Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 31 липня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, станом на 19.09.2018 року, у загальному розмірі 11965,40 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 609,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3385,72 грн., заборгованості за пенею - 6924,04 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 545,97 грн., яку позивач разом із судовими витратами просить стягнути з відповідача. Представник позивача викладені у позові обгрунтування підтримав повністю в письмовій заяві, просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бельський В.М. позов не визнали, просять суд в задоволенні позову відмовити і слухати справу у їх відсутність. Ухвалою від 09.10.2018 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання на 07.12.2018 року, справа слуханням відкладалася з різних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до заяви сторонами погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00% на рік), строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, розмір щомісячних платежів на погашення заборгованості, а саме 7% від заборгованості, а також, те що банк має право збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 11965,40 грн., з якої: заборгованість за наданим кредитом (тіло) - 609,67 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 3385,72 грн.; заборгованість за пенею - 6924,04 грн.; а також штраф - 500,00 грн. та 545,97 грн.. Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Зі ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач надав відповідачу кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії. Згідно розрахунку позивача, у вересні 2014 року відповідач повністю розрахувався по кредиту, а картка вийшла в нуль, і з 15 березня 2016 року знову почав користуватися кредитним лімітом, коли діяла процентна ставка 3,6 % на місяць. А тому, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 15.03.2016 року по 30.11.2017 року включно (позивач, з 01.12.2017 року припинив нараховувати проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості), а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов`язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог. З урахуванням викладеного, суд погоджується з розрахунком заборгованості за процентами, що виконаний позивачем. Тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 609,67 грн. та процентами за користування кредитними коштами у сумі 3385,72 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) : з розрахунку вбачається, що позивачем нараховувалась, як договірна, пеня за прострочене зобов`язання та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також нараховано, як договірний, штраф. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді неустойки була передбачена договором. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Вимоги про стягнення з відповідача неустойки не грунтуються на відповідному письмовому правочині, оскільки, як зазначалося вище, сама заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. Також, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази, розрахунок, суд вважає, що позов необхідно задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №б/н від 31 липня 2008 року у розмірі 3995,39 грн., яка складається з: 609,67 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 3 385,72 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 578,33грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved