Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач вказує на те, що 08.04.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Любарського РУЮ проведено опис і накладено арешт на належне йому на праві особистої власності майно попри те, що він не є боржником. Державний виконавець наклав арешт на майно яке він прийняв у спадок після смерті у 2006 році його матері [PERSON], а саме: - меблеву стінку вартістю 500 грн.; - два мякі крісла вартістю 100 гривень кожне; - шкаф трьох дверний (для одягу) вартістю 200 гривень; - покриття на підлогу вартістю 150 гривень; - покриття на підлогу вартістю 200 гривень. Крім того, виконавець описав і наклав арешт на майно яке набуте ним та [PERSON], під час перебування у шлюбі, а саме: - телевізор марки «Елджі» вартістю 1 500 гривень; - мобільний телефон «самсунг» вартістю 400 гривень; - люстра вартістю 200 гривень; - гладильна дошка вартістю 50 гривень; - килим (килимова доріжка на підлогу) вартістю 350 гривень. Тобто державний виконавець з метою забезпечення вироку Чуднівського районного суду про стягнення з [PERSON], на користь потерпілої моральної та матеріальної шкоди заарештував належне йому майно. Саме тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення майна з під арешту, яке є його власністю. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідачі представник ВДВС Любарського РУЮ та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Свідок [PERSON] (кум позивача) повідомив суд, що телевізор LG, 2009 року, він подарував своїй похресниці, дочці позивача, що суперечить тексту позовної заяви. Свідки [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що їм відомо, що позивач успадкував після смерті матері [PERSON] меблеву стінку, два мякі крісла, шафу трьох дверну та два покриття на підлогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його сусідами, проживають по сусідству близько 20 років. Його дружина хрестила сина [PERSON]. Майно, яке описано в акті належить [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вони сусіди з позивачем і майно [PERSON] придбане ними під час шлюбу бо заходив до них до хати і бачив його. Однак, йому не відомо чи це майно куплено ними чи набуте іншим способом. Вислухавши учасників судового процесу, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: 05 лютого 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, відповідно до свідоцтва серії І-ТП №257204, після чого дружині присвоїли прізвище чоловіка. Відповідно до акту опису і арешту майна від 08.04.2015 року, накладено арешт на таке майно: телевізор LG, 2009 року, кольоровий, в робочому стані; телефон мобільний SAMSUNG(жабка), червоного кольору, ІМЕІ: 358660/03/684616/9, в робочому стані; меблева стінка, коричневого кольору, лакована, приблизно 1980 року, в задовільному стані (шафа, два серванти під склом, один книжний шкаф, пенал); Люстра на три лампочки (коричнева, квіти лілії білого кольору); два мякі крісла, коричневого кольору; шкаф трьох дверний, вишнево-коричневого кольору; полове покриття (3м-2м) світло-коричневе, знос 50%; гладильна доска, залізними ніжками, в нормальному стані; полове покриття темно-синього кольору, (3м-2м) в задовільному стані; коврова дорожка 1,20м 4м, коричнево-червоного кольору в задовільному стані. Згідно ст..57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст..60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як свідчить виконавчий лист №282/162/14-к від 13.03.2014 року виданий Чуднівським районним судом Житомирської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3000грн. моральної шкоди та 240,36грн. матеріальної шкоди. Довідка №1300 від 01.07.2015 року видана управлінням праці та соціального захисту населення [PERSON], свідчить про те, що вона отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям. Копія Договору дарування від 26.12.2001 року вказує, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в смт. Любар Житомирської області по вул.. Калініна, 8. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно вказаного договору дарування від 2001 року, а не так як вказує в позові позивач у 2006 році позивачу подарували лише будинок і земельну ділянку, а не все належне [PERSON] майно. Покази свідків суд не бере до уваги оскільки вони перебувають у сусудських - дружніх стосунках, а свідок [PERSON] є кумом позивача, крім того дружина свідка [PERSON] є також кумою [PERSON], а тому вони є зацікавленими особами з боку позивача. Крім того позивачем і відповідачем [PERSON] в судовому засіданні визнано, що з останньої стягнуто на користь [PERSON] 3000грн. моральної шкоди та 240,36грн. матеріальної шкоди, яка не відшкодовується. Оскільки в судовому засіданні не надано доказів про смерть [PERSON], ступінь родинних відносин позивача та [PERSON], факту прийняття усього належного майна матері позивача, а також належних та допустимих доказів про спільно нажите майно із відповідачкою [PERSON] тому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed