Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON], подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 8000 гривень на користь [PERSON] Стягнути з відповідачки 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 800 гривень. В якості підстав позову [PERSON] зазначив, що 25 травня 2012 року відповідачка заволоділа його коштами в сумі 20000 гривень. [PERSON] частково повернула кошти в сумі 12000 гривень. Позивач вважає, що між сторонами був укладений договір позики і відповідачка повинна повернути ще 8000 гривень. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що у 2012 році отримала в борг від позивача [PERSON] 20000 гривень. Строк на який вона позичає кошти сторони не обговорювали і [PERSON] мала повернути кошти коли зможе. [PERSON] звертався з вимогою повернути борг. [PERSON] передала [PERSON] 25 грудня 2012 року 1000 доларів в рахунок повернення боргу. В лютому 2014 року [PERSON] повернула [PERSON] ще 4000 гривень. У 2014 році [PERSON] написала розписку про те, що поверне [PERSON] гроші, але домовленість була про те, що вона поверне 8000 гривень за умови, якщо [PERSON] поверне їй 1000 доларів. Після 20 лютого 2014 року жодні кошти позивачу не повертала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що позивач передав відповідачці кошти в сумі 20000 гривень. До 20 лютого 2014 року [PERSON] повернула [PERSON] 12000 гривень. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути гроші, але вона відмовляється. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судом були досліджені наступні докази: копія розписки [PERSON] від 20 лютого 2014 року, копія розписки [PERSON] від 20.02.2014 року, розписка [PERSON] від 20 лютого 2014 року, копія висновку перевірки по зверненню [PERSON] від 20 лютого 2014 року, лист Кельменецького РВ УМВС №37/7288 від 11 грудня 2014 року, розрахункова квитанція від 20.01.2015 року, копія договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2014 року укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON], акт прийому -передачі виконаних робіт за договором від 20 січня 2015 року, розрахунок суми гонорару до договору від 25 вересня 2014 року. Судом встановлено, що у 2012 році між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачці 20000 гривень. Відповідачка зобов'язалася повернути кошти. Вказана обставина не заперечується сторонами. До 20 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] повернула [PERSON] 12000 гривень. Ця обставина стверджується розписками сторін. На момент розгляду справи відповідачка не повернула позивачу борг в сумі 8 000 гривень. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Сторони не надали суду доказів, які б стверджували до якого часу мало відбутись повернення боргу в сумі 20000 гривень. Згідно до ч.2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач пред'являв відповідачці вимогу повернути кошти, проте відповідачка в порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобов'язань за цим договором, порушила свої зобов'язання по поверненню сум позики. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором, а згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином відповідачка порушила передбачене статтею 1046 Цивільного кодексу України право позивача на повернення йому суми позики. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Зокрема з відповідачки на користь позивача слід стягнути 8 000 гривень в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики, який був укладений між сторонами у 2012 році. З відповідачки на користь позивача слід стягнути 243 гривні 60 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 800 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка [PERSON] своєчасно виконала свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умов договору, а відповідачка в порушення ст.60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України вона сплатила позивачу борг в сумі 20 000 гривень. Суд вважає безпідставними посилання відповідачки на те, що вона поверне позивачу борг за умови, якщо позивач поверне їй 1000 доларів , яку [PERSON] передала [PERSON] в рахунок повернення боргу 25 грудня 2012 року. Зокрема у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] передала [PERSON] в рахунок повернення боргу саме 1000 доларів. Крім того, станом на 25 грудня 2012 року, тобто на день коли відповідачка нібито передала позивачу 1000 доларів , офіційний курс гривні до долара США складав 799 гривень 30 копійок за 100 доларів США. На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629,1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року,

Outcome: approved