Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], пред'явила до суду позов до відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому позивач просить: «визнати за нею, [PERSON],[INFO], право власності на земельну ділянку, що належала померлій [INFO] прабабусі [PERSON], що знаходиться на території Жадівської сільської ради Семенівського району наданої для ведення особистого селянського господарства площею 2,98 га, кадастровий номер [NUMBER]; визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку, що належала померлій [INFO] прабабусі [PERSON], що знаходиться на території Жадівської сільської ради Семенівського району наданої для ведення особистого селянського господарства площею 0,77 га, кадастровий номер [NUMBER]; визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку, що належала померлій [INFO] прабабусі [PERSON], що знаходиться на території Жадівської сільської ради Семенівського району наданої для ведення особистого селянського господарства площею 0,23 га, кадастровий номер [NUMBER]». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила про те, що в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області мешкала її, прабаба, [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті прабаби залишилось спадкове майно, яке складається з земельних ділянок площами: 2,98 га, 0,77 га, та 0,23 га, наданих для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, і які належали покійній прабабі на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку. Після смерті прабаби, з питання оформлення спадкових прав вона звернулася до Семенівської районної державної нотаріальної контори, але нотаріус їй повідомила, що на земельні ділянки, розташовані на території Жадівської сільської ради, які належала померлій прабабі, [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства, отримати свідоцтво про право на спадщину не вбачається можливим, оскільки Державні акти втрачено. Відповідно інформації отриманої у відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Чернігівської області покійній [PERSON] було видано: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 2,98 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 970 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 0,77 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 483 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 0,23 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 312 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]. Крім того, відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Чернігівської області повідомив, що видати їй дублікати зазначених Державних актів не може. Крім неї інших спадкоємцем після смерті прабаби немає, її баба, її дочка [PERSON] померла, [INFO], її батько онук померлої [PERSON] помер [INFO]. За таких умов, враховуючи те, що Державні акти на право власності на земельну ділянку, що належали покійній прабабі, втрачено, позивач не має можливості вирішити питання оформлення спадкових прав на земельні ділянки інакше як шляхом визнання її права на ці земельні ділянки в судовому порядку, і вважає, що має на це всі законні підстави. Ухвалою судді від 03 січня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 01 лютого 2019 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду надала письмову заяву, згідно даних якої вона не має можливості прибути до суду, просить судовий розгляд провести без її участі протягом всіх судових засідань, позовні вимоги підтверджує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Жадівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Помозок Сергій Петрович у підготовче судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі на протязі всіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у підготовче судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, Доля Наталія Миколаївна у підготовче судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлої [INFO] [PERSON] та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області мешкала, прабаба позивача, [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті прабаби залишилось спадкове майно, яке складається з земельних ділянок площами: 2,98 га, 0,77 га, та 0,23 га, наданих для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, і які належали покійній прабабі на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку. Після смерті прабаби, з питання оформлення спадкових прав позивач звернулася до Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, але нотаріус повідомила позивачу, що на земельні ділянки, розташовані на території Жадівської сільської ради, які належала померлій прабабі, [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства отримати свідоцтво про право на спадщину не вбачається можливим, оскільки Державні акти втрачено. Відповідно інформації отриманої у відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Чернігівської області покійній [PERSON] було видано: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 2,98 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 970 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 0,77 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 483 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на площу 0,23 га, який зареєстровано в книзі реєстрації за № 312 від 06 листопада 2003 року, кадастровий номер [NUMBER]. Крім того, відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Чернігівської області повідомив, що видати позивачу дублікати зазначених Державних актів не може. Крім позивача інших спадкоємцем після смерті прабаби немає, баба позивача, [PERSON] померла, [INFO], батько позивача, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст. 4 цього Закону визначено, що право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 19 цього Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили. За таких умов, враховуючи те, що державні акти на право власності на земельну ділянку, що належали покійній матері, втрачено, позивач не має можливості вирішити питання оформлення спадкових прав на земельні ділянки інакше як шляхом визнання її права на ці земельні ділянки в судовому порядку. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності передбачене ст. 392 Цивільного кодексу України. Позивач не має іншої можливості, ніж через суд, визнати право власності на земельну ділянку. Оскільки визнання відповідачами позову у даному випадку не суперечить закону, тому що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON], та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved