Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] професійний ліцей звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі проживають в гуртожитку літ. «А» [PERSON] професійного ліцею на підставі договору найму житла № 27 від 01 липня 2010 року, який діяв до 01 липня 2011 року. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2012 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 липня 2012 року відповідачі були виселені із гуртожитку у зв'язку із закінченням терміну дії договору найму житла. Не заважаючи на те, що відповідачів було виселено рішенням суду, вони продовжують проживати в гуртожитку, проте не оплачують житлово-комунальні послуги з 01.12.2013 року. В зв'язку з цим за відповідачами станом на 01 квітня 2016 року утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13 974,16 грн., а тому позивач просив її стягнути. Представник позивача [PERSON], в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду, просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність. Відповідачка Зеленько [PERSON] в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, посилаючи не те, що її представник [PERSON] не може зявитися в судове засідання. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду про відкладення розгляду справи, посилаючи на те, що він виїжджає за межі України. Відповідно до 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу у разі першої неявки в судове засідання сторони будь кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Нормою цієї ж статті передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Так, представник відповідача [PERSON] просив відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що він виїжджає за кордон, однак, ним не подано жодного доказу, на підтвердження вказаних обставин, а тому суд вважає, що відповідачка та її представник не зявилися в судове засідання без поважних причин. При цьому слід зазначити, що справ перебуває в провадженні суду з 31 травня 2016 року, слухання справи за клопотання представника [PERSON] відкладалося декілька разів, судом не розпочато слухання справи по суті, через постійні клопотання відповідачки та її представника про відкладення розгляду справ, а тому суд розцінює такі дії учасників процесу, як зловживання процесуальними правами, спрямовані на затягування розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що справу можна розглянути в їх відсутність. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути і його відсутність. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до виноску, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору № 27 від 01 липня 2010 року, укладеним між [PERSON] професійним ліцеєм та Зеленько [PERSON], наймодавець надав наймачу та членам його сім'ї у тимчасове користування строком до 01 липня 2011 року кімнату у гуртожитку ліцею №1 за адресою: смт. Глибока, вул. І Бойка № 2. Строк дії даного договору закінчився 01 липня 2011 року. У звязку із чим, 23 травня 2012 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 липня 2012 року, відповідачі та третя особа були виселені із гуртожитку без надання іншого житла. Однак, як в встановлено в судовому засіданні, відповідачі приміщення не звільнили, а продовжують користуватися даним приміщенням і на даний час. Пунктом 1.3.8 договору найму № 27 від 01.07.2010 року, передбачено, що при виїзді разом з членами сімї з житла наймач зобовязаний звільнити приміщення і на протязі трьох діб здати його наймодавцю в належному технічному і санітарному станах, однак, відповідачі приміщення не здали. Також в судовому засіданні встановлено, що рішення суду про виселення не виконано. Отже, відповідачі і на даний час продовжують користуватися даним приміщенням. Як вбачається з виписки з меморіального ордеру за відповідачами рахується заборгованість з 01 грудня 2013 року по 30 березня 2016 року по оплаті за користування житловим приміщенням, в тому числі, водопостачання, водовідведення, електроенергію, за найм та вишення сміття, в розмірі 28 669,73 грн. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. А тому суд вважає, що відповідачі зобов'язані оплачувати плату за проживання в гуртожитку та житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відсутність відповідного договору між сторонами не є підставою для відмови у стягненні заборгованості. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі користувалися приміщенням та житлово комунальними послугами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів слід стягнути судові витрати у справі. Враховуючи вищевикладене, ст.1, 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved