Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє як законний представник недієздатної особи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просить: встановити факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] та [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року, а саме той факт, що [PERSON], [INFO] є рідною донькою [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за законом після померлого 18 серпня 1984 року батька [PERSON]; визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 18 серпня 1984 року [PERSON], видане на імя [PERSON], посвідчене і видане Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 06.04.1985 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 11 січня 1993 року [PERSON], видане на імя [PERSON], посвідчене і видане Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 18.02.1994 року та зареєстроване в реєстрі за №1-1374; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 03 лютого 2001 року [PERSON], видане на імя [PERSON] та [PERSON], посвідчене і видане Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 22.11.2001 року та зареєстроване в реєстрі за №2-5615; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сагайдачного, будинок № 16 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 18 серпня 1984 року. В обґрунтування позову навів наступне. 18 серпня 1984 року помер [PERSON], про що Саксаганським РАЦС міста [PERSON] було зроблено актовий запис за №3059. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку №16 по вул. Сагайдачного у м. Кривому Розі, який належав померлому за його життя на праві приватної власності. Після його смерті єдиними спадкоємцями за законом першої черги відповідно до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) були його рідні доньки [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину після померлого батька. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не було. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2002 року [PERSON] була визнання недієздатною. На той час її піклувальником уже була [PERSON], але у порушення вимог ст. ст. 138, 144 Кодексу про шлюб та сімю України в період строку на прийняття спадщину за законом після померлого [PERSON] не здійснила сприяння своїй підопічній [PERSON] у реалізації її права на спадкування після померлого батька, не допомогла їй подати заяву про прийняття спадщини, приховала від нотаріуса наявність іншого спадкоємця та одноособово оформила спадщину на себе, хоча [PERSON] відповідно до вимог ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично прийняли спадщину після померлого батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Доказами цього є те, що на момент смерті 18 серпня 1984 року [PERSON] та після його смерті [PERSON] постійно проживала у [INFO], користувалася цим будинком та особистими речами померлого. Нещодавно [PERSON], як законний представник недієздатної [PERSON], звернув увагу на порушення прав недієздатної [PERSON] у спадкуванні за законом після її померлого батька [PERSON]. Як вбачається зі спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року та надійшла на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про забезпечення доказів, 06.04.1985 року Сьомою Криворізькою держаною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 18 серпня 1984 року [PERSON] лише на імя [PERSON] та остання зареєструвала право власності на будинок №16 по вул. Сагайдачного у м. Кривому Розі на своє імя. [PERSON] продовжувала мешкати у ньому та користуватися ним. Факт постійного проживання разом з померлим на момент його смерті та протягом півроку після смерті буде підтверджено відповідним актом. Також відомості, викладені в цьому акті будуть підтверджені поясненнями свідків. Тому [PERSON], як законний представник недієздатної [PERSON], вирішив звернутися до суду з питання встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після померлого 18 серпня 1984 року батька [PERSON]. 11 січня 1993 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку №16 по вул. Сагайдачного у м. Кривому Розі. Після її смерті єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину за законом був її чоловік [PERSON]. Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 18.02.1994 року було посвідчене та видане на імя [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 11 січня 1993 року [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №1-1374. 03 лютого 2001 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, у склад якої, зокрема, входив будинок №16 по вул. Сагайдачного у м. Кривому Розі, а також грошові внески з належними відсотками та з усіма компенсаційними і індексаційними виплатами в Ощадбанку України. Єдиними спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину, був він позивач [PERSON], його рідний син, та рідний брат позивача - [PERSON]. Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 22.11.2001 року було посвідчене і видане на імя [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 03 лютого 2001 року [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №2-5615. Позивач разом з братом зареєстрували своє право власності на будинок №16 по вул. Сагайдачного у м. Кривому Розі, про що свідчить запис у вказаному свідоцтві. Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №137/1 від 17 липня 2002 року позивач [PERSON] був призначений опікуном над недієздатною [PERSON]. [PERSON] опікун [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], однак, державним нотаріусом йому було відмовлено у звязку із тим, що в написанні прізвища спадкодавця зазначені в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16.09.2014 року, в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому Сьомою криворізькою нотаріальною конторою 06.04.1985 року за реєстровим № 1588 та в копії актового запису про смерть № 3059, складеного Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області 21.08.1984 року виявлені розбіжності, а саме: «Підященко», «Подьященко», «Підяшенко», а також порекомендовано звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав та визнати право власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сагайдачного, будинок № 16 в порядку спадкування. Розбіжності у документах пояснюються особливостями перекладу прізвища з російської мови на українську, допущенням помилок посадовими особами при оформленні вищевказаних документів. Згідно спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року та надійшла на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про забезпечення доказів, прізвище померлого у всі документах зазначено як «ПОДЬЯЩЕНКО». Доказами наявності родинних відносин між [PERSON] та її батьком є наступні документи: свідоцтво про її народження, копія свідоцтва про смерть та інші документи, які будуть надаватися безпосередньо у судове засідання. Крім вказаних вище документів, факт родинних відносин буде підтверджувати поясненнями свідків. Вважає, що у суду маються усі підстави встановити факт того, що [PERSON] є рідною донькою померлого 18 серпня 1984 року [PERSON]. Вказані факти можливо становити тільки на підставі рішення суду. Встановлення їх необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 18 серпня 1984 року. Відповідно до ч. 5 ст. 234 ЦПК України, судом розглядаються в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року та відповідно до п.1 ст.273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Отже, враховуючи все вищевикладене, вважає, що у суду є всі підстави для встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після померлого 18 серпня 1984 року батька [PERSON] та встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] та [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року, а саме той факт, що [PERSON], [INFO] є рідною донькою [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року. До того ж, враховуючи наявність 3-х виданих свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] та його спадкоємців, також змушений звернутися до суду з питання визнання вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними згідно вимог ст. 1301 ЦК України. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину\~визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на\~спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Також, згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права. Відповідно до розяснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи той факт, що ним, позивачем, не надано жодного документу, який би підтверджував визнання права власності на спадкове майно, у державного нотаріуса відсутні умови для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 18 серпня 1984 року. Згідно звіту про оцінку майна від 05.11.2015 року ринкова вартість обєкта, а саме спірного житлового будинку, становить 129370,00 грн., а отже з цього випливає, що ? частина вищевказаного будинку складає 64685,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~\~ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отже, враховуючи все вищевикладене, вважає, що у суду є всі підстави визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сагайдачного, будинок № 16 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 18 серпня 1984 року. У судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримав повністю, підтвердивши його зміст. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяви не надала, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, з яких вбачається, що з 1975 року знає позивача [PERSON], також знає [PERSON], стосунки з якими нормальні. Також знав померлого [PERSON], який доводився [PERSON] батьком. Йому відомо, що [PERSON] мешкала разом з батьком та після смерті користувалася майном батька. У судовому засіданні досліджені безпосередньо наступні письмові докази: свідоцтво про смерть (а.с.7,8,9,10), свідоцтво про народження (а.с.11,12,13), свідоцтво про одруження (а.с.14), свідоцтво про право на спадщину (а.с.15,16), рішення суду (а.с.17), рішення виконкому (а.с.18), рішення суду (а.с.19-21), постанова нотаріуса (а.с.22), рішення про відмову у державній реєстрації (а.с.23), довідка (а.с.24), звіт про оцінку майна (а.с.25-44), лист нотаріуса (а.с.87), копія спадкової справи (а.с.89-96), повідомлення КП ДОР «КБТІ» (а.с.134), копія спадкової справи (а.с.137-156). Крім того, оглянута цивільна справа № 214/6369/13-ц. Суд, оцінюючі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. 18 серпня 1984 року помер [PERSON], актовий запис за №3059 від 21 серпня 1984 року (а.с.91), у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входив будинок №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, який належав померлому на праві приватної власності (а.с.95). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому засіданні на підставі пояснень представника позивача, показань свідка, рішення виконкому (а.с.19 цивільна справа № 214/6369/13-ц), свідоцтва про народження (а.с.11), встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Сіренки Глобинського району Полтавської області доводилася донькою [PERSON], який помер 18 серпня 1984 року, рідною донькою. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, зокрема діти. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті 18 серпня 1984 року [PERSON], відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР, які діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, спадкоємцями за законом були його доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,13). Згідно з рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області №357/2 від 14.12.1984 року, опікуном [PERSON], у звязку із смертю 18 серпня 1984 року її батька [PERSON], було призначено [PERSON] (а.с.19 цивільна справа № 214/6369/13-ц). [PERSON] прийняла спадщину після померлого 18 серпня 1984 року [PERSON], який був її батьком, у вигляді будинку №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого та виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 06.04.1985 року (а.с. 96). 11 січня 1993 року [PERSON] померла, про було зроблено актовий запис за №63 від 11 січня 1993 року (а.с.10) Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, яку прийняв її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим та виданим Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 18.02.1994 року (а.с.16). 03 лютого 2001 року [PERSON] помер, про що було зроблено актовий запис за №235 від 05 лютого 2001 року (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, яку в рівних частинах прийняли його сини [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 22.11.2001 року, та зареєстрували своє право спільної сумісної власності на будинок №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, про що свідчить запис у вказаному свідоцтві (а.с.15). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2002 року [PERSON] була визнання недієздатною (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №137/1 від 17 липня 2002 року позивач був призначений опікуном недієздатної [PERSON] (а.с.18). 28 травня 2006 року [PERSON] помер, про що було зроблено актовий запис за №1067 від 29 травня 2006 року (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді, в тому числі, і частини будинку №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, який перебував у спільні сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 22 вересня 1984 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після чого остання змінила прізвище на «Швец». А, отже, відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого 28 травня 2006 року [PERSON]. Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на момент відкриття та прийняття спадщини [PERSON], померлого 18.08.1984 року, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після його смерті. На момент смерті 18.08.1984 року [PERSON], який був батьком [PERSON], остання постійно проживала разом із спадкодавцем у будинку №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, а також проживала в цьому будинку і після його смерті. Згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття та прийняття спадщини [PERSON], померлого 18.08.1984 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], до складу якої також входив будинок №16 по вулиці Сагайдачного в м. Кривому Розі, оскільки на момент смерті останнього і на протязі шести місяців після цього вступила в управління та володіння зазначеним будинком, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення №432 від 04.11.1975 року та акту готовності від 13.05.1977 року (а.с.95). За таких обставин суд приходить до висновку про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого18.08.1984 року [PERSON], посвідченого та виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 06.04.1985 року на імя [PERSON] Як наслідок, суд також визнає недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 11.01.1993 року [PERSON], посвідченого та виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 18.02.1994 року на імя [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 03 лютого 2001 року [PERSON], посвідченого та виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 22.11.2001 року на імя [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved