Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] з 2018 року, що підтверджується копією купівлі продажу, посвідченого 13.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Шпаргало О.В. по реєстру № 2675 та відповідною реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1645503626101, про що видано Витягом з індексним номером 145190527. Колишніми співвласниками цієї квартири до її продажу позивачу були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , остання при продажі квартири діяла від свого імені та від імені [PERSON] , а також від імені [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 13.11.2018 року відповідачі зобов`язалися до 01 грудня 2018 року звільнити позивачу квартиру та знятись з реєстраційного обліку місця проживання. На даний час у вище вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , проте який з листопада місяця 2018 року за вказаною адресою не проживає, про що свідчить копія Будинкової книги та Довідка з Муніципального реєстру м Івано-Франківська № 13391, яка видана Управлінням адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради через ЦНАП м Івано-Франківська від 11.08.2020 року. Оскільки з листопада 2018 року відповідач [PERSON] не є власником квартири та нею не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденції за вказаною адресою, його особисте майно в квартирі відсутнє, він добровільному порядку не виконує свій обов`язок, передбачений договором, а позивач як власник квартири, у зв`язку із реєстрацією відповідача у вказаній квартирі позбавлена можливості звернутися за наданням державної допомоги на утримання квартири житлової субсидії, що порушує права позивача. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним вище житловим приміщенням. Позивач та його представник позивача в судове засідання не з`явився, однак представник позивача до початку розгляду справи направив на адресу суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, щодо винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач та інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] з 2018 року, що підтверджується копією купівлі продажу, посвідченого 13.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Шпаргало О.В. по реєстру № 2675 та відповідною реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1645503626101, про що видано Витяг з індексним номером 145190527. (а.с. 6-9). Відповідно до копії Будинкової книги та Довідка з Муніципального реєстру м Івано-Франківська № 13391, яка видана Управлінням адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради через ЦНАП м. Івано-Франківська від 11.08.2020 року [PERSON] проживає за адресою квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою, зокрема, зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] (а.с.10-13). Згідно акту фактично проживаючих осіб, складеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 09.12.2020 року за адресою: квартира [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] (а.с.111). Згідно квитанцій про оплату комунальних послуг на утримання вказаної вище квартири відповідач не здійснює вказану оплату, а всі оплати здійснює представник позивача [PERSON] (а.с.91-110). Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право особи на користування житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права власника житлом на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житла права власності на це житло, а відтак - припинення права власності особи на житло припиняє його на користування цим житлом. При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України та ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Отже, з досліджених вище доказів встановлено, що відповідач не проживає і не з`являється у належному позивачці квартирі більше двох років, суду не надано доказів того, що між сторонами укладались будь-які угоди щодо користування житлом чи існують інші домовленості, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відтак позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: approved