Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 14 жовтня 2011 року серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просила поділити спільне майно, виділивши частку квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 2/3 частки на її користь; поділити спільне з відповідачем майно, виділивши частку квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 2/3 частки на її користь; визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2005 року. 06 серпня 2010 року шлюб було розірвано. За період шлюбу було придбано нерухоме майно, про добровільний поділ якого сторони домовились перед розірванням шлюбу, однак, після розлучення дійти згоди про фактичний розподіл спільного майна їм не вдалося. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Поділено спільне майно [PERSON] та [PERSON] та виділено: -2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON]; -1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON]; -2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON]; -1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] Визнано право власності на: -2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; -1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. Визнано право власності на: -2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; -1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1 820 грн. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині визнання за позивачкою права власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на цю квартиру. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково. Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 11 червня 2005 року в Жовтневому відділі реєстрації цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №393, свідоцтво [NUMBER]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] 03 липня 2007 року, тобто під час перебування у шлюбі із [PERSON] За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, [PERSON] також придбав квартиру [ADDRESS] 22 червня 2005 року, тобто під час перебування у шлюбі із [PERSON] До вказаних правовідносин суд застосував приписи ч.1 ст. 60, ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1, 3 ст. 70, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України. Врахувавши зазначені обставини та вимоги законодавства, а також зважаючи на те, що сторони дійсно придбали спірні квартири під час перебування у шлюбі, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, яка постійно проживає із позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Але із такими висновками суду першої інстанції в оскарженій частині, щодо визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки, а за [PERSON] права власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] та в частині поділу цієї квартири погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі. Матеріалами справи підтверджено, що з 11 червня 2005 року по 06 серпня 2010 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира [ADDRESS] придбана відповідачем 22 червня 2005 року, тобто під час перебування в шлюбі із [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Між тим, позивач не надала належних та достовірних доказів у відповідності довимог ст. 10, 57-60, 64, 66 ЦПК України, на підтвердження підстав для збільшення її частки майна. Такою підставою не може бути наявність лише однієї неповнолітньої дитини, яка проживає із позивачем. А тому, у відповідності до ст. 70 Сімейного Кодексу України, сторони мають право на рівні частки у спільній сумісній власності і за кожним з них необхідно визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що квартира [ADDRESS] була придбана не за спільні гроші подружжя, а за гроші, отримані у позику від його матері [PERSON], - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами про те, що саме за ці кошти була придбана спірна квартира. Отже, наявні підстави, відповідно до ст. 309 ЦПК України,для скасування рішення в оскарженій частині, щодо визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини, а за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та в частині поділу цієї квартири, та ухвалення нового рішення в цій частині про визнання за сторонами права власності за кожним на ? частину цієї квартири.

Outcome: partial