Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач не цікавився фізичним та духовним розвитком дитини. Проведена профілактична робота не дала жодного позитивного результату. Батько [PERSON] не йде на контакт з працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей, не реагує на рекомендації та зауваження. З цих підстав, позивач просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі органу опіки та піклування, позов та висновок органу опіки та піклування підтримує та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов та висновок органу опіки та піклування підтримує в повному обсязі. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби у справах неповнолітніх та дітей з 27.11.2017 р., як дитина із сім`ї, що опинилась в складних життєвих обставинах. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.06.2019 р. (справа №607/4485/19) мати дитини [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 14.03.2018 р. справа № 607/2806/18 до батька дитини [PERSON] було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу. Батько зловживає алкоголем, не працює, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За період перебування дівчинки на обліку служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради працівниками служби та провідними фахівцями ТМЦСССДМ неодноразово проводились профілактичні бесіди з [PERSON] , наголошувалось про належне виконання батьківських обов`язків. Однак, батько на зауваження та рекомендації не реагує. В ході неодноразового обстеження встановлено, що батько не створив належних умов для проживання, виховання та навчання малолітньої дитини. У квартирі бруд, безлад, відсутнє опалення, стійкий запах тютюну та алкоголю, немає достатньої кількості їжі. Дитина перебуває у центрі соціально психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської облдержадміністрації. Інформація закладу від 31.10.2019 р. №183 підтверджує той факт, що за період перебування дитини батько 1 раз відвідував свою доньку. Відповідно до висновку ЛКК Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні від 26.10.2018 року № 174, малолітній [PERSON] рекомендовано перебувати у школі інтернаті санаторного типу у смт. Гримайлів Гусятинського району. Відповідно до інформацій від 26.09.2018 року, 31.05.2019 року 04.10.2019 року, Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні, [PERSON] неодноразово потрапляла до лікувальних закладів. На момент госпіталізації у дівчинки був виявлений педикульоз, несвіжий запах одягу, відсутність будь яких засобів гігієни. Відповідно до інформації Гримайлівської санаторної школи інтернату від 21.10.2019року №376, за час перебування дитини у закладі батько не цікавився її фізичним та духовним розвитком дитини. На час канікул батько забрав дитину додому лише один раз, після чого дівчинка потрапила до КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» з діагнозом гостра кишкова інфекція. Проведена профілактична робота не дала жодного позитивного результату. Батько [PERSON] не йде на контакт з працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей, не реагує на рекомендації та зауваження. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішення виконавчого комітету Тернопілсьької міської ради від 11.12.2019 р. № 1128, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на\~Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального\~Закону України «Про охорону дитинства»\~та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За змістом частини першої\~статті 170 СК України\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва тощо. Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 ЦПК України). У частині першій\~статті 153 СК України\~визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частиною першою\~статті 162 СК України\~якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. За приписами частин першої-третьої\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Із системного аналізу наведених норм суд зробив висновок, що у випадку відсутності згоди батьків щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, спір з цього приводу вирішується органом опіки та піклування або судом. Переважне право на проживання разом з дитиною має один із батьків, і лише у випадку, якщо орган опіки та піклування або суд визнають, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Суд вважає доведеним той факт, що батько належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що відповідач не цікавився фізичним та духовним розвитком дитини. Проведена профілактична робота не дала жодного позитивного результату. Батько [PERSON] не йде на контакт з працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей, не реагує на рекомендації та зауваження. Відтак, залишення дитини з відповідачем є небезпечним для здоров`я і морального виховання малолітньої дитини. Орган опіки і піклування зробив висновок про доцільність відібрання дитини від батька без позбавлення останнього батьківських прав, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідач не позбавлений можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення йому дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що залишення малолітньої дитини у батька є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, а також його недогляду за дитиною, враховуючи вік дитини, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , органу опіки і піклування для вирішення питання щодо її влаштування. Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не представив суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача та бажання змінити своє ставлення до дитини. Вказана поведінка відповідача лише підтверджує доводи позову. В силу вимог\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved