Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про боргу згідно розписки, та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання. В обґрунтування вимог зазначє, що відповідач позичив, згідно розписки від 28.11.2012 року, у позивачки кошти в сумі 5000 доларів США, під зобов'язання повернути позичені кошти на вимогу позичальника, однак на вимогу позивачки кошти не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому лише в судовому порядку позивач може захистити порушене право. 27.05.2014 року в судовому засіданні позивач уточнив вимогу - просить стягнути кошти в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату постановлення судового рішення Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за невиконання зобов'язання з своєчасного повернення позичених коштів. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили за безпідставністю, суду пояснили, що позичені кошти були отримані згідно розписки в валюті України - гривні, й були повернені [PERSON] з ініціативи самого позивача ще в 2013 році в добровільному порядку, і при цьому, жодних вимог від неї на адресу відповідача не надходило. Заслухавши пояснення, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини. 28.11.2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США, що на дату отримання позики становило 40 000 гривень, під зобов'язання повернення коштів, однак без зазначення дати повернення, що стверджується письмовою розпискою з власноручним підписом [PERSON], оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Щодо обставин складання даних розписки, відповідач [PERSON] суд пояснив, що товаришував з донькою позивачки, займається перепродажем автомобілів, і у 2012 році, з метою фінансової допомоги доньці [PERSON], позичив у позивачки кошти в сумі 40 000 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США для придбання та подальшого перепродажу автомобіля з ціллю заробітку коштів. Також відповідач суду пояснив, що позичені кошти були повернені [PERSON] з ініціативи самого позивача ще в 2013 році в добровільному порядку Вирішуючи спір суд зазначає наступне. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. (ч.1 ст.1047 ЦК України). Таким чином, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики від 28.11.2012 року . Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; в разі, якщо в розписці відсутня дата повернення позичених коштів, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів з дати пред'явлення вимоги про це (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Належних та допустимих доказів виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за спірною розпискою, тобто повернення в 2013 році позивачці грошей, судом не встановлено та відповідачем не доведено. Також, із змісту розписки від 28.11.2012 року, вбачається, що кошти отримувалися позичальником в доларах США, із зазначенням гривневого еквіваленту на дату складання розписки. Відповідно ст. 192 ЦК України, платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У п.14 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного суду України зазначає, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Системний аналіз доказів дозволяє суду зробити висновок про порушення договірних зобов'язань зі сторони відповідача, оскільки відповідач не надав суду доказів повернення позичених коштів позивачці, а тому позов [PERSON] до [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на їх користь позивачки позичених коштів у гривневому еквіваленті, за офіційним курсом НБУ, станом на дату ухвалення рішення . Згідно офіційного курсу НБУ, станом на 27.05..2014 року, 1 долар США = 11, 66 гривень. Відтак з [PERSON]. на користь [PERSON] слід стягнути, позичені згідно розписки від 28.11.2012 року, 5000 доларів США, що еквівалентно 58 300 гривень. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, суд наголошує на наступному. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, враховуючи специфіку грошового зобов'язання, передбачає стягнення за порушення грошового зобов'язання процентів річних та інфляційних витрат. Такі проценти річних не є неустойкою, оскільки неустойка у ст. 534 ЦК України, і проценти розглядаються як окремі категорії, тому й обмеження, передбачені законом для неустойки, не можуть застосовуватися, а є формою цивільно - правової відповідальності за користування грошовими коштами. Вищезазначено, що позичені у позивачки кошти, згідно розписки від 28.11.2012 року, відповідач зобов'язався повернути, однак не зазначив дату повернення. Доказів направлення [PERSON] вимоги, від 31.12.2012 року, про повернення позичених коштів, [PERSON] суду не надала, відтак неможливо встановили дату, з якої слід обраховувати суму 3% річних, а тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Outcome: partial