Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої 19 вересня 2015 року [PERSON] право власності на земельну ділянку № 107 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2089 га, що складається із трьох земельних ділянок, площами 0,3149 га, 1,4495 га та 0,4445 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 005841 від 02 березня 2004 року. Посилається на те, що 19 вересня 2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № 107 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2089 га, що складається із трьох земельних ділянок (0,3149 га, 1,4495 га та 0,4445 га), яка розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом від 21 січня 2009 року, посвідченого секретарем Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 02) та прийняла спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями за заповітом є [PERSON] та [PERSON] (помер 18 лютого 2017 року), які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, подавши в нотаріальну контору заяви про відмову від прийняття спадщини та від належної частки спадкового майна. Інших спадкоємців на за заповітом, ні за законом, ні тих, які мають право на обовязкову частку не має. 20 березня 2018 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлою [PERSON] земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2089 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2089 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, Серії КВ № 005841 від 02.03.2004, виданого на імя [PERSON]; листом Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; звітом про експертну грошову оцінку станом на 03.04.2018 земельної ділянки № 107 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2089 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 352338, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 21.09.2015; копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 399824, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 20.02.2017; копією свідоцтва про народження (повторне)Богдан [PERSON] І-ОК № 048375, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області 18.10.2006; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]ю [PERSON] І-БК № 482946 від 28.03.1978; довідкою [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 105 від 23.02.2018; копією заповіту від 21 січня 2009 року, посвідченого секретарем Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 02); копією Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 43245470 від 15.03.2016; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області № 653/02-31 від 20.03.2018; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] 08 травня 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче засідання на 09 год. 00 хв. 29 травня 2018 року. До суду 29.05.2018 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не зявився, направив відзив на позовну заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову розяснені та зрозумілі, просить повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,2089 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ № 005841 від 02.03.2004, виданого на імя [PERSON] і її право власності зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 245 (а.с.13). Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1233, 1235, 1268, 1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved