Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулась в суд з позовною заявою в якій просить визнати за нею право на проживання у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати відповідача Стрийську міську раду Львівської області укласти з нею договір житлового найму квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на Стрийському склозаводі і в 1992 році підприємство надало їй для проживання житлове приміщення у [ADDRESS], загальною площею 16,5 м. кв., де вона проживаю по даний час. Даний житловий будинок, згідно рішення Стрийського міськвиконкому № 261 від 16.06.1988 року був переданий Стрийському склозаводу для проживання його працівників. У 1995 році Стрийський склозавод був перетворений у ВАТ «Стрийський склозавод» державна реєстрація якого була припинена 27.09.2007 року у зв'язку з визнанням його банкрутом, таким чином житловий будинок по [ADDRESS] перейшов у відання Стрийської міської ради. Експлуатацію будинку здійснює комунальне підприємство «Світанок», якому вона оплачує квартплату і який являється балансоутримувачем будівель та споруд по вул. Кривій у м. Стрию. Крім того, жильці вищевказаного будинку звернулись до відповідача визнати їхнє право на займані приміщення і укласти з ними договору житла, однак отримали відповідь, що будинок за вищевказаною адресою знаходиться на балансі Стрийського склозаводу, а тому вона змушена звернутись до суду індивідуально для вирішення даного питання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд їх задоволити. Представник відповідача, Стрийської міської ради Львівської області, Темник Н.С., в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, позивача, представника позивача, представника відповідача, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Реалізація житлових прав мешканців гуртожитків, передбачених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», залежить від правомірності їх користування гуртожитком та проживання в гуртожитку. Частиною першою ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» прямо передбачено, що цей Закон не поширюється на громадян, які мешкають у гуртожитку на законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання), та встановлено, що однією із обов'язкових складових статусу мешканця гуртожитку, яка дає підстави для забезпечення реалізації його прав на підставі вказаного Закону - є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 (п'яти) років на законних підставах. 3 15 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ і реєстрація фізичних осіб в Україні здійснюється відповідно до цього Закону, який на даний час діє в редакції Закону № 5088-УІ від 05.07.2012 року (набрав чинності 05.08.2012 року). Закон передбачає обов'язок громадянина України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зареєструвати місце проживання протягом 10 (десяти) днів після прибуття до нового місця проживання. Оскільки відповідно до статті 3 вищевказаного Закону реєстрацією місця проживання є внесення відомостей про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку місця проживання, реєстрація є обов'язковою, коли особа проживає в певному місці понад 6 (шість місяців), зокрема в гуртожитку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради народних депутатів № 261 від 16.06.1988 року за Стрийським склозаводом оформлено право власності на житловий будинок [ADDRESS]. У 1992 році позивачці [PERSON] було надано для проживання житлове приміщення у [ADDRESS] загальною площею 16,5 м.кв., де вона проживає по даний час, оскільки з 25.01.1973 року працювала на Стрийському склозаводі, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. 04.06.2013 року Державна реєстрація ВАТ «Стрийський склозавод» була припинена 27.09.2007 року у зв'язку з визнанням його банкрутом, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до протоколу від 04.12.1997 року про результати проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до Статутного фонду ВАТ «Стрийський склозавод», затвердженого головою Української державної корпорації промисловості будівельних матеріалів «Укрбудматеріали», гуртожиток та малосімейний гуртожиток, які в процесі корпоратизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ «Стрийський склозавод», згідно з діючим законодавством підлягали передачі до комунальної власності. Позивачка зареєстрована і постійно проживає у квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги, копією паспорта серії [NUMBER], які наявні в матеріалах справи , а також довідкою № 2247 від 05.08.2013 року, виданої комунальним підприємством «Світанок» згідно якої встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована у вищевказаному житловому приміщенні, що свідчить про правомірність користування нею спірним приміщенням гуртожитку. Обставини, які б вказували, що позивачка проживає в спірному житловому приміщенні неправомірно або на вказане майно, окрім неї, претендують інші особи, в суді не встановлено. Відповідно до пунктів 1,4 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» всі гуртожитки, на які поширюються дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] не передано у власність територіальної громади м. Стрия, а перебуває на балансі Стрийського склозаводу, що стверджується листом виконавчого комітету Стрийської міської ради № КО-43/3.22ж 3.14/545 від 17.06.2013 року. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться в будівлях, що знаходиться на території України, утворюють житловий фонд. Державний житловий фонд утворюють жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі. Згідно зі ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад. Відповідно до ст. 7 ЖК України періодично проводиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів. Управління житловим фондом згідно зі ст. 18 ЖК України здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно п. 5, п. 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить ведення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Крім того, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК України. Предметом договору найму житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок, що передбачено ст.63 ЖК України. Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Згідно зі статтею 61 глави 2 ЖК України користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі. Спеціальні правовідносини (глава 4 ЖК України, яка регулює правовідносини по наданню та користуванню жилою площею в гуртожитку) не передбачають укладення договору житлового найму в гуртожитку, не містять положень про те, що на ці правовідносини поширюється дія глави 2, зокрема в частині укладення договору житлового найму в письмовій формі. Примірне положення про гуртожитки, яке встановлює порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках для проживання робітників та службовців, також не передбачає укладення договору житлового найму з мешканцем гуртожитку, якому житло в гуртожитку було надано до набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». При цьому, слід зазначити, що відносини між мешканцем гуртожитку та його власником є договірними та відносяться до різновиду договору житлового найму з врахуванням особливостей щодо предмету договору житлового найму з врахуванням особливостей щодо предмету договору найму житла у гуртожитку, прав та обов'язків сторін та відсутності у вищенаведеному Законі вказівки про обов'язкове письмове оформлення правовідносин найму житла в гуртожитку. Виходячи з вимог ст. 61 ЖК України, яка передбачає обов'язок письмового оформлення договору найму, суд дійшов висновку про те, що фактично договір найму спірного житла між сторонами укладений з моменту заселення у спірну кімнату і це породило у позивачки та наймодавця права та обов'язки щодо спірного житла. Позивачка фактично вступила в договірні відносини з балансоутримувачем спірного житла, який надає, а позивачка отримує та оплачує послуги найму квартири та комунальні послуги. Хоча, письмово договір найму житлового приміщення між сторонами оформлено не було. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦП України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищенаведене, оскільки в правовідносинах між позивачкою [PERSON] та відповідачем Стрийською міською радою Львівської області вбачаються ознаки договору найму житлового приміщення, цей договір виконується сторонами, так як відповідач надає послуги, а позивачка отримує ці послуги і належним чином їх оплачує, проте цей договір не укладений у письмовій формі, що порушує вимоги ст. 61 ЖК України, суд приходить до переконливого висновку, що позов підлягає до задоволення, а саме, про доцільність визнання за позивачкою права на проживання у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати відповідача укласти з нею договір житлового найму вищевказаної квартири.

Outcome: approved