Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , представником якої є адвокат Маланчук Михайло Ілліч, звернулася в суд з позовом до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , Виноградської сільської ради (місцезнаходження: вул. Миру, 91 с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області) про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, ща належали [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] (спадкодавець), [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] (час до якого існували колгоспні двори) проживали в житловому будинку по [ADDRESS] . Всі були членами колишнього колгоспного двору. У власності двору був житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Головою двору була [PERSON] , що стверджується випискою з по господарської книги №7 від 12.03.2020, та довідкою Виноградської сільської ради № 216 від 10.03.2020. Кожному із членів двору належала частка в майні двору і вони були рівними. Належні частки з майна не виділялись і ніхто свою частку не втрачав. [INFO] у віці 8 років померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть від 27.03.2008 р. серії [NUMBER] . На час смерті [PERSON] з нею проживали і були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у віці 84 роки померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть від 10.06.1999 р. серії [NUMBER] . На час смерті [PERSON] з нею проживали і були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спадкодавець [PERSON] заповітом від 2.03.1998 року заповіла позивачу [PERSON] , все належне її майно та цінні папери, які будуть належати її на день її смерті та все, що за законом матиме право. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне її майно і виникло право на спадкування. Спадковим майном залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , вартість майна становить в сумі 83680 грн., яка підтверджується Звітом про оцінку житлового будинку. Житловий будинок з господарськими будівлями в заставі або під арештом не перебував і не перебуває, побудований у встановленому законом порядку. В дворі самовільно збудованих будівель не має. Спору за вказане вище майно теж немає. Інших претендентів на майно в спадкодавця не має. Згідно довідки Виноградської сільської ради № 225 від 10.03.2020 року за вказаним домогосподарством числиться земельна ділянка 0,2500 га. Оформити спадкування позивач не може, так як постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. від 29.02.2020 № 303/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] по тій причині, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності померлої на належний їй житловий будинок. Технічним паспортом, випискою з інвентаризаційних матеріалів стверджено, що вказане домоволодіння побудовано в 1989/1991 роках і складається із: а) житлового будинку ; б) стодоли; в) стайні; г) вбиральні; д)сараю; е) сараю; є)гараж; ж)літньої кухні; ж)комори; и)дровітні; і)навісу; №криниці; №1-3огорожі та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Випискою з Інвентаризаційних матеріалів №9227 від 18.12.2029 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] не зареєстровано. Довідкою виданою виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 12.03.2020 року, №202 стверджується, що склад сім`ї [PERSON] , [INFO] складається: чоловік Файдаш [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані і проживають в [ADDRESS] . Довідкою виданою виконавчим комітетом Виноградською сільської ради від 10.03.2020 №224 стверджується, що [ADDRESS] .(довідка додається) Позивач в судове засідання не з`явилася. Предстаник позивача адвокат Маланчук М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять справу розглядати у їх відсутності. Представник відповідача Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської областів судове засідання не з`явився. Виноградська сільська рада подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнають, просять справу розглядати без їх представника. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9227 від 18.12.2019 р. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 28.12.2019 встановлено, що житловий будинок, споруджено в 1989 році, господарські будівлі та споруди в 1989, 1991 роках. Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 10.03.2020 становить 83680 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,2500 га, що доводиться довідкою № 225, виданою 10.03.2020 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Довідкою № 215, виданої 10.03.2020 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради стверджено, що бувша назва [ADDRESS] . За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Станом на 15.04.1991 в колгоспному дворі по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] (голова колгоспного двору), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 216 від 10.03.2020 та випискою із по господарської книги від 12.03.2020, виданими Виноградською сільською радою. Про те, що [PERSON] після реєстрації шлюбу 21.09.2011 (актовий запис № 1603) присвоєно прізвище - « [PERSON] », стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 8 років в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 8 від 18.05.1999, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть (повторне) серії [NUMBER] , виданого 27.03.2008. На момент смерті [PERSON] разом з нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 243 від 12.03.2020, виданою виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 908/01-16 від 07.08.2020 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61227772 від 07.08.2020 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася. За заповітом, посвідченим 02.03.1998 секретарем виконавчим комітетом Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 13, [PERSON] , жителька с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області,на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким заповіла все належне їй майно та цінні папери, які будуть належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] . Член колгоспного двору (голова колгоспного двору) [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 11 від 10.06.1999, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.06.1999. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На момент смерті [PERSON] разом з нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 244 від 12.03.2020, виданою виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є [PERSON] (позивач), яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 909/01-16 від 07.08.2020 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61227812 від 07.08.2020 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. До складу спадщини [PERSON] входить частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 303/02-31 від 29 лютого 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як слідує із довідки № 239, виданої 12.03.2020 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , [INFO] , дочкою [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] . Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , судом не встановлено, позов визнається відповідачами - колишніми членами колгоспного двору та органом місцевого самоврядування, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved