Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2018 р. звернулася в Рівненський районний суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 31.10.2003 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає за місцем реєстрації своїх батьків, тобто разом з ними. На даний час дитина потребує значної матеріальної допомоги, а саме на навчання, догляд, оздоровлення, здорове харчування, медичний огляд, речі особистої гігієни та багато іншого, обов'язок щодо його утримання ліг лише на позивача. Починаючи з січня 2018 р., вона з відповідачем не проживають як подружжя. Вона дізналася про існування іншої жінки у чоловіка. Відповідач фактично більше часу проживає за кордоном в Польщі, де офіційно працевлаштований з 2016 р. Повертаючсь в Україну відповідач періодично з ними не проживає, а живе в іншої жінки в м.Рівне. Вказує, що обов'язок по утриманню дітей лежить на обох батьках. Позивач дуже хоче, щоб її син жив у достатку, міг добре харчуватися і був здоровим, однак це потребує значних затрат. Вона не взмозі утримувати сина достатнім чином. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до закону обов'язку утримувати дитину. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, в житті сина його вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Відповідач не оплачує взагалі комунальні послуги. Усі витрати несе позивач. Відповідач працює у Польщі, отримує значний дохід, близько 28 000 грн., тому має можливість допомагати в утриманні їх дитини, однак ігнорує її прохання. Вказує про відсутність інших утриманців у відповідача. Просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісяця на її користь на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Позивач в суді позовні вимоги підтримала та пояснила, що після грудня 2017 р. відповідач перестав брати участь в утриманні сина, проживає у будинку за місцем реєстрації час-від-часу. Періодично дає сину гроші на його прохання, зокрема 200 доларів США у жовтні 2018 р. та кошти на оплату комп'ютерних занять. Не заперечує щодо ведення відповідачем ремонтних робіт у їх спільному будудинку, однак вказує що лише вона сплачує за комунальні послуги. Її щомісячний дохід складає близько 4870 грн., вона так само інших утриманців не має. На праві спільної сумісної власності їм з відповідачем належить будинок та автомобіль. Не заперечує надання відповідачем коштів на лікування сина згідно наданого останнім рецепту. Вважає, що покупка відповідачем куртки та чобіт для дитини не є належним та достанім способом участі батька в утриманні дитини. Вказала про відсутність наміру скористатися своїм правом щодо написання відповіді на відзив на позов. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, підтримали відзив на позов. Відповідач пояснює, що надає на прохання сина кошти, зокрема 200 доларів США у жовтні 2018 р., які забрала позивач, та по 450-500 грн. на оплату комп'ютерних курсів. За вказівкою позивача, він разом з сином купили йому одяг. Він дійсно працював у Польщі та отримав у 2018 р. дохід у розмірі 1500 доларів США. У нього був дозвіл знову на роботу за кордоном, однак відмовленому у видачі візи і цей дозвіл вже є недійсним. На даний час він вже перебуває три місяці в Україні і не працює, хворів, лікував зуби. Пояснює, що веде ремонтні роботи у їх будинку. Згоден сплачувати аліменті у розмірі по 1300 грн., які були б для дружини - позивача, та, крім того, погоджується надавати ще дитині добровільно кошти. Крім того, представник відповідача пояснює, що рахунок на сплату комунальних платежів заведений на позивача і взагалі посилання позивача щодо сплати нею коштів на утримання будинку, комунальних послуг немає відношення до суті спору. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 31.10.2003 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження 1-ГЮ №068816). Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження 1-ГЮ №055460, який проживає разом з батьками за місцем реєстрації. Позивач та відповідач проживають на даний час разом, що ними не заперечується. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд критично ставиться до пояснень відповідача та його представника щодо визначення аліментів у мінімальному розмірі, оскільки суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК України. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд звертає увагу на те, що розмір аліментів на утримання дитини відповідно до положень ч.3 ст.181 СК фактично повинен бути визначений. На думку суду, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, оскільки для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], що фактично визнано в судовому засіданні відповідачем, однак визначаючи їх розмір, суд враховує посилання відповідача про його спроможність сплачувати аліменти у тримання сина урозмірі по 1300 грн. щомісячно та ще додатково надавати сину кошти, матеріальне становище платника аліментів, та те, що відповідач є працездатним, хоча на даний час офіційно не працює, отримував регулярний дохід у 2018 році, а тому має можливість отримувати регулярні достані доходи; а також ту обставину, що інших утриманців у нього немає, жодних доказів про незадовільний стан його здоровя до суду не подано, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити у розмірі по 1800 грн. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд зважає, що обовязок утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі по 1800 грн. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із того, що позивач також має рівний з відповідачем обов'язок утримувати свою дитину та чи надає вона таке утримання дитині і в такому заявленому розмірі по 4000 грн. на дитину щомісячно, оскільки до суду жодних належних та допустимих доказів нею щодо вказаної обставини не надано. Ураховуючи наведене та виходячи із сукупності матеріалів справи, з огляду на найвищі інтереси неповнолітньої дитини по її матеріальному забезпеченню, судом враховано фактичне часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо сплати аліментів, його працездатність, наявність у відповідача можливості отримання регулярного доходу, що свідчить про достатність заробітку (доходу) платника аліментів, обовязку нести витрати по утриманню дитини, яке повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дитини необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому, на думку суду, із нього слід стягувати аліменти в розмірі по 1800 грн. на дитину, що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved