати будівлі введені в експлуатацію, а саме квартири квартири № 17, загальною площею 59,00 кв. м. за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1 та № 17а, загальною площею 74,5 кв. м. за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1 предметом іпотеки. [PERSON] у відзиві просить застосувати строки позовної давності, адже банк дізнався про продаж квартир ще 19.01.2015 року, про що суд відзначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно ч. 1\~ст.\~261\~ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1\~ст.266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому\~ст.\~261\~ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач повинен був дізнатися про порушення свого права тоді, коли було зареєстроване право власності на квартиру за [PERSON], адже Іпотечним договором передбачено укладення додаткового договору та реєстрація обтяження саме з моменту реєстрації права власності на майно. Право власності на квартиру №17 в будинку №5/1 по Військовому узвозі було зареєстроване за [PERSON] 23.02.2009 року. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень Банк дізнався 08.12.2014 року, що право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] Інших доказів, щоб підтверджували обізнаність позивача про реєстрацію права власності матеріали справи не містять. Суд не приймає до уваги позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, адже вона не зареєстрована в канцелярії суду, а ухвала від 15.12.2017 року не містить прізвищ сторін. Таким чином, дійсно, строк позовної давності для позивача сплив 08.12.2017 року, в той час як позовну заяву подана до суду 08.05.2018 року. Проте, суд вважає за необхідне не застосовувати строки позовної давності, зважаючи на наступне. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Як вказувалось вище позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а, отже, відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Outcome: dismissed