Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] міська рада Херсонської області, звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 2002 року житловий будинок №35 по вулиці Береговій у м. Гола Пристань, Херсонської області, вважався та обліковувався як безхазяйний. Виконавчий комітет [PERSON] міської ради своїм рішенням від 28.02.2007 №82 доручив Херсонському ДБТІ видати [PERSON] міській раді свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна будинок за вищевказаною адресою, який є власністю територіальної громади м. Гола Пристань. Відповідно до рішення міської ради від 21.11.2017 №479, зазначений будинок знаходиться на балансі КП «Гопри-Водоканал». На даний час у вищезазначеному будинку проживає\~відповідач [PERSON],\~яка вселилася\~самовільно,\~без законних\~на то\~підстав.\~На письмову\~вимогу виконавчого\~комітету [PERSON]\~міської ради\~від 05.04.2017\~за №02-17/153,\~звільнити самоправно\~зайнятий житловий\~будинок №35\~по вулиці\~Береговій у\~м.\~Гола Пристань,\~відповідач не\~реагує та\~продовжує проживати\~в зазначеному\~будинку.\~У звязку\~з наявністю\~перешкод у\~здійсненні позивачем\~права користуватися\~та розпоряджатися\~зазначеним нерухомим\~майном,\~позивач просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком №35 по вул. Береговій у м. Гола Пристань, Херсонської області, шляхом виселення з нього осіб, які самоправно вселилися та проживають, без надання іншого житла, а саме: відповідача [PERSON] та осіб, які разом з нею проживають, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач, за первісним позовом, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] міської ради Херсонської області, про визнання за нею права власності на житловий будинок №35 по вулиці Береговій у м. Гола Пристань за набувальною давністю, в якому позивач зазначила, що вона зі своєю сімєю в 2007 році вселилася в зазначений житловий будинок. На той момент вказаний житловий будинок був напівзруйнований та занедбаний, власників не було. Із 2007 року по теперішній час позивач постійно, добросовісно, відкрито та безперервно проживає у вказаному будинку, сплачує житлово-комунальні послуги, та нею за кошти сімї був зроблений ремонт у будинку. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.08.2017 відкрито провадження за позовом [PERSON] міської ради Херсонської області до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Гопри-Водоканал», про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком, шляхом виселення з нього осіб, які туди самоправно вселилися та проживають, без надання іншого житла. Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 13.11.2017, за наслідками розгляду матеріалів цивільного провадження, визначено, що позовні вимоги [PERSON] міської ради Херсонської області задовольнити повністю. Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком №35 по вулиці Береговій у м. Гола Пристань Херсонської області шляхом виселення з нього осіб, які самоправно вселилися та проживають, без надання іншого житла, а саме відповідача [PERSON], разом з особами, які проживають з відповідачем. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 31.05.2018, за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13.11.2017, постановлено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задовольнити. Поновити [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасувати заочне рішення від 13.11.2017, ухвалене по цивільній справі №654/2097/17 за позовом [PERSON] міської ради Херсонської області до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Гопри-Водоканал», про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком, шляхом виселення з нього осіб, які туди самоправно вселилися та проживають, без надання іншого житла та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.07.2018 постановлено прийняти зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] міської ради Херсонської області, треті особи: Комунальне підприємство «Гопри-Водоканал», Служба у справах дітей та соціальної роботи з сімями та молоддю виконавчого комітету [PERSON] міської ради Херсонської області, про визнання права власності за набувальною давністю до спільного розгляду з первісним позовом та обєднати дані позови в одне провадження. Звільнити [PERSON] від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю. Обєднаному провадженню присвоїти реєстраційний номер: справа №654/2097/17 (провадження №2/654/853/2018) та надалі іменувати цивільною справою за позовом [PERSON] міської ради Херсонської області до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Гопри-Водоканал» про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком, шляхом виселення з нього осіб, які туди самовільно вселилися та проживають без надання іншого житла та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Херсонської області, треті особи: Комунальне підприємство «Гопри-Водоканал», Служба у справах дітей та соціальної роботи з сімями та молоддю виконавчого комітету [PERSON] міської ради Херсонської області, про визнання права власності за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, за первісним позовом, [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] міської ради Херсонської області, позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позові, просив їх задовольнити та заперечив проти задоволення зустрічного позову, оскільки вважає, що вимоги про визнання права власності за [PERSON], на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, в даному випадку не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства України. Додатково зазначив, що остання у будинок №35 по вул. Береговій у м. Гола Пристань в 2007 році вселилася самовільно. На той момент існувало рішення міської ради від 21.11.2007 №479, яким зазначений будинок переданий на баланс КП «Гопри-Водоканал», тобто з того часу по теперішній час майно є власністю територіальної громади м. Гола Пристань і не вибуло з її власності, про це відповідач знала і знає чиє це майно. В судовому засіданні представник позивача, за зустрічним позовом, адвокат [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві, просила їх задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити та додатково зазначила, що [PERSON] вселяючись у спірне нерухоме майно не знала про існування права власності і жодних будь яких вимог щодо будинку, від [PERSON] міської ради на протязі 11 років проживання, до неї заявлено не було. Вважає, що володіння зазначеним майном є добросовісним та безперервним протягом всього часу проживання, тому враховуючи наведене у позові, просила визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на будинок №35 по вул. Береговій у м. Гола Пристань. Дослідивши матеріали справи, заслухавши обґрунтування сторін, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Правовідносини сторін, щодо володіння та розпорядження будинком регулюються Житловим Кодексом та Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України, ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами». З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 17.07.2007, Територіальні громаді м. Гола Пристань, в особі [PERSON] міської ради Херсонської області, на праві комунальної власності належить житловий будинок, будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Берегова, буд. 35. Такі ж відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого, що підтверджується Інформаційною довідкою щодо обєкта нерухомого майна. Рішенням 19 сесії 5-го скликання [PERSON] міської ради від 21.11.2007 за №479, житловий будинок №35 п вул. Береговій в м. Гола Пристань було передано на баланс третьої особи комунального підприємства «Комунальник» (на даний час назва КП «Гопри-Водоканал»). В судовому засіданні встановлено, що в спірному будинку, за вищевказаною адресою, проживає громадянка [PERSON] з сімєю, яка вселилася у 2007 році за усним дозволом бувшого голови [PERSON] міської ради. Судом встановлено, що відповідач порушує право власності [PERSON] міської ради на майно, яке є непорушним та охороняється державою в силу норм Цивільного кодексу, Житлового кодексу України та Конституції України, шляхом обмеження власника в розпорядженні належному їй на праві власності будинку. На письмову вимогу виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 05.04.2017 за №02-17/153, звільнити самоправно зайнятий житловий будинок № 35 по вулиці Береговій у м. Гола Пристань Херсонської області відповідач не реагує та продовжує проживати в зазначеному будинку. Будь які відомості про законні підстави відповідача проживати в житловому будинку, розташованому за адресою: м Гола Пристань, вул. Берегова, буд. 35 в матеріалах справи відсутні, стороною по справі не надано. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦКУкраїни, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української PCP, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог первісного позивача, а відповідач підлягає виселенню із займаного житлового приміщення разом з особами, які проживають з відповідачем. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Так, для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Відповідно до п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач усвідомлювала той факт, що проживала на житловій площі, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Гола Пристань, Херсонської області. ВССУ у своєму листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року зазначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334\~ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. З огляду на вищезазначене судом встановлено, що позивач, за зустрічним позовом, [PERSON] вселяючись у спірний будинок без належних правих підстав, не могла не знати, що нерухоме майно належить до комунальної власності, отже власник будинку відомий, і набути в подальшому право власності на комунальне житло за набувальною давністю у нею не буде підстав, тобто законних підстав для задоволення вимог зустрічного позову не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved