Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив в суд позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича про зобов`язання відповідача включити вимоги позивача, як вкладника за договором банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» № 133944-840/2012 від 28 листопада 2012 року в сумі 946 776,23 грн., укладеного між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк») до Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Фідобанк». В обґрунтування таких вимог вказує, що 28 листопада 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» укладено договір № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» в сумі 40 000 доларів США, строком дії вкладу по 28 серпня 2013 року, процентна ставка згідно договору складає 9 % річних. Також, 28 листопада 2012 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору № 133944-840/2012 щодо внесення змін до пункту 4.5, згідно якого при достроковому розірванні Договору за ініціативою вкладника до 31 січня 2013 року включно проценти за весь строк перебування вкладу на рахунку перераховуються за ставкою, що складає 100 % від діючої ставки нарахування, що зазначена в пункті 1.4 Договору. Надалі, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року у справі № 607/10404/15-ц, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року, стягнуто із ПАТ «Фідобанк» на його користь строковий банківський вклад в сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 995 920 грн. на підставі вказаного договору банківського вкладу, а також нараховані відсотки у сумі 6 058,97 доларів США, що еквівалентно 150 856 грн. 23 коп. 10 грудня 2018 року, на підставі постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року у справі № 819/1223/17, залишеної без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, позивачу виплачено кошти в сумі 200 000 грн. у Приватбанку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 26 грудня 2018 року позивач звернувся зі заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» [PERSON] щодо включення до реєстру його вимог, які виникли на підставі договору № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» від 28 листопада 2012 року до Загального реєстру кредиторів ПАТ «Фідобанк». Однак, відповідач листом від 05 лютого 2019 повідомив про неможливість включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Таким чином, враховуючи те, що заборгованість за договором банківського вкладу становить 946 776,23 грн. (1 146 776,23 грн. - 200 000 грн.), позивач вважає, що він має право на включення до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Фідобанк» на зазначену суму. У процесі розгляду справи судом було замінено відповідача її правонаступником - Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білою Іриною Володимирівною. Відповідач подав відзив у якому зазначає, що вважає позовні вимоги безпідставними. Вимоги позивача не можуть бути прийняті, оскільки про них він заявив з пропуском строку, визначеного частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відповіді на відзив, позивач наголошує на тому, що рішення суду про стягнення в його користь банківського вкладу та супутніх нарахувань повинно бути виконано. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Ярмусь В.Д., не з`явились. Кожен із них подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої І.В. у судове засідання не з`явилась, попередньо подавши заяву про відкладення розгляду справи, котру вмотивовано тим, що транспортне сполучення міст Тернополя, де повинно відбутись судове засідання, та Львова, де знаходиться її робоче місце, не дозволяє їй прибути до суду. Наведені причин неявки суд вважає неповажними, а тому приходить до переконання, що розгляд справи слід провести без участі представника відповідача на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. 28 листопада 2012 року [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» уклали договір № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», відповідно до якого позивач передав на депозитний рахунок № [NUMBER] , а банк прийняв грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, строком на 09 місяців, тобто по 28 серпня 2013 року. Крім того, 28 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», якою сторони внесли зміни в пункт 4.5 Договору, за яким при достроковому розірванні Договору за ініціативою вкладника до 31 січня 2013 року включно - проценти за весь строк перебування Вкладу на рахунку перераховуються за ставкою, що складає 100 відсотків від діючої ставки нарахування, що зазначена в п.1.4 Договору. 20 травня 2016 року Правління НБУ прийняло рішення від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних». 20 травня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «Фідобанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», [PERSON] строком на один місяць з 20 травня 2016 до 19 червня 2016 року включно. 09 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09 червня 2016 року № 959, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПУАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року до 19 липня 2016 року включно, а також повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПУАТ «Фідобанк» [PERSON] 18 липня 2016 року Правління НБУ прийняло рішення № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк». 19 липня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Фідобанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, [PERSON] з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2732 від 25 жовтня 2019 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», [PERSON] з 28 жовтня 2019 року відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та відкликано всі повноваження ліквідатора, делеговані Фондом провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедури ліквідації платоспроможних банків департаменту управління активами та призначено такою уповноваженою особою [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року та додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року, частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Фідобанк» про повернення строкового банківського вкладу та нарахованих відсотків. Стягнуто із ПАТ «Фідобанк» на користь [PERSON] строковий банківський вклад в сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 995 920 грн. на підставі укладеного між сторонами Договору № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи Фідо-Капітал від 28 листопада 2012 року, а також нараховані відсотки у сумі 6 058,97 доларів США, що еквівалентно 150 856,23 грн.; у задоволенні решти вимог - відмовлено. Ці рішення залишені без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року та постановою Верховного суду від 31 жовтня 2019 року. 10 травня 2017 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10 травня 2017 року. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року, котра залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» [PERSON] подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про [PERSON] як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити [PERSON] до Загального реєстру вкладників ПАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 10 грудня 2018 року позивачу було виплачено кошти в сумі 200 000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно заяви на видачу готівки. 26 грудня 2018 року [PERSON] звернувся з заявою до Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» [PERSON], щодо включення його вимог, котрі виникли на підставі договору № 133944-840/2012 від 28 листопада 2012 року до Загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фідобанк». Листом від 05 лютого 2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. відмовив позивачу у задоволенні цієї заяви. Надаючи оцінку вказаним обставинам справи, суд керується наступними нормами права та прийшов до таких висновків. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України) Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з статтями 77, 78, 79 та 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені та регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин - далі Закон № 4452-VI). Згідно з частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону № 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку; надає цільову позику банку для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, а також фінансування витрат для оплати роботи осіб відповідно до пункту 2 частини шостої статті 36, пунктів 7 і 8 частини другої статті 37 та частини четвертої статті 47 цього Закону, що здійснюються протягом дії тимчасової адміністрації. Згідно із статтею 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону № 4452-VI, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Окрім цього, відповідно до частини 5 ст. 45 Закону № 4452-VI, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Європейський суд з прав людини у справі Zolotas проти Греції (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірні очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sabin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], N 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського сулу людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних собод практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загалі принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. За нормами статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Обов`язковість рішень суду підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню режиму законності і зміцненню правопорядку в державі. На момент прийняття НБУ рішення про «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», тобто 18 липня 2016 року, обґрунтованість вимог позивача про повернення коштів за договору № 133944-840/2012 від 28 листопада 2012 року, а отже і його статус кредитора, був підтверджений рішенням суду від 23 червня 2016 року. Це рішення не було виконано відповідачем у повному обсязі в чому суд вбачає порушення прав позивача, котрі підлягають захисту у запропонований ним спосіб. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути 768,4 грн. судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved