Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач в липні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні спільною власністю - зернозбиральним комбайном «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер [NUMBER]. На обґрунтування позову посилається на те, що з 2000 року він разом з відповідачем вирішили спільно займатися вирощуванням сільськогосподарської продукції для чого створили ФГ «Алекс», головою якого став відповідач, а 02 квітня 2010 року спільно придбали в м. Біла Церква зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер [NUMBER]. 28 грудня 2010 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу 308 409 гривень та з цього часу між сторонами почалися конфлікти, а з початку 2010 року вони фактично перестали вести спільний бізнес і спільним комбайном користувався лише відповідач. В свідоцтві про реєстрацію спірного комбайну [PERSON] зазначений як власник, а позивач - як інший власник. Їхні частки зазначені не були, тому відповідно до положень ст. 357 ЦК України вони є рівними. Позивач вважає, що його позиція щодо позову також підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року у справі №204/8799/13-ц, яким встановлено, що відповідно до біржової угоди купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] придбали спірний комбайн в рівних частках та він належить їм на праві спільної власності. [PERSON] вважає, що обставини, встановлені рішенням апеляційного суду в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, та з посиланням на ст. 358 ЦК України просить суд усунути йому перешкоди в користуванні належної йому ? частки спірного комбайну «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер [NUMBER] та встановити відповідачу не чинити йому в цьому перешкоди. В судове засідання 16 травня 2017 року позивач [PERSON], який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не з'явився, а його інтереси в судовому засіданні представляє повноважний представник - адвокат Бардаченко В. В. (а.с.205), який позов підтримав та пояснив, що з 2010 року позивач не може користуватися своїм майном, зокрема спірним комбайном, оскільки ним одноосібно користується відповідач. На даний час сторони є співвласниками комбайну, а на прохання позивача щодо встановлення графіку користування комбайном, відповідач не реагує. Під час виконання ухвали про передачу комбайну на відповідальне зберігання [PERSON], відповідач вчинив конфлікт з викликом поліції, не давав змоги навіть підійти до комбайну. Представник позивача вважає, що факт неможливості користуватися спільним майном доводиться наявними в матеріалах справи рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції, а також рішенням Солонянського районного суду та висновками слідчого. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, а його інтереси в судовому засіданні представляє повноважний представник - адвокат Мулька А.В. (а.с.163), який позов не визнав з наступних підстав. Представник відповідача зазначив, що не оспорює той факт, що сторони є співвласниками спірного комбайну «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер [NUMBER], але відповідач ніколи не чинив перешкод позивачу у користуванні таким майном. В 2013 році [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про компенсацію вартості ? частини цього комбайну, що на думку як самого відповідача так і його представника свідчить про те, що позивач взагалі втратив інтерес до спільної власності, не бажає нею користуватися та просить виплатити йому компенсацію вартості його частки. Він просив сплатити йому 40 тисяч євро, проте жодного звернення до відповідача з проханням про надання в користування комбайну до відповідача не надходило. Представник відповідача не заперечував той факт, що до комбайну, який зберігається у дворі житлового будинку [PERSON] приїздили експерти для визначення вартості комбайну, а відповідач не чинив перешкод у доступі до нього. Навіть на час розгляду справи відповідач згоден підписати з позивачем відповідний графік користування комбайном з урахуванням сезонності польових робіт, про що просив повідомити в судовому засіданні представника позивача. Однак жодного разу [PERSON] самостійно або його представники до нього з проханням щодо спільного користування комбайном не зверталися. Також представник відповідача не заперечував того факту, що дійсно між сторонами виник конфлікт під час виконання ухвали суду про передачу на відповідальне зберігання комбайну, який був в жовтні 2016 року вирішений шляхом дослідження ухвали, яка на час здійснення виконавчих дій була скасована у зв'язку із залишенням позову, який вона забезпечувала, без розгляду. Під час цього конфлікту [PERSON] самостійно ножем пошкодив колеса трактора, що унеможливлювало користування ним, а відповідач змушений був за власний кошт відновлювати стан транспортного засобу. На даний час реєстраційне посвідчення на комбайн перебуває у позивача, а відповідач з 2011 року керує комбайном без такого свідоцтва, де воно знаходиться - відповідач не знає. Під час конфлікту восени 2016 року [PERSON] не пропонував ніяких варіантів спільного користування комбайном, а на даний час комбайн знаходиться за місцем мешкання [PERSON] в дворі його будинку, оскільки [PERSON] проживає в м. Дніпро та не має можливості зберігати техніку. Представник відповідача вважав, що позивач не довів свої вимоги суду, не надав належних доказів, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, в судовому засіданні 20 травня 2016 року повідомила суд, що її чоловік до 2010 року працював разом з [PERSON], а в 2010 році вони спільно придбали комбайн, сплативши за нього по ? частині вартості у ПП «Техніка», заплативши всього 80 тисяч євро. Також ними було сплачено додатково 5 тисяч євро за перевезення комбайна. З червня 2010 року почалися жнива, за кермом комбайна були наймані люди, а комбайн був в ангарі в с. Павлівка, обслуговували комбайн порівну. Перед покупкою комбайну у [PERSON] змінилися сімейні обставини і він перестав ділитися з [PERSON] прибутками, у зв'язку з чим в червні 2010 року виник конфлікт та чоловік свідка почав просити відповідача віддати йому ? частину вартості комбайну. З червня 2010 року чоловік свідка не може користуватися комбайном, оскільки [PERSON] не дає це зробити, користується ним одноособово і не бажає повернути частину його вартості. Свідок повідомила про те, що їй відомо що її чоловік лише усно звертався до [PERSON] з проханням про надання можливості користуватися комбайном, оскільки у них за 10 років спільної праці були нормальні стосунки. Так свідку відомо, що чоловік до відповідача з таким проханням звертався в присутності [PERSON], ніяких листів з цього приводу не писав. На даний час свідку відомо що комбайном користується відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16 травня 2017 року пояснив суду, що він добре знайомий як з позивачем, так і з відповідачем, оскільки вони є односельцями. Свідку відомо, що в 2010 році між сторонами склався конфлікт, причина якого свідку не відома. Пояснив, що спірний комбайн перебуває вдома у [PERSON], він ним користується, збирає врожай, сам кермує ним. З 2010 по 2017 рік свідок не бачив щоб комбайном користувався позивач, навпаки позивач наймав свідка для збору врожаю та на його запитання чому він не косить своїм комбайном, позивач повідомив, що [PERSON] не дає йому комбайн. Свідку відомо, що у сторін є спільний комбайн «CLAAS LEXION 480» приблизно з 2008 року, іншого комбайну не мають. В присутності свідка сторони ніяких розмов щодо порядку користування комбайном не вели. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні письмові докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 цього Кодексу передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду на захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що 02 квітня 2010 року між ПП «Техніка» та [PERSON], [PERSON] було укладено біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу, а саме - комбайну зернозбирального (а.с.3). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року в частині задоволення позову [PERSON] та в стягненні витрат на залучення свідка скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], ПП «Техніка», треті особи Українська товарна біржа «ТБУ», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та скасування державної реєстрації в частині співвласника комбайну, відмовлено (а.с.5-7). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін (а.с.8, 9). Згідно вказаного рішення встановлено, що позивачу та відповідачу належить на праві спільної власності комбайн зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», 2000 року випуску, а оскільки частки у спільній власності не встановлені, то відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України вважається, що сторонам належить по ? частині спірного комбайну, а тому не потребує додаткового визнання за кожним із сторін по ? частині спірного комбайну. Таким чином, сторони по справі є співвласниками спірного комбайну, що не заперечувалося і представником відповідача. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], приватного підприємства «Техніка», третя особа Українська товарна біржа «ТБУ» про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна недійсним, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно вступної та резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року договір купівлі-продажу спірного комбайну від 02 квітня 2010 року був визнаний недійсним, скасовано державну реєстрацію, а право приватної власності на нього визнано за [PERSON] (а.с.16, т.2). Проте доказів набрання законної сили вказаним рішенням суду на час розгляду справи представник відповідача суду не надав, а тому суд не може приймати вказане рішення в якості доказу в порядку ст. 61 ЦПК України. Крім того, матеріали справи містять рішення судів, які набрали законної сили та які свідчать про те, що сторони є співвласниками спірного майна. Такі рішення набрали законної сили. Представник позивача - Бардаченко В. В. посилався на те, що доказами про наявність з боку [PERSON] перешкод в користуванні комбайном є рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2013 року про стягнення заборгованості за договором позики. Однак вказане рішення лише свідчить про наявність між сторонами зобов'язань з приводу укладеного договору позики, а не про наявність перешкод з боку [PERSON] щодо користування спірним комбайном. Крім того, представник позивача не надав суду рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили. Також адвокат Бардаченко В. В. вважає, що доказом наявності перешкод з боку [PERSON] є постанова начальника Солонянського РВ від 23 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.43, т. 2), згідно якої [PERSON] в 2011 році забрав у [PERSON] спірний комбайн, сплативши за нього частину вартості [PERSON] Суд вважає, що вказана постанова хоча і свідчить про наявність конфлікту з приводу спірного комбайну, проте не доводить факту вчинення відповідачем порушень прав позивача в користуванні комбайном, оскільки з постанови вбачається, що [PERSON] взагалі виплатив позивачу його частину вартості комбайну. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], яка є дружиною позивача та яка повідомила про конфліктну ситуацію стосовно питання щодо користування комбайном та вважає, що її покази не доводять факти чинення перешкод відповідачем щодо користування комбайном. Також суд вважає, що покази свідка [PERSON] не доводять наявність перешкод з боку [PERSON] у користуванні комбайном, оскільки сам свідок ніколи не був присутнім під час розмов про надання спірного комбайну в користуванні позивачу, або про встановлення графіку користування комбайном. В судовому засіданні адвокат Мулько А. В. не заперечував той факт, що сторони є співвласниками спірного комбайну, на даний час ним користується [PERSON], свідоцтво про реєстрацію комбайну перебуває у [PERSON], який проживає в м. Дніпро та не має фізичної можливості зберігати його за місцем свого мешкання, тому комбайн перебуває у відповідача, до якого позивач ніколи не звертався з проханням щодо надання в користування комбайну. Навпаки, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату частини вартості комбайну, що на його думку свідчить про те, що позивач як співвласник втратив інтерес взагалі до спірного комбайну. Недоведеність обставин, що мають значення для справи, є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає, що позивач не довів суду наявність фактів чинення [PERSON] перешкод у користуванні спірним комбайном позивачу, не надав належних, допустимих та достатніх доказів про це, оскільки наявність права спільної власності не забороняє [PERSON] користуватися спірним майном. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами, а про необхідність надання додаткових доказів представнику позивача неодноразово роз'яснялось судом, посилання позивача щодо порушення його прав, свобод та інтересів, у зв'язку з чим у задоволені позову необхідно відмовити, оскільки рішення суду може бути обґрунтоване лише на доказах досліджених в судовому засіданні. При цьому саме позивач повинен відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України довести обставини, на які посилається та надати суду докази на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed