Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.06.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок порушення умов договору станом на 11.03.2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 25708,22 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредита- 4680,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом- 19327,21 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1200 ,39 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.06.2009 року у розмірі 25708,22 грн., судові витрати в сумі 1762 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підписуючи заяву від 12.06.2009 року він отримав кредитну картку строком дії на 4 роки, тобто до 06.2013 року, з кінцевим терміном повернення кредиту - до 30.06.2013 року. З довідки про умови кредитування вони з банком погодили наступні умови кредитування щодо процентів та розміру щомісячних платежів: -базова процентна ставка- 4% ( 36% річних) -розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Оскільки погашення кредиту визначено щомісячними платежами, то строк позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, за його думкою, розраховується окремо. Проценти, які нараховані банком до 16.05.2015 року включно, не можуть бути стягнені у зв`язку з тим, що строк даності по процентах сплив, у зв`язку з чим заявляє про застосування строків позовної давності по процентах за період з 12.06.2009 р. по 16.05.2015 р. включно у розмірі 9651,59 грн. Сума процентів за період з 17.05.2015 р. по 31.03.2018 р., нарахованих позивачем згідно розрахунку, не відповідає умовам кредитування та банк не мав право нараховувати проценти із застосуванням ставки 72% на прострочену заборгованість. Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, ним не отримані та не підписані, в довідці про умови кредитування відсутні відомості про застосування ставки 72% у разі прострочення заборгованості. З позивачем був погоджений розмір нарахованих процентів- 36% річних, тому за період з 17.05.2015 р. по 31.03.2018 р. проценти за користування кредитом складають, за його підрахунком 4909,97 грн. Окрім того, нарахування процентів після строку дії картки вважає протиправним. Також зазначив, що платіжна картка йому була видана банком 12.06.2009 року і діяла до 30.06.2013 року, отже кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі - 30.06.2013 року, а право вимоги у банка - звернення до суду з позовом про стягнення тіла кредита, неустойки, процентів виникло у позивача з 01.07.2013 року. Банк звернувся до суду 17.05.2018 року, тому пропустив встановлений законодавством трирічний строк звернення до суду. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати позовну давність до вимог про стягнення тіла кредиту, процентів та штрафів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника. ( а. с. 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 68). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.06.2009 року [PERSON] отримав платіжну картку та надав свою згоду на встановлення банком кредитного ліміту та підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті. В заяві-анкеті, та довідці про умови кредитування, що підписані відповідачем, зазначені номер платіжної картки, яку отримав позивач: [NUMBER] , кредитний ліміт у сумі 0,00 грн., базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія ), розмір щомісячної заборгованості платежів - 7%; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. ( а.с. 7-8). Факт отримання відповідачем кредиту у розмірі 5000 грн. не спростована останнім. Згідно наданого розрахунку у відповідача перед банком станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість в розмірі 25708,22 грн., яка складається з наступного : -4680,62 грн.- заборгованість за кредитом; 19327,21 грн.- заборгованість за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф ( фіксована частина) ; 1200,39 грн.- штраф (процентна складова).( а. с. 5-6). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] терміном дії до 01/10; № [NUMBER] терміном дії до 01/14; № [NUMBER] терміном дії до 04/14; № [NUMBER] терміном дії до 10/14 ( а. с. 88,91). Згідно зі статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки заява-анкета та довідка підписані відповідачем, то договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на умовах, викладених у заяві-анкеті та у довідці. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у наданому відзиві посилається на протиправне нарахування банком процентів у розмірі 72% на прострочену заборгованість за період з 17.05.2015 року по 31.03.2018 року, оскільки згоду на такий розмір процентів він не надавав, а Умови і Правила надання банківських послуг ним не підписані, а також вважає протиправним нарахування відсотків після закінчення строку дії картки. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова позиція Верховного Суду у постанові по справі № 5017/1987/2012 зводиться до того, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, з огляду на викладене Верховний Суд вважає, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. (пункти 49 та 50 постанови від 05.03.2019 року у справі у справі № 5017/1987/2012). Судова практика відповідно до правової позиції Великої Палати ВС від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц зводиться до того, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), а після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитоваця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого банком розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались за період з 17.01.2011 року по 31.03.2018 рік, в той час як термін дії останньої картки -10/14, тобто до 31.10.2014 року. Враховуючи, що відповідачем Умови та Правила не підписані, а 31.10.2014 року є датою закінчення строку дії картки, то нарахування банком процентів після 31.10.2014 року суд вважає протиправним. Вимог щодо нарахуванню процентів на підставі ст. 625 ЦК України банком не заявлялось. Окрім того, анкета-заява позичальника не містить відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення ним щомісячного мінімального платежу внаслідок якого на прострочене тіло кредиту нараховуються відсотки - 72%. За таких підстав, нарахування відсотків у розмірі 72% є також протиправним. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить стягнути заборгованість за кредитом в повному обсязі. Відповідачем визнається сума заборгованості по тілу кредиту, частково - по нарахованим відсоткам та заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення усієї суми заборгованості ( тіла кредиту, процентів, штрафних санкцій), що є предметом спору. За положеннями ст. ст. 256-258,261,266-267 ЦК України загальна позовна давність-строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки таки строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленій сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з висновком , викладеним у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі № 6-14цс14 та від 29.10.2014 року № 6-169цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено в судовому засіданні, Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а, отримавши в кредит грошові кошти на банківській картці, зобов`язався сплачувати його черговими платежами. Згідно з інформацією про картковий рахунок відповідача, наданої банком, даних про пролонгацію чи видачу нової картки немає, термін дії останньої картки- 10/2014 ( а.с. 88,91). В матеріалах справи містяться відомості про наявність у відповідача платіжної картки [NUMBER] і додатковим рахунком договору ММDNWГС00063418237 від 22.10.2020 за період з 12.11.2020 по 12.11.2020 ( а. с. 48). Згідно листування між банком та позичальником вбачається, що з даної платіжної картки здійснювалось договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості ( а.с. 72), проте дана картка не зазначена в довідці АТ КБ Приватбанк про наявність платіжних карток, виданих на підставі кредитного договору від 12.06.2009 року ( а.с. 88,91). Згідно розрахунку останній платіж був здійснений відповідачем 10.11.2011 року, строк дії останньої картки - 31.10.2014 року, банк звернувся до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості за кредитом 17.05.2018 року, тобто з пропущенням встановленого законодавством трирічного строку. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, приймаючи до уваги той факт, що предметом даного спору є стягнення всієї заборгованості за кредитом, а відповідачем до вказаних вимог( тіла кредиту, прострочених відсотків, штрафів), заявляється клопотання про застосування строків позовної давності ( а. с. 68), суд приходить до висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed