Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON], уточнивши розмір позовних вимог, звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з тим, що її матеріальне становище змінилось та кошти, що сплачує відповідач замалі впорівняні з ринковими цінами у 2012 році позивач просить в судовому поярку збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, просили суд розглянути справи за їх відсутності про надали через канцелярію суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов визнав повністю, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень на кожну дитину. У зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновків про таке. Зокрема, сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така правова позиція сформульована ВСУ у постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Враховуючи матеріальне становище дітей, необхідність відвідувати дітьми навчального закладу, а також матеріальне становище платника аліментів, який є непрацездатним, інвалідом 3-ої групи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 гривень на кожну дитину. Враховуючи викладене,

Outcome: partial