Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Львівської області, в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння № 405 по вул. Лесі Українки в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 78, 4 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, а-1 тамбур, т - тераса, сх сходи, пг погріб окремо збудований, Б-1 сарай, в вбиральня, к колодязь, №1 ворота, №2- огорожа. Свої вимоги мотивує тим, що 28.01.1991 року помер її батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 429119, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, 23.03.2016 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло будинковолодіння № 405 по вул. Лесі Українки в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 78, 4 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, а-1 тамбур, т - тераса, сх сходи, пг погріб окремо збудований, Б-1 сарай, в вбиральня, к колодязь, №1 ворота, №2- огорожа. Технічні характеристики будинку підтверджується відповідним технічним паспортом від 11.03.2015 року. Також факт належності вказаного житлового будинку підтверджується довідкою №196 від 11.04.2016 року виданою Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради. Згідно довідки № 197 від 11.04.2016 року виданої Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області разом з [PERSON] до дня смерті проживала донька [PERSON] та син [PERSON]. Позивач зазначає, що спадкодавець за життя склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Борщовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], згідно якого він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено і не скасовано. За життя спадкодавець не встиг належним чином оформити право власності на житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. До кола спадкоємців першої черги увійшла позивач [PERSON], її брати [PERSON] та [PERSON], а також сестра [PERSON], оскільки дружина померлого померла раніше, 24.02.1977 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-СГ №428118 від 23.03.2016 року, виданий повторно. Наголошує та тому, що оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, від свого права на спадкування не відмовлявся, він фактично прийняв спадщину після смерті батька та набув право власності, зокрема на житловий будинок. Також зазначає, що 30.09.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 428120 виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області від 23.03.2016 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина до якої увійшов житловий будинок який розташований по вул. Лесі Українки № 405 в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 78, 4 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, а-1 тамбур, т - тераса, сх сходи, пг погріб окремо збудований, Б-1 сарай, в вбиральня, к колодязь, №1 ворота, №2- огорожа. Технічні характеристики будинку підтверджується відповідним технічним паспортом від 11.03.2015 року. Разом з тим на момент смерті брата, я постійно проживала разом із ним в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, даний факт підтверджується довідкою №198 від 11.04.2016 року, виданою Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Стверджує, що 29 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] написали заяву про те, що після смерті [PERSON] 12.07.1959 року, спадщину в установлені строки не прийняли, тим самим відмовившись від належної їм, як спадкоємцям другої черги, спадщину за законом. За продовженням цього строку для прийняття спадщини до суду звертатись не будуть, даний факт підтверджується відповідними заявами, виданими приватним нотаріусом [PERSON] від 01.10.2014 року. Вважає, що оскільки на момент смерті брата [PERSON], постійно проживала разом із ним, про свою відмову від права на спадкування не заявляла, фактично прийняла спадщину після його смерті у відповідності до ст. 1268 ЦК України та набула право власності на житловий будинок. Однак [PERSON] за життя не встиг належним чином оформити право власності на належний йому житловий будинок, що унеможливлює реалізацію мого права на спадкування через нотаріальну контору У судове засідання позивач не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлені, однак подав суду заяву у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушують прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.1991 року помер позивачки батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 429119, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, 23.03.2016 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло будинковолодіння № 405 по вул. Лесі Українки в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 78, 4 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, а-1 тамбур, т - тераса, сх сходи, пг погріб окремо збудований, Б-1 сарай, в вбиральня, к колодязь, №1 ворота, №2- огорожа. Технічні характеристики будинку підтверджується відповідним технічним паспортом від 11.03.2015 року. Згідно заповіту все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено і не скасовано. Згідно приписів ст.548 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті спадкодавця), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 р. (у редакції, що була чинна на момент виникнення правовідносин), вказано, що якщо у вказаний в ст.549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. Згідно з п.3.3. методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України від 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини можна зробити висновок про те, що саме такі дії були вчинені [PERSON] тобто він фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], однак за життя не встиг оформити право власності на спадкове майно, житловий будинок під № 405 по вул. Лесі Українки, в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, 30.09.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 428120 виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області від 23.03.2016 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина до якої увійшов житловий будинок який розташований по вул. Лесі Українки № 405 в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 78, 4 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, а-1 тамбур, т - тераса, сх сходи, пг погріб окремо збудований, Б-1 сарай, в вбиральня, к колодязь, №1 ворота, №2- огорожа. Технічні характеристики будинку підтверджується відповідним технічним паспортом від 11.03.2015 року. Разом з тим на момент смерті брата, я постійно проживала разом із ним в с. Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, даний факт підтверджується довідкою №198 від 11.04.2016 року, виданою Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Згідно з ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що спадкоємці першої черги за законом майна померлого [PERSON] відсутні. Спадкоємцями другої черги за законом є позивачка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 29 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] написали заяви, посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] від 01.10.2014 року про те, що після смерті [PERSON] 12.07.1959 року, спадщину в установлені строки не прийняли, тим самим відмовившись від належної їм, як спадкоємцям другої черги, спадщини за законом. За продовженням цього строку для прийняття спадщини до суду звертатись не будуть. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті брата [PERSON], позивачка [PERSON] постійно проживала разом із ним, що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сілької ради № 198 від 11.04.2016 року, про свою відмову від права на спадкування не заявляла, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті брата. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивачка вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця; те, що відповідач безумовно визнав позовні вимоги заявлені позивачами та ухвалення рішення на користь позивачки не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved