Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач в вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфтремонт» про повернення платежу і відшкодування моральних збитків. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2019 року головуючим у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 23 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачеві строк для усунення недоліків, який не перевищує десять днів з дня отримання копії ухвали. 04.10.2019 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві посилалася на те, що житлово-комунальні послуги за квартиру оплачуються через термінал АТ КБ «ПриватБанку» на пр. Б. Хмельницького, 134 «єдиною квитанцією», яка не містить позиції «оплата послуг ТОВ «Ліфтремонт», оскільки ця організація не обслуговує будинок. 14.05.2019 року через термінал АТ КБ «ПриватБанку» була проплачена сума 310,31 грн., яка є щомісячним платежем за квартплату, однак несподівано, кошти були перераховані в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Ліфтремонт». Саме з вини ініціатора переказу ТОВ «Ліфтремонт» відбулося зарахування суми 310,31 грн. на рахунок неналежного отримувача. На неодноразові вимоги позивача повернути кошти нею отримано відмову. У зв`язку з неповерненням коштів відповідачем спричинено позивачу моральну шкоду, яка оцінена позивачем в розмірі 2000,00 грн. Просила суд: зобов`язати ТОВ « Ліфтремонт» повернути суму 310,31 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Суду надав доводи аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Вказала, що саме [PERSON] було помилково перераховано кошти ТОВ «Ліфтремонт» з карткового рахунку [PERSON] , тому вона і звернулася до суду з даним позовом. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Вказав, що ТОВ «Ліфтремонт»не обслуговує будинок в якому проживає позивач. Дійсно на їх рахунок [PERSON] помилково було перераховано кошти в розмірі 310,31 грн. ТОВ «Ліфтремонт» просили [PERSON] надати номер карткового рахунку, однак його не надано. [PERSON] вимагає перерахувати кошти на рахунок КП «Жилсервіс-2» ДМР, однак ні умовами Договору укладеного між ТОВ «Ліфтремонт» та споживачами, ні нормами чинного законодавства України не передбачена можливість перерахунку вищевказаних коштів. Просив суд в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до квитанції TS 210048 від 14.05.2019 року [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , через термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» сплатив ТОВ Ліфтремонт» ( борги) в сумі 310,31 грн. 16.07.2019 року [PERSON] звернувся з заявою до ТОВ «Ліфтремонт» про повернення помилково оплаченої суми в розмірі 310,31 грн. на особистий рахунок [PERSON] №2-110041 комунальному підприємству «Жилсервіс-2» ДМР МФО 334851 ЄДРПОУ 32350310 р/р [NUMBER] в ПАТ « ПУМБ». ТОВ «Ліфтремонт» листом від 30.07.2019 року за №124 на звернення [PERSON] з приводу переплати за Договором на технічне обслуговування ліфтів повідомило, щодо неможливості перерахування коштів Комунальному підприємству «Жилсервіс-2» ДМР. 13.08.2019 року [PERSON] повторно звернувся з заявою до ТОВ «Ліфтремонт» про повернення помилково оплаченої суми в розмірі 310,31 грн. Відповідно до електронного листа від 23.09.2019 року, ТОВ «Ліфтремонт» просив [PERSON] надіслати в електронному вигляді копію паспорту, картки платника податків та номер картки на яку будуть переведені кошти. В судовому засіданні безспірно встановлено, що ТОВ «Ліфтремонт» не обслуговує будинок по [ADDRESS] та те, що через термінал самообслуговування було помилково перераховані кошти з картки [PERSON] , а не [PERSON] , позивача по справі. Впорядку ст. 15 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до вимог ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження, ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення до відповідача, через його невизнання або оспорювання, ані сам факт порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права, свобод чи законних інтересів позивача. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст.\~76-81\~ЦПК України на підтвердження порушення своїх прав відповідачем. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позивач не є належним позивачем по справі, його вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач, який є інвалідом 2 групи при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed