Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За даною адресою, окрім позивача, також зареєстровані її дочка - [PERSON] та онуки - [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі в 2014 році виїхали на постійне місце проживання до РФ, де мають постійне місце проживання. Реєстрація відповідачів у квартирі позивача створює перешкоди для отримання соціальних пільг, позивач змушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб. Крім того, в подальшому позивач бажає розпорядитися належною йому квартирою, проте реєстрація відповідачів створює перешкоди у цьому. Самостійно відповідачі не мають можливості приїхати та знятися з місця реєстрації. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Авдіївської міської ради Донецької області 21 грудня 1998 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину від 05 березня 2021 року [PERSON] успадкувала Ѕ частину вказаної квартири після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно з копією довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/1456 від 31 липня 2020 року, за зазначеною адресою, окрім позивача, також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] з 2014 року, і це є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування ним. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved