Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 року пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні сина [PERSON], [INFO], шляхом побачень чотири рази на місяць у кожну неділю місяця з 15 до 18 години, необмеженого спілкування особисто з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, які не передбачають безпосереднього спілкування. Обґрунтовує позов тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з відповідачем. Проте [PERSON] та особи, які проживають разом з його сином, постійно створюють перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною. Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводить до конфліктів та створення штучних обставин, через які він не може зустрічатися з сином та брати участь у його виховані, а тому лише в судовому порядку [PERSON] має можливість захистити свої батьківські права. В подальшому позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив суд визначити спосіб його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], з урахуванням висновку органу опіки і піклування, шляхом побачень в такі дні: в другу суботу місяця з 12 до 14 години, четверту неділю місяця з 12 до 14 години, а також необмеженого спілкування особисто з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, які не передбачають безпосереднього спілкування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням зазначених уточнень, підтримали в повному обсязі, зіславшись на мотиви, які викладені в позовній заяві та уточненнях до неї, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Вважає, що позивач жорстоко поводиться з сином, вчиняє над ним насильство, тому їх спілкування суперечитиме інтересам дитини. Після оголошеної в розгляді справи перерви відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, скориставшись правом на правову допомогу, брала участь у справі через представника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що позивач [PERSON] визнає право батька на спілкування з сином та згідна з висновком органу опіки та піклування про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] шляхом побачень у кожну другу суботу місяця з 12 до 14 години та в кожну четверту неділю місяця з 12 до 14 години в її присутності. Проти задоволення позовних вимог в частині необмеженого спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, які не передбачають безпосереднього спілкування, заперечив, вважаючи такі вимоги неналежним способом захисту прав позивача. Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] Вказала, що на даний час дитина знаходиться стаціонарному на лікуванні у вкрай важкому стані, тому спілкування з батьком як ніколи необхідне. Він провідує дитину, купує ліки тощо. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 09 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року. 06 березня 2010 року в сторін народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №729 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №115432 від 01 квітня 2010 року. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між ним та відповідачем [PERSON] постійно виникають спори щодо участі позивача у вихованні їх спільної дитини. Зазначені обставини в судовому засіданні відповідачем не спростовані. З її пояснень слідує, що між нею та відповідачем дійсно існують суперечності з приводу виховання дитини і протягом тривалого часу вона не бажала та уникала їхнього спілкування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного з них. Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Батьки малолітнього [PERSON] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не можуть дійти згоди щодо участі батька в його вихованні. [PERSON]С не бажає надавати можливість відповідачу самостійно проводити час із сином [PERSON], чинить перешкоди у їх самостійному спілкуванні.\~\~ Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №365 від 04 травня 2016 року затверджено висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO]. Як убачаться з висновку про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити графік побачення батькові [PERSON] з сином [PERSON] в такі дні: в другу суботу місяця з 12 до 14 години, четверту неділю місяця з 12 до 14 години. Побачення мають відбуватися в присутності матері дитини у місцях культурно-розважального характеру. Відповідно до довідок від 18 березня 2016 року, виданих комунальним закладом Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне обєднання», [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З акту бесіди від 16 березня 2016 року, яка проводилася з метою визначення участі батька у житті та вихованні дитини та виявлення бажання дитини бачитися з батьком, слідує, що малолітній [PERSON] виявив бажання зустрічатися з батьком, однак щоб і мама була присутня. За вказаних обставин, враховуючи інтереси малолітнього сина сторін, його вік, побажання зустрічатися з татом у присутності мами, суд приходить до висновку, що побачення дитини з батьком без присутності матері, на чому наполягає позивач [PERSON] та його представник, може негативно відобразитися на психологічному здоровї дитини, а тому, вважає, що слід встановити побачення дитини з батьком згідно із графіком побачень, запропонованих органом опіки та піклування, в присутності матері. При цьому судом не здобуто жодних доказів протиправної поведінки позивача щодо його малолітнього сина, про що стверджувала відповідач, а тому суд не має підстав вважати, що їх спілкування може перешкоджати нормальному розвиткові дитини. З цих підстав позовні вимоги позивача в частині визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною шляхом систематичних побачень підлягають до часткового задоволення. Крім цього, суд, враховуючи наявність спору між сторонами щодо способу участі позивача у вихованні сина, вважає за доцільне, з метою захисту права батька на спілкування з дитиною, визначити спосіб його участі у вихованні малолітнього сина також і шляхом необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, які не передбачають безпосереднього спілкування. Суд вважає, що таке спілкування відповідає інтересам дитини, а спосіб захисту права позивача таким чином узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, оскільки визначений нею перелік способів участі у вихованні дитини не є вичерпним. На підставі викладеного, відповідно до ст. 141, 153, 159 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial