Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» 26.05.2019 звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , солідарно заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період 01 жовтня 2013 року по 31квітня 2020 року у розмірі 40886,12 грн., інфляційні втрати у сумі 7751,01 грн. та 3% річних у розмірі 2402,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що підприємство надає послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та умов типового договору зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Позивач зазначає, що теплова енергія поставляється відповідачам за адресою: [ADDRESS] , відповідачі отримують ці послуги, користуються ними, що свідчить про те, що між сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, однак не здійснюють оплату за наданні послуги, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість. Наявність заборгованості надає позивачу можливість пред`явити також до відповідача вимогу про стягнення втрат від інфляції та 3% річних. Заочним рішенням від 29 липня 2009, року позовні вимоги було задоволено, заборгованість стягнута з відповідачів в солідарному порядку. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.11.2020 через канцелярію суду відповідач [PERSON] , разом із доказами про направлення позивачу, надала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності, та відмовити позивачу акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» у задоволені позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги у зв`язку з пропуском позовної давності. Позивач в установлений законом строк заперечення на відзив не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно з випискою з особового рахунку є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстровані у вказаному житлі, як члени сім`ї власника, а отже є споживачами послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Приписами ст.ст.67-68 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла під час виникнення правовідносин, визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами, які оплачуються споживачами щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Оскільки мешканці житла кошти за спожиті послуги з теплопостачання належно не сплачували, починаючи жовтня 2013року, а з лютого 2016 по квітень 2017 року періодично сплачували, то станом на 21.02.2020 виникла заборгованість за централізоване опалення у розмірі 40886,12 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного відповідачам нараховано інфляційні збитки у сумі 7751,01 грн. та 3% річних у сумі 2402,16 грн строком з грудня 2013 по квітень 2020. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини із невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг, та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків неналежного виконання зобов`язань. Оскільки право позивача щодо своєчасного та повного отримання оплати за надані послуги порушено відповідачами, суд вважає, що порушене право підлягає відновленню. Щодо обставин, викладених представником відповідача у відзиві на позовну заяву, які унеможливлюють на його думку нарахування заборгованості за теплопостачання, суд приходить до наступного. Суд враховує, що відповідач [PERSON] не заперечувала тієї обставини, що вона є власником квартири, де виникла заборгованість, а тому вважає, що відповідач, як власник житла, відповідно до приписів ст.319 ЦК України має нести відповідальність за його утримання, тобто повинен у відповідності цивільного законодавства оплачувати послуги за цією адресою, оскільки згідно з ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Таким чином, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку щодо оплати комунальних платежів, було порушено право позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на відзив на позовну заяву щодо строків позовної давності, оскільки згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відтак відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, відповідач протягом 2016-2017 років частково здійснювала оплату комунальних послуг, що відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України розцінюється судом як визнання відповідачем обов`язку перед позивачем, який надає комунальні послуги. Крім того, згідно з розрахунком дата останньої сплати відповідачем спожитих комунальних послуг - квітень 2017 року, а тому з травня 2017 року розпочався перебіг позовної давності і у позивача виникло право на подання позову. Позивач звернувся до суду у травні 2020 року, тобто до спливу трирічного строку, а отже суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Із наданого позивачем розрахунку видно, що за адресою: [ADDRESS] , у період з квітня 2017 року по квітень 2020 року оплата за послугу з опалення відповідачем зовсім не здійснювалась. А тому, суд вважає, що відповідач, як власник житла, несе відповідальність за його утримання, та повинен в повному обсязі сплачувати за спожиті послуги з теплопостачання. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачами письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Як встановлено судом, відповідачі, починаючи з жовтня 2013 року по лютий 2016 року не здійснювала оплату наданих послуг, з лютого 2016 по квітень 2017 відповідач частково здійснювала оплату за надані житлово-комунальні послуги, починаючи з квітня 2017 року, не здійснювали оплату комунальних послуг, про що позивачу було відомо, однак з позовом до суду він звернувся лише у травні 2020 року. Тому стягненню підлягає заборгованість за загальною позовною давністю, відповідно до наданого розрахунку, з квітня 2017 року по квітень 2020, у сумі- 31 562,05 грн.. Оскільки сума заборгованості стягується частково, то і сума інфляційних втрат та 3% річних підлягає частковому задоволенню: інфляційні втрати - 1369,39грн., 3% річних 1087,21грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційна розміру задоволених вимог у сумі - 1387,32 грн.

Outcome: partial