Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

позивач [PERSON] та її представник просять суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь особи, під опікою якої перебуває або буде перебувати дитина, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, позов мотивують тим, що позивач є рідною бабусею малолітньої [PERSON] , дівчинка впродовж тривалого часу проживає разом з позивачем та її чоловіком (дідусем дівчинки) [PERSON] . Їхній син [PERSON] , який є батьком дівчинки, разом з ними не проживає, життям, здоров`ям та навчанням дочки не цікавиться, участі у вихованні не бере, веде аморальний спосіб життя, не працює, дитина повністю перебуває на їхньому утриманні. Мати дівчинки [PERSON] померла [INFO] , однак за життя теж донькою не цікавилась. Тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Представник органу опіки та піклування виконкому Ватутінської міської ради Черкаської області, підтримала висновок органу опіки та піклування від 22.04.2021 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти винесення відповідного рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13), батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.54). Як зазначила позивач, та підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою та кумою позивача, [PERSON] останні два роки проживає разом бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на їхньому повному утриманні, батько дівчинки [PERSON] участі у вихованні дочки не приймає. Згідно довідки КЗДО №7 «Сонечко» від 08.10.2020 року (а.с.19) [PERSON] , [INFO] відвідує КЗДО №7 «Сонечко» з 17.12.2018 року. За період перебування дитини в закладі батька дівчинки - [PERSON] педагоги бачили лише раз. Щоденно дівчинку приводить бабуся [PERSON] . Вона цікавиться навчанням онучки, сплачує за харчування, відвідує батьківські збори, є відповідальною та добросовісною людиною. Згідно психолого-педагогічної характеристики КЗДО №7 «Сонечко» (а.с.20), [PERSON] , [INFO] позитивна, відкрита, комунікабельна, добра ,чуйна, має достатній розвиток пізнавальної активності та допитливості, має лідерські якості, товаришує як і з дівчатками так і з хлопчиками. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Ватутіне Черкаської області» від 06.04.2021 року (а.с.21) [PERSON] , [INFO] , росла і розвивалася згідно віку. Щеплена з порушенням календаря щеплень, завдяки неодноразовим наполегливим запрошенням медичних працівників. Догляд за дитиною був відносно задовільний. Рекомендації лікаря та медсестри батьки виконували вибірково. З 2018 року на прийом з дівчинкою приходить тітка або бабуся, рекомендації лікаря виконуються вчасно. Згідно акту обстеження умов проживання від 15.03.2021 року, за місцем проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] дівчинка проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Житло облаштоване необхідними меблями, наявна побутова техніка, в приміщенні чисто та затишно, [PERSON] має окрему кімнату, іграшки, книжки, засоби для творчості, має в достатній кількості сезонний одяг та взуття, дитячі засоби гігієни, отримує відповідне харчування. Стосунки в сім`ї доброзичливі, дівчинка оточена турботою, отримує належне виховання та догляд, забезпечена всім необхідним, від розмови про батьків дівчинка ухиляється, ніяковіє. [PERSON] та [PERSON] мають стабільний дохід, за місцем роботи характеризуються з позитивної сторони, що підтверджується відповідними довідками (а.с.16-18). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 11.02.2021 (а.с.23) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак згідно актів депутата від 09.02.2021 (а.с.22) та 12.03.2021 (а.с.25) за вказаною адресою не проживає, його фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування від 22.04.2021 року №141 (а.с.37-40), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та проаналізувавши відповідні норми права. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч. 1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, натомість, повністю визнав позов, надавши відповідну письмову заяву, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, і є частиною національного законодавства України. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, ч. 2 та ч. 3 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь особи, під опікою якої перебуває або буде перебувати малолітня дитина, аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, враховуючи позицію позивача, суд залишає витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав за нею. Відповідно до ст. п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. а тому суд вважає необхідним, витрати по оплаті судового збору стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved