Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 24 липня 1976 року. 06 липня 1995 року між ними шлюб розірвано, однак вони з відповідачем продовжували проживати однією сім'єю і 12 грудня 1995 року повторно зареєстрували шлюб. 16 серпня 2016 року повторно розірвали шлюб із -за подружньої зради відповідача. Перебуваючи в шлюбі у 1992 році вони викупили у Коломийської міської ради квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконкому № 266 від 12 серпня 1992 року і дана квартира зареєстрована за відповідачем. Відповідно до ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на час купівлі квартири майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і частки подружжя рівні, а тому вважає, що їй належить 1/2 частка квартири. Вказує, що реально виділити належну їй частку квартири неможливо, так як квартира в багатоповерховому будинку та влаштувати окремий вхід неможливо, тому не може бути виділено відокремлену частину квартири. Ні вона, позивач, ні відповідач не згідні на компенсацію за свою частку квартири, так як іншого житла не мають. Бажає щоб їй була виділена ідеальна частка в майні, так як на даний час ціла квартира зареєстрована за відповідачем, а стаття 331 ЦК України передбачає, що право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації. За таких обставин власником квартири вважається відповідач і вона, позивач не може розпорядитися своєю часткою без виділу частки. Просить суд поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, визнавши за нею позивачем [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] та стягнути на її користь судові витрати згідно представлених квитанцій. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення та пояснив, що до 1984року проживав в селищі Ковшаровка Куп'янського району Харківської області із дружиною позивачем [PERSON] та двома дітьми - [PERSON] 1976р.н. та [PERSON] 1982р. н. У 1983році з державного житлового фонду їм виділили 3-х кімнатну квартиру. Після цього сім'я виявила бажання поміняти квартиру на квартиру в м.Коломия. У 1984році сім я переїхала на постійне проживання в [ADDRESS]., де проживає до цього часу. Він, відповідач як основний квартиронаймач у 1992 році викупив квартиру в Коломийської міської ради. Зазначив, що у 1995 році за згодою сім»ї робили ремонт і в процесі ремонту квартира була перепланована з 3-х кімнатної на 2-х кімнатну. Починаючи з 2000 року його колишня дружина позивач по справі [PERSON] вкладала кошти в будівництво будинку в смт. Обертин Тлумацького району при цьому не брала участі в утриманні та збереженні спільного майна, оплаті за комунальні послуги у спільній квартирі. Вказує, що всі витрати по веденню домашнього господарства здійснював він особисто. З 2007 року дружина проживає в смт. Обертин Тлумацького району. Позов вважає безпідставним із-за недійсності договору купівлі-продажу спірної квартири і йому як основному квартиронаймачу не може належати ціла квартира так як нотаріус при посвідченні згаданого договору не врахував інтереси їх з позивачем двох дітей . Не заперечує того факту, що спірна квартира куплена під час перебування з позивачем у шлюбі і являється майном подружжя. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб вперше у 1976 році про що 24 липня 1976 року складено актовий запис № 10, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.14) Рішенням виконкому Коломийської міської ради №266 від 12.08.1992 р. вирішено продати відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 5635 крб. (а.с.6) Відповідача зобов'язано оплатити 50% продажної вартості квартири в сумі 2818 крб, а решта суми 2817 крб. оформити в кредит на 3 роки. 08 вересня 1992 року між Коломийським міськвиконкомом та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], котрий посвідчений державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстровано за № Д-1782. Даний договір зареєстровано в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за № 4184.(а.с.5) З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 06 грудня 2016 року вбачається, що 06 липня 1995 року складено актовий запис про розірвання шлюбу між сторонами № 178 (а.с.14) Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати як подружжя та вести спільне домашнє господарство, про що підтвердили у судовому засіданні . 12 грудня 1995 року сторони по справі одружились повторно про що 12 грудня 1995 року зроблено запис за № 615 (а.с.12) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб про що 16 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 32 (а.с.12) Згідно довідки № 1596 від 06 грудня 2016 року, виданої відділом управління комунальним майном позивачу [PERSON], остання проживає в [ADDRESS] і має слідуючий склад сім»ї: [PERSON] , 1954 р.н. та [PERSON], 1982 р.н.(а.с.7) Згідно копії свідоцтва про зміну імені позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). Відповідно висновку про оцінку вартості майна вартість спірної квартири становить 483 600 грн. (а.с.15). Ст. 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У відповідності до п. 2. ч. 2 ст. 69 СК України, нотаріальному посвідченню підлягають договори про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя. Відповідно до ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який втратив чинність з 01.01.2004 року, та діяв на час купівлі квартири майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і частки подружжя рівні. Аналогічне передбачено ст. ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1992 рік) придбано квартиру, то в силу статей 22,24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на 1/2 частку квартиру. Квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і позивачу належить 1/2 частка квартири. Стаття 68 Сімейного Кодексу України, передбачає, що розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до цивільного Кодексу України. Стаття 368 ЦК України передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою сумісною власністю, а ст. 370 ЦК України, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, виділ частки здійснюється в порядку встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно із роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, зокрема неподільні речі, необхідно застосовувати положення ч.4,5 ст. 71 Сімейного Кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання компенсації, а у разі незгоди жодного із подружжя на компенсацію, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям, відповідно до їх часток суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що реально виділити частки сторонам неможливо, так як квартира в багатоповерховому будинку, влаштувати окремий вхід неможливо, а тому не може бути виділено відокремлену частину квартири. Крім того, сторони не згідні на компенсацію за свою частку квартири. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації. Власником квартири вважається відповідач і відповідно позивач не може розпорядитися своєю часткою без виділу частки. Враховуючи вищенаведене , суд приходить до висновку що позов підставний і слід виділити позивачу ідеальну частку в спірному майні. Відповідачем не доведено про його вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, а тому суд не вбачає спору при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Згідно ст.28 КпШС України в разі поділу майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. На час купівлі спірної квартири діти були неповнолітні, однак їх часток не було виділено. Посилання відповідача щодо недійсності договору купівлі-продажу спірної квартири суд вважає безпідставними оскільки даний договір є чинний. Щодо заперечень відповідача в частині оплати тільки ним особисто житлово комунальних послуг та, що позивач не брала жодної участі в утриманні та збереженні спільного майна подружжя в тому числі і спірної квартири, то такі спростовуються наданими позивачем письмовими доказами щодо оплати житлово комунальних послуг, купівлю будівельних матеріалів, дверей для даної квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 2 418 грн. та 370 грн.. витрат за послуги адвоката . На підставі наведеного та ст.ст. 60,61,65,68,69,70 СК України,

Outcome: approved