Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] «Полтавська пересувна механізована колона №39» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також пені у загальному розмірі 9045,54 грн. В позовній заяві зазначив, що відповідач має борг за найм житла в сумі 2520 грн. 00 коп., за опалення - у розмірі 4696,25 грн. Оскільки відповідач добровільно вказаний борг не погасила, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 9045,54 грн. Судові витрати також просив покласти на відповідача. На день розгляду справи [PERSON] «Полтавська пересувна механізована колона №39» реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавська пересувна механізована колона №39» (а.с.133-144). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на ту обставину, що відповідач в гуртожитку позивача по пров.Монтажному, 4 у м.Полтаві не проживає, послуги не отримує. Тому в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору №98 про надання послуг від 04 грудня 2002 року, що укладений ВАТ «ПМК-39», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], відповідачу в користування на один рік надана кімната №23 у гуртожитку за адресою: м.Полтава, пров.Монтажний, 4 (а.с.8). Але з березня 2013 року [PERSON] з дітьми у вказаному гуртожитку не проживала, виїхала на постійне місце проживання за іншою адресою. Зазначена обставина підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Наполягаючи на тому, що відповідач продовжувала користуватися гуртожитком, представник позивача посилилась на дані акту про фактичне користування кімнатами в гуртожитку від 25 жовтня 2016 року, складеного працівниками [PERSON] «Полтавська ПМК №39», згідно якого [PERSON] по закінченні договору найму житла продовжує займати кімнату №23 (а.с.12). Проте, даний акт не є належним доказом, оскільки допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які брали участь у складенні, фактично не підтвердили викладені в ньому обставини. Так, [PERSON] зазначив, що викладені у акті обставини зазначені зі слів коменданта Мурашкіної, особисто він їх не перевіряв, на момент його перебування у гуртожитку кімната №23 була закрита. Свідок [PERSON] фактично відкликала свій підпис у даному акті. Таким чином судом встановлено, що у період, який є предметом розгляду в даній справі, - з листопада 2013 року по жовтень 2016 року [PERSON] в гуртожитку по пров.Монтажному, 4 у м.Полтаві не проживала, відповідно, послугами, що надаються позивачем, не користувалася. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на пункт 7 договору №98 на надання послуг від 04 грудня 2002 року, згідно якого відповідач зобовязана здійснювати оплату згідно договору до 5 числа поточного місяця у розмірі 72 грн. В той же час пунктом 4.3. вказаного договору передбачено, що наймач зобовязаний здійснювати оплату за проживання щомісячно. Оскільки відповідач у вказаний вище період в гуртожитку не проживала, відповідно до пункту 4.3. договору, вона не зобовязана здійснювати оплату за проживання. Тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача оплати за найм житла задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів на оплату послуг з опалення кімнати, суд виходить з наступного. Відповідно до п.38 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, що регулювало правовідносини користування житловою площею у гуртожитках в період до 19 серпня 2015 року, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 7 «Положення про гуртожитки», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 р. за № 778/27223, що регулює вказані правовідносини з 19 серпня 2015 року, також передбачено, що особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв'язку з проживанням у гуртожитку. У звязку з цим суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON], яка заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на те, що витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Зазначене передбачалось п.38 «Примірного положення про гуртожитки» для користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках. Тому суд виходить з того, що чинним законодавством передбачено оплату комунальних послуг мешканцями гуртожитків. В даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь оплату послуг опалення приміщення у розмірі 4696,25 грн. Судом встановлено, що відповідач в гуртожитку позивача не проживала, відповідно, комунальних послуг від нього не одержувала, в тому числі і послуг з опалення приміщення. Тому підстави для стягнення з відповідача вартості не отриманих нею послуг відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Як вбачається з наданих суду доказів, а саме показань свідків, фотокарток, на яких зафіксовано стан гуртожитку, за користування яким позивач просить суд стягнути з відповідача оплату, рішень суду, що розглядали спори щодо користування гуртожитком, зазначений гуртожиток перебуває у вкрай незадовільному стані. Умови проживання, які створені у ньому, мешканці характеризують не інакше як нестерпні, зазначають про відсутність водопостачання, електроенергії, газопостачання, фактичну відсутність теплопостачання, оскільки при постійно увімкнених обігрівачах (до відключення електроенергії) температура повітря у кімнатах сягала близько 12 градусів. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт надання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з опалення приміщення гуртожитку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем. Але, як вбачається з наданих суду доказів, позивачем належним чином не забезпечено умови проживання та перебування осіб у гуртожитку. Крім того, як вбачається з інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 30 жовтня 2017 року №1016-1.18/2537, що надана на адвокатський запит [PERSON] щодо наявності дозвільних документів [PERSON] «ПМК-39» на будівництво приміщення котельні по пров.Монтажному, 4 у м.Полтаві, дана інформація у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернені на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня. Також, як вбачається з інформації Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» від 08 листопада 2017 року №960, з 01 травня 2009 року водопостачання гуртожитку по пров.Монтажному у м.Полтаві припинено, нарахування за послуги КП ПОР «Полтававодоканал» не проводить. В існуючому договорі на надання послуг з водопостачання та водовідведення [PERSON] «ПМК-39» відсутній такий обєкт як гуртожиток по пров.Монтажному, 4. Також відсутня проектна документація на підключення приміщення котельні чи теплогенераторної по пров.Монтажному, 4 до водопровідних мереж. Сам же факт оплати [PERSON] «ПМК-39» за природний газ, отриманий на обєкт за адресою: м.Полтава, пров.Монтажний, 4, не є належним доказом належного, відповідно до норм та стандартів надання послуг з опалення приміщення гуртожитку. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за проживання в гуртожитку та за комунальні послуги, відсутні підстави і для стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed