Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON], з урахуванням збільшених позовних вимог, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про спонукання укласти договір оренди нерухомого майна та стягнення орендної плати. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що є власником ? частини приміщення магазину «Віра», який розташований в місті Славута по вулиці Князів Сангушків, 8а Хмельницької області, а інша частина вказаного приміщення магазину належить відповідачу [PERSON] Зазначає, що відповідач здійснюючи свою підприємницьку діяльність використовує все приміщення магазину «Віра», чим порушує права позивача на володіння та користування своєю частиною магазину. З метою вирішення питання щодо укладення договору оренди нерухомого майна, а саме 1/2 частини приміщення магазину «Віра», яке належить на праві спільної часткової власності позивачу, позивач направляла для відповідача пропозиції укласти договір оренди нерухомого майна. Крім того, позивач здійснила обрахунок орендної плати за фактичне використання відповідачем її частини приміщення магазину «Віра», що знаходиться в місті Славута вулиця Князів Сангушків, 8а Хмельницької області. Враховуючи викладене, позивач просить визнати укладеним договір оренди нерухомого майна, а саме ? частини приміщення магазину «Віра», що розташований в місті Славута вулиця Князів Сангушків, 8а Хмельницької області, встановивши строк дії договору з 01 січня 2016 року, та стягнути з відповідача [PERSON] орендну плату за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2017 року в сумі 33877 гривень за фактичне використання ? частини вказаного магазину. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду свого представника [PERSON], який заперечив проти позову, вказавши на відсутність правових підстав для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що 05 червня 2015 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області нерухоме майно, а саме магазин «Віра», що розташований за адресою місто Славута вулиця Князів Сангушків, 8а Хмельницької області, визнано обєктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2015 року апеляційну скаргу відповідача відхилено, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2015 року залишено без змін. 08 жовтня 2015 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області за позивачем [PERSON] визнано право власності на ? частину приміщення магазину «Віра» по вулиці Князів Сангушків, 8а в місті Славута Хмельницької області. 10 грудня 2015 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області апеляційну скаргу відповідача [PERSON] відхилено, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2015 року залишено без змін. 24 грудня 2015 року позивач [PERSON] зареєструвала право власності на ? частину приміщення магазину «Віра» за адресою місто Славута вулиця Князів Сангушків, 8а Хмельницької області, що підтверджено даними копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51236779. За даними копії технічного паспорту серії АЕ № 001236 від 12 липня 2015 року, загальна площа будівлі магазину «Віра» по вулиці вулиця Князів Сангушків, 8а в місті Славута Хмельницької області, становить 52,1 кв.м. 01 лютого 2016 року та 23 вересня 2016 року позивач направляла відповідачу пропозиції щодо укладення договору оренди нерухомого майна, а саме 1/2 частини приміщення магазину «Віра», яке належить їй на праві спільної часткової власності, що підтверджується відповідними копіями. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.ст.\~3,\~6,\~203,\~626,\~627 ЦК України\~визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Загальне поняття договору визначене ст. 626 Цивільного кодексу України\~як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто вказана норма надає кожній особі право самостійно вирішувати, вступати чи не вступати в договірні відносини на відповідних умовах, які не суперечать вимогам закону. Частина перша статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Примушення до спонукання відповідача укласти договір оренди нерухомого майна діючим\~Цивільним кодексом\~України не передбачено, а тому позивачем [PERSON] під час звернення до суду із вказаними позовними вимогами невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. Враховуючи вищенаведене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих доказів, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в задоволенні його слід відмовити.

Outcome: dismissed