Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Київенерго» виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого опалення належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], заборгованість попереднього власника квартири, що виникла за період часу до 04 травня 2017 року, та не включати такий борг до суми заборгованості [PERSON] за послуги з теплопостачання квартири у подальшому, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 03.05.2017 року позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] якого продавці гарантували відсутність з їхнього боку заборгованості зі сплати комунальних послуг. При укладенні позивачем Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води з відповідачем ПАТ «Київенерго» у абонентському відділі позивачу було повідомлено про те, що за особовим рахунком № [NUMBER], що закріплений відповідачем за вказаною квартирою, обліковується заборгованість у сумі 6 047,73 грн., що виникла у період до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири у 2016-2017 році. Позивач повідомила відповідачу про те, що вказана заборгованість виникла з вини попереднього власника квартири. Однак у серпні 2017 року відповідач звернувся до позивача з претензією про сплату вказаної заборгованості, із заявою про реструктуризацію заборгованості, а у подальшому із заявою про видачу судового наказу. З метою урегулювання спору у позасудовому порядку позивач неодноразово зверталась до відповідача з відповідними заявами, однак останні залишено без реагування, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 21.09.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживача. (а.с. 22-24) Відповідач ПАТ «Київенерго», отримавши 20 вересня 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 21 вересня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасником розгляду заяв по суті справи суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Як убачається з матеріалів справи, 03.05.2017 року [PERSON] придбано у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджено Договором купівлі-продажу квартири, укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А. зареєстрованим в реєстрі № 511. (а.с. 6; 17-18) Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. 22.06.2017 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено Договір № 062000400090100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. (а.с. 7-8) 10.08.2017 року вих. № 36/33-П-298181 ПАТ «Київенерго» надіслано письмову претензію [PERSON] та заяву до суду про видачу судового наказу про необхідність оплати заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка станом на 01.08.2017 року складає 6 074,73 грн., за послуги постачання гарячої води 17,51 грн., (а.с. 9-11; 15) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 527 Цивільного кодексу України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача з вимогами про зобов'язання відповідача виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого опалення належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], заборгованість, що виникла за період часу до 04 травня 2017 року, та не включати такий борг до суми заборгованості [PERSON] за послуги з теплопостачання квартири у подальшому, - оскільки судом встановлено факт виникнення між сторонами спірних правовідносин договірних зобов'язань лише з 03.05.2017 року, тобто з дня набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], що свідчить про відсутність підстав цивільно-правової відповідальності позивача за зобов'язаннями, що виникли до набуття позивачем права власності, не будучи стороною останніх, та відповідачем не надано доказів покладення виконання такого зобов'язання саме на позивача. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, а договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому дана правова норма не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання. Таким чином, в частині заявлених позивачем вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., позов задоволенню не підлягає, оскільки дані вимоги суперечать нормам чинного цивільного законодавства, які регулюють питання неналежного виконання договірних зобов'язань та безпосередньо договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживача підлягає до часткового задоволення. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial