Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідачів [PERSON] громади в особі Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та [PERSON], відповідно до якого просить визнати незаконним та скасувати рішення 22 сесії 5 скликання Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 09 березня 2010 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га за адресою: с. Соколова, вул. Петровського, 78 Хмільницького району Вінницької області; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 388767 виданий 29 жовтня 2010 року [PERSON] на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 09 березня 2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01105400081, кадастровий номер земельної ділянки 0524886800:01:002:0142; скасувати державну реєстраціїо земельної ділянки, кадастровий номер 0524886800:01:002:0142, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: с. Соколова, вул. Петровського, 78 Хмільницького району Вінницької області, посилаючись на те, що намагаючись оформити земельну ділянку на якій розташований належний позивачу житловий будинок, йому стало відомо, що земельна ділянка, яка на час дарування житлового будинку належала Соколівській сільській раді Хмільницького району Вінницької області на даний момент вже перебуває у власності відповідача [PERSON], відповідно до державного акту серії ЯК №388767 виданого 29.10.2010 року на підставі рішення Соколівської сільської ради 22 сесії 5 скликання від 09.03.2010 року. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: 01 квітня 2008 року позивач отримала в дар від [PERSON] житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Соколова Хмільницького району Вінницької області, вул. Петровського, буд. 78, що підтверджується Договором дарування посвідченого 01.04.2008 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №987. В п. 1.1 Договору вказано, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка в майбутньому буде оформлена обдаровуваною, тобто позивачем, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень. Тобто, житловий будинок став належати [PERSON] 01.04.2008 року, а Соколівська сільська рада прийняла незаконне рішення на підставі якого було виданого державний акт особі, яка не мала на це права 09.03.2010 року, що суперечить вимогам закону. Таким чином, на даний момент [PERSON] незаконно належить земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована за адресою: с. Соколова Хмільницького району Вінницької області, вул.. Петровського, буд. 78, кадастровий номер 0524886800:01:002:0142, на якій розташований належний мені житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (\~v007p710-09\~) (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Таке ж положення міститься в абзаці другому пункту 8 в редакції Постанови Верховного Суду №2 (\~v0002700-10\~) від 19.03.2010 р. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 р., розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи\~\~розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, органом місцевого самоврядування, а саме Соколівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області прийнято рішення (акт) яке порушує права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, тому рішення Соколівської сільської ради 22 сесії 5 скликання від 09.03.2010 року слід визнавати недійсним. Частина 1 ст. 21 ЦК України передбачає визнання судом незаконним і скасування правового акту індивідуальної дії, що виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Із поданих доказів вбачається, що при прийнятті рішення Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 22 сесії 5 скликання від 09.03.2010 року, а також при видачі на підставі нього державного акту на право власності\~\~на земельну ділянку громадянину [PERSON], були порушені права позивача, оскільки вказана земельна ділянка мала фактично перейти у його власність разом з переходом у власність житлового будинку на якій він розміщений. \~\~Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державного акту на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку і є похідним від вимоги про визнання незаконним (недійсним) рішення. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Згідно пп. б), г), д) ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав …; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. В свою чергу, згідно пп. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб». Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 р. суди мають захищати права всіх субєктів права власності на землю та на господарювання на ній при вирішенні земельних спорів. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 р., за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від субєктного складу їх учасників. Ті земельні та повязані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус субєкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші в порядку цивільного судочинства.

Outcome: approved