Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № АВН0RY130924038 від 14.08.2016 р. в сумі 37926,28 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 14941,90 грн. заборгованість за кредитом; 19,52 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 8636,34 комісія за користування кредитом; 12046,32 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1782,20 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно прохальної частини тексту позову просить розглядати справу за відсутності представника. Відповідач [PERSON] та її представники позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, відповідач [PERSON] суду пояснила, що в 2016 році в центрі міста сиділи шахраї, давали гроші. Вона по оголошенню зателефонувала щоб взяти кредит, 12 серпня 2016 року прийшла на пр. Карла Маркса, їй дали договір, вона підписала та пішла в «Арсі» по пр. Гагаріна, 27. У неї забрали паспорт, код, та сказали, що треба взяти холодильник в кредит. Лазарев з нею поїхав до магазину, вніс перший внесок за холодильник, однак ні холодильника, ні грошей вона не отримала. Через тиждень вона пішла до слідчого із заявою. В обґрунтування відзиву зазначено, що є підміна правовідносин згідно ЦК України їх з банком правовідносини щодо карткового рахунку регулюються не статями 634, 1050 чи 1054 ЦК України, а статтями 1066-1076 ЦК України. Позивач підмінює заяву та договір, звідси і різні наслідки. Відповідно в оригіналі заяви стоїть факсимільний підпис голови правління і засвідчений не «живою» печаткою банку. Підпис менеджера не уповноважений статутними документами, доданими до позову. В позові не вказано особу, яка отримала кошти, ця особа не залучена ні співвідповідачем, ні третьою особою. Не надано доказів отримання нею товару. Було кредитування, вона припускає, ООО «Конфи Трейд», однак чому російською мовою, їй невідомо, так як у неї не було правовідносин з ООО «Конфи Трейд». Позов про повернення грошей слід пред`явити ООО «Конфи Трейд», у якого є право регресу. Не підтверджує позивач показаннями свідка [PERSON] чи іншого свідка з ООО «Конфи [PERSON] ». В договорі вказано, що позивач має заставу, то хай звертає на це майно стягнення. Тому просить залишити позов без задоволення через відсутність правовідносин по надуманому правочину. Вислухавши доводи відповідача та її представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № АВН0RY130924038 від 14 серпня 2016 року [PERSON] отримала строковий кредит на 24 місяці з 12.08.2016 р. по 11.08.2018 р. включно на суму 14941,90 грн. з відсотковою ставкою 0,12% річних, щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту в сумі 508,02 грн для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок [NUMBER] «Комфи Трейд». Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що заява позивальника разом із запропонованими Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір (а.с. 6 копія договору). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 28.09.2018 р., має заборгованість в сумі 27007,74 грн., яка складається з наступного: 14941,90 грн. заборгованість за кредитом; 19,52 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 12046,32 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5 зворот розрахунок). Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, згідно пункту 2.7.4.5.1. Умов та правил, у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1 (однієї) гривні. Однак відповідно до пункту 2.7.4.5.3 Умов та Правил, при порушенні позичальником термінів платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Пунктом 2.7.4.5.4 Умов та правил, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.7.4.2.3.15 цих Умов, він сплачує на користь банку штраф у розмірі 100% від вартості предмета застави, який вказаний в заяві. Сплата штрафу здійснюється в гривні. Враховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів відповідно до п. 2.7.4.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1782,20 грн. штраф (процентна складова), задоволенню не підлягають. Зазначена правова\~позиція висловлена\~Верховним Судом\~у постанові\~від 6\~лютого 2018\~року у справі № 1521/5041/12-ц,\~в постанові\~від 18\~квітня 2018\~року у\~справі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Також суд вважає необхідним зазначати, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Банк, визначаючи суму заборгованості за кредитом, як одну із його складових зазначив заборгованість за комісією за користування кредитом. Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 8636,34 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають (постанови Верховного Суду від 27\~лютого 2019 року по справі № 367/1651/15-ц (провадження № 61-10485св18), від 20\~березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц (провадження № 61-10481св18). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «А-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № АВН0RY130924038 від 14.08.2016 р., в сумі 27007 гривень 74 коп. При цьому суд зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В обґрунтування заперечень проти заявлених вимог відповідачем надано копії довідки старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області (без дати) щодо того, що [PERSON] перебуває в статусі потерпілої в кримінальному провадженні за частиною другою статті 190, частиною другою статті 187, частиною другою статті 146, частиною другою статті 186, 257 КК України із зазначенням осіб, які вчинили кримінальне правопорушення. Вказана обставина підтверджується і повідомленням судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до якого [PERSON] має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Оскільки нею не конкретизовано, які саме документи їй потрібні з матеріалів справи, вказане клопотання слід конкретизувати. Ухвалою суду від 17 липня 2017 р. судом прийнято до розгляду цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в кримінальному провадженні № 12015230100000663 від 27.08.2015 р. Разом з тим, докази, які мають відношення саме до договору № АВН0RY130924038 від 14.08.2016 р. (епізоди по вказану договору щодо факту шахрайства, крадіжки, тощо) суду не надано, як і не надано доказів визнання вказаного договору недійсним, нікчемним, підробки підпису відповідача саме щодо договору № АВН0RY130924038\~від 14.08.2016\~р., тощо. Суд же не може ґрунтувати своє рішення виключно на домислах та доводах відповідача без належного та допустимого доказового підґрунтя. Суд також звертає увагу на те, що кримінальне провадження № 12015230100000663, на яке посилається відповідач, було відкрите у 2015 році, про що свідчать надані відповідачкою ж письмові докази. Разом з тим, договір між банком та [PERSON] було укладено у 2016 році, майже через рік після подання нею заяви до правоохоронних органів, що також не спростовано відповідачем та ставить під сумніви її покази. Інші доводи, викладені у відзиві на позов, спростовуються матеріалами справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 27007,74 грн. (27007,74 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1762,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 37926,28 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial