Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 27 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 8. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем 27 лютого 2015 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] зазначає, що спільне життя з чоловіком не склалося, виявились різні погляди на життя та на взаємні відносини у родині, на грунті чого стали виникати конфлікти. З вересня 2020 року фактичні шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливим, оскільки шлюб вже розпався остаточно. З урахуванням зазначеного позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. 29 січня 2021 року позивач [PERSON] надала через канцелярію Харківського районного суду Харківської області заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення судом заочного рішення. 11 лютого 2021 року відповідач [PERSON] надав через канцелярію Харківського районного суду Харківської області заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 8, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий 27 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. У зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, які між ними припинені з вересня 2020 року, сім`я існує формально, відповідач проти позову не заперечує, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо спільного набутого майна не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У статті 265 ЦПК України, яка містить вимоги до змісту судового рішення, зазначено, що у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на його користь. За подання до суду позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 841,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1-1392 К від 30 листопада 2020 року. Оскільки позовні вимоги було задоволено повністю, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 841,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved