Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори 17.12.2017 року, вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 18.05.2018 року в її будинку зареєструвався [PERSON] , 1986 року народження, але після цього він жодного часу не проживав за місцем реєстрації. На теперішній час відповідач не проживає у вказаному будинку, місце його проживання їй не відомо. Будь-яких матеріальних витрат щодо будинку відповідач не несе та вона змушена сплачувати комунальні платежі, які розраховуються з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому будинку. На даний момент вона має намір розпорядитися належним їй будинком. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] .\~ Позивач до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Згідно домової книги на будинок [ADDRESS] у будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2018 року (а.с.18-23). Згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 20.01.2021 року, в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно з актом №20/08 від 21.01.2021, складеним Координаційним комітетом органів самоорганізації населення міста Мирноград, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] , але з 2018 року і по теперішній час фактично не проживає за вказаною адресою (а.с. 16). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони є сусідами позивачки [PERSON] , яка мешкає в будинку [ADDRESS] . Крім неї у вказаному будинку більше ніхто не мешкає, вона проживає одна, вони ніколи не бачили в будинку відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] загалом вже більше року, в тому числі весь час після реєстрації його в будинку. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає власнику будинку у вільному користуванні та розпорядженні ним. Тому суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованими і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved