Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство «Жилкомсервіс» (далі за текстом КП «Жилкомсервіс») звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 1296 грн. 70 коп., а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 106333322.1743 на ім'я [PERSON] Проте, остання обов'язку щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.03.2007 року по 31.07.2018 року в розмірі 1296 грн. 70 коп. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 16.10.2018 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 12.09.2018 року станом на 01.08.2011 року вона має заборгованість 1834,41 грн. З квітня 2011 року останній була призначена субсидія. Однак, в грудні 2011 року після банкрутства Комунального виробництва житлово-ремонтно-експлуатаційного виробництва з відповідача була списана заборгованість в сумі 442,23 грн. згідно наказу № 0712-8 від 07.12.2018 року. Крім того, відповідач посилається на те, що відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № р-17/10899 від 12.09.2017 року з 01.08.2011 року по 01.05.2017 року сплата за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] проводилась в повному обсязі. Також відповідач вказує на те, що позивач вимагає сплату заборгованості за період з 01.03.2007 року по 31.07.2018 року, однак позовна заява подана до суду 20.08.2018 року, що свідчить про те, що позивач має право звернутися за стягненням заборгованості, яка виникла за три роки до звернення до суду, а саме з 20.08.2015 року. Разом з тим, відповідач також звертає увагу на те, що з квітня 2011 року на 31.07.2018 року має переплату за послуги КП «Жилкомсервіс» у розмірі 88,67 грн. 02.11.2018 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до заявлених КП «Жилкомсервіс» позовних вимог та часткової відмови в задоволенні позову, у зв'язку із спливом строків позовної давності. 21.11.2018 року до суду надійшло заперечення від представника відповідача, в якому останній просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог КП «Жилкомсервіс». В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 року по 31.07.2018 року в розмірі 1296,70 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти позовних вимог, та вказували, що вартість послуг, які надає позивач, не відповідає їх якості, а також просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності до нарахованої заборгованості. Суд, дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, відповідач є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом відкриття особового рахунку № 106333322.1743 на ім'я [PERSON] У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З наведеного вбачається, що позивачем виконувалися обовязки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, якими користувався відповідач, однак відповідач здійснював оплату їх вартості не своєчасно та не в повному обсязі. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс»№ р-17/10899 від 12.09.2017 року з 01.08.2011 року по 01.05.2017 року сплата за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] проводилась в повному обсязі. Крім того, з довідки КП «Жилкомсервіс» про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг від 03.08.2018 року вбачається, що за період з 01.05.2017 року по 31.07.2018 року поточні платежі за сплату послуг КП «Жилкомсервіс» сплачені у повному обсязі. Також відповідач [PERSON] просила суд застосувати до нарахованої КП «Жилкомсервіс» заборгованості строк позовної давності. Проте, в судовому засіданні представник позивача посилався на наявність часткових оплат боргу, а саме у грудні 2017 року у розмірі 227 грн. 15 коп., що свідчить про переривання строку позовної давності, визнання відповідачем свого боргу та відповідно початку перебігу позовної давності. Відповідач, у свою чергу вказувала на те, що згідно наданих квитанцій про сплату за послуги КП «Жилкомсервіс» не вбачається, що сплата здійснювалась саме як погашення боргу. Та вказала, що фактично сплата відбувалась за поточними платежами за 2017 рік, оскільки дані про нарахування субсидій надходили пізніше поточного періоду, та відповідно, не було відомо яка сума підлягає оплаті. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно положень ч.1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 22.03.2017 року у справі № 6-43цс17. Так, у матеріалах справах міститься довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за номером особового рахунку 106333322.1743, який відкритий на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а також копії квитанцій наданих відповідачем на підтвердження історії оплати нарахованих періодичних платежів за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за відповідні місяці 2017 року, які свідчать про визнання відповідачем та сплату заборгованості за періодичними платежами відповідних місяців 2017 року. Зазначені квитанції\~не містять\~даних щодо\~оплати заборгованості\~за період\~з 01.03.2007\~року по\~01.08.2011 року. Тому, зазначені дії, на які посилається представник позивача, як на переривання строку позовної давності, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності за іншими періодичними платежами, в яких позовна давність обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, суд констатує відсутність підстав для переривання перебігу позовної давності і як наслідок неможливість застосування приписів ст. 264 ЦК України, що у свою чергу є також підставою для відхилення доводів (аргументів) представника позивача щодо можливості переривання перебігу позовної давності. Таким чином, з огляду на вищевикладене, у тому числі на достеменно встановлений судом факт відсутності підстав для переривання перебігу строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, визначається з часу звернення позивача до суду із даним позовом, тобто з 21.08.2018 року. Отже, в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача боргу за період з\~01.03.2007 року по 21.08.2015 року, у задоволенні позову належить відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, враховуючи, що за період з 21.08.2015 року по 31.07.2018 року відповідачем здійснювалась оплата послуг КП «Жилкомсервіс» та відсутня заборгованість відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № р-17/10899 від 12.09.2017 року, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому відмовляє у задоволенні предявленого позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача, яким сплачено судовий збір при подачі позову.

Outcome: dismissed