Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивача ФОП-[PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття з реєстрації трудового договору, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] з 27.07.2010р. по 25.10.2010р. проходила стажування на посаді продавця, тому 27.07.2010р. між ФОП-[PERSON] та [PERSON] був укладений договір про матеріальну відповідальність. Крім того, між ФОП-[PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір, який 25.10.2010р. був зареєстрований у Печерському районному центрі зайнятості м. Києва. Проте, відповідачка будучі матеріально-відповідальною особою, допустила недостачу товарних цінностей, а саме ювелірних виробів, і тому враховуючи цю обставину було прийнято рішення про звільнення [PERSON] та розірвати трудовий договір на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпПУ, про що було видано наказ від 30.10.2012р. Однак відповідачка [PERSON] трудовий договір в офіційному порядку не розірвала. Представник позивача просить розірвати вказаний договір та оскільки, зазначений трудовий договір був зареєстрований у Печерському районному центрі зайнятості м. Києва, цей договір підлягає зняттю з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з викладених обставин зазначених в позові та просили їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач [PERSON] визнали позов в частині зняття з реєстрації трудовій договір, підставу розірвання вважають неправомірною та необґрунтованою. Представник Печерської районної в м.Києві центрі зайнятості в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щовідповідачка [PERSON] з 27.07.2010р. по 25.10.2010р. проходила стажування на посаді продавця ювелірного відділу в Торговому центрі «Комод». 27.07.2010р. між ФОП-[PERSON] та [PERSON] був укладений договір про матеріальну відповідальність, згідно якого [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність. Крім того, між ФОП-[PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір, який 25.10.2010р. був зареєстрований у Печерському районному центрі зайнятості м. Києва. Відповідно до п. 1 даного договору договір укладений на невизначений строк. При вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України (п.7 договору). Порядок припинення договору сторонами у трудовому договорі не визначено. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, згідно з актів №1, №2 вбачається, що 30.10.2012р. [PERSON], працюючи продавцем, допустила недостачу матеріальних цінностей, що було виявлено при контрольній перевірці матеріальних цінностей в ювелірному відділі ТЦ «Комод», про що складений відповідний акт, який [PERSON] підписувати відмовилась. Наказом від 30.10.2012р. [PERSON] звільнена з роботи з причин втрати довіри до працівника, через вчинення дій особою, що безпосередньо обслуговує цінності, відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Цим же наказом розірвано трудовій договір з ініціативи власника. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Суд критично ставиться на посилання представника відповідача, що звільнення [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є незаконним, оскільки цей факт звільнення [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України був встановлений Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2013р. та не спростований і Рішенням апеляційного суду міста Києва від 09.10.2013р. та Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013р. Таким чином, вказані рішення набули преюдиціального значення і в силу змісту ст. 61 ЦПК України ці обставини не потребують доказування. Відповідно ст. 43 КЗпПУкраїни, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року затверджено порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. (надалі - Порядок) Відповідно до п.п. 8, 9 Порядку у разі припинення трудового договору достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Враховуючи, що позивачем дотримано порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника, встановлений ст.41 Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання трудового договоруна підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України від 30.10.2012р., між ФОП-[PERSON] та [PERSON], який 25.10.2010р. був зареєстрований у Печерському районному центрі зайнятості м. Києва за №2010102500008. Також, оскільки вказаний вище трудовий договір зареєстрований в Печерському районному центрі зайнятості м. Києва, зазначений договір має бути знятий з реєстрації. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідно до ст. 60 ЦПК України представником позивача доведено в судовому засіданні, надавши безперечні докази в підтвердження та обґрунтування останніх. На підставі викладено,

Outcome: approved