Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, уточнивши його в подальшому зазначила наступне. 09 вересня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Донецька Донецької області. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 08.08.2013 року вказаний шлюб був розірваний. Вказала, що за час шлюбу ними було придбане наступне майно: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]; металевий гараж [NUMBER], розташований біля будинку [ADDRESS]. На теперішній час у спірній квартирі мешкає [PERSON], він самостійно встановив новий замок на вхідних дверях, тим самим обмеживши її у праві користуватися власністю, відповідач також користується вказаним гаражем. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, просила суд визнати за нею та, відповідно за [PERSON] право власності по ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS] у порядку розподілу майна подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь 7500 грн. у рахунок компенсації половини вартості металевого гаражу [NUMBER], розташованого біля будинку [ADDRESS]; зобов»язати відповідача надати їй ключі від спірної квартири; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 15,10 кв.м., а відповідача кімнату площею 11,40 кв.м., кухню, коридор та службові приміщення залишити в загальному користуванні сторін. Ухвалою суду від 21 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 7500 грн. у рахунок компенсації половини вартості металевого гаражу [NUMBER], розташованого біля будинку [ADDRESS] залишено без розгляду за заявою позивача. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про визнання права власності на ? частини квартири [ADDRESS], зобов»язання відповідача надати дублікат ключів від вхідних дверей та визначення порядку користування спірною квартирою у повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладені у позові. Крім того просила суд врахувати, що вона займається вихованням їхнього з відповідачем сина [PERSON], [INFO], який з нею мешкає та виділити в її користування кімнату площею 15,10 кв.м., залишивши у користуванні [PERSON] кімнату площею 11,40 кв.м., інші кімнати просила залишити у загальному користуванні (кухню, коридор, службові приміщення). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказавши, що згодний на розподіл спільного майна - квартири [ADDRESS], але не погоджується на запропонований позивачем [PERSON] порядок користування спірної квартири. Вважає, що місце мешкання дитини не визначене судом, у подальшому дитина за бажанням може проживати з ним, тому просив залишити у його користуванні кімнату площею 15,10 кв.м. Крім того зазначив, що у позивача є дублікат ключів від вхідних дверей квартири, він не чинить їй перешкод у користуванні власністю. Вважає, що [PERSON] не може зайти до квартири самостійно оскільки замок у дверях дуже часто виходить із ладу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 09 вересня 2000 року, який 08 серпня 2013 року був розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька (а.с.5) У судовому засіданні також встановлено, що від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як встановлено із наданого позивачем договору купівлі-продажу квартири від 16.04.2004р., [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6), право власності на майно зареєстроване за позивачем, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3422657 (а.с. 7). Зазначена квартира складається з двох кімнат жилою площею 26,50 кв.м., у тому числі перша кімната площею 11,40 кв.м., друга кімната площею 15,10 кв.м.; кухні площею 6,70 кв.м.; туалету площею 1,00 кв.м.; ванної кімнати площею 2,00 кв.м.; коридору площею 7,00 кв.м.; вбудованих шафів площею 1,60 кв.м. та 0,40 кв.м. Загалом площа квартири складає 45,20 кв.м., що вбачається з технічного паспорту КП БТІ м.Донецька (а.с. 8 -9) Як встановлено із пояснень сторін, на теперішній час у спірній квартирі мешкає лише відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного Кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 71 Сімейного Кодексу України визначені спосіб та порядок поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Так, позивач [PERSON] звернувшись з позовом до суду, просила суд розділити між нею та відповідачем порівну двокімнатну квартиру [ADDRESS] у порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу. Зазначені вимоги, на думку суду, є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки відповідають положенням вказаних вище положень закону. Розглядаючи вимоги позивача про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] після її розподілу, суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 369 ЦК України передбачено рівне право співвласників користуватися і розпоряджатися майном. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги інтереси обох сторін, також враховує інтереси їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]., яка як встановлено у судовому засіданні проживає разом з позивачем [PERSON] і тому вважає за необхідне визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 15,10 кв.м., а [PERSON] кімнату площею 11,40 кв.м., кухню, коридор та службові приміщення залишити в загальному користуванні сторін. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача з приводу можливого у подальшому проживання дитини разом з ним, які на його думку є підставою для відмови у задоволенні вимог про виділення у користування позивача кімнати площею 15.10 кв.м., є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України даний спір розглядається в рамках заявленого [PERSON] позову і суд приймає до уваги обставини, що виникли на день ухвалення рішення. Як наслідок, з урахуванням вимог ст. 391 ч.1 ЦК України, суд вважає за необхідне зобов»язати [PERSON], який користується спірною квартирою, самостійно у ній проживає, надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. Тим самим, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень та судовий збір в сумі 229,40 грн., а загалом 2229,40 грн. На підставі ст. ст.60, 63, 71 СК України, ст.ст. 372, 369, 391 ЦК України, п.6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: approved