Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач, Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», звернувся до суду з даним позовом 19.10.2020 року обґрунтовуючи тим, що між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» та [PERSON] 20.07.2018 року було укладено кредитний договір №1001082182401, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 44 133,00 грн. 21.12.2018 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» змінило тип товариства з публічного на акціонерне товариство. Відповідач, не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість за договором станом на 21.09.2020 року становить 47 195,84 грн., яка складається з 20 225,72 грн. - заборгованість за кредитом, 1,69 грн. - заборгованість за процентами, 19 369,9 грн. - заборгованість за комісією, 7598,53 грн. - штрафні санкції. Відповідно до статті 5 Кредитного договору, позичальник повинен сплатити штраф за кожен випадок порушення свої обов`язків передбачених умовами кредитного договору, в тому числі за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, також за порушення п.п.4.3.1 - 4.3.4 кредитного договору щодо інформування банку про свій фінансовий стан, зміну місця проживання, інших обставин які можуть впливати на виконання позичальником взятих на себе обов`язків по кредитному договору. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 47 195 грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп. 24.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз`яснено її право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження та пакет документів отримала 15.01.2021 року (а.с.78), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву до суду не направила. Також, станом на 05.02.2021 року жодних заяв (клопотань) на адресу суду від [PERSON] не надходило. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 20.07.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді заяви №1001082182401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджується копією заяви від 20.07.2018 р. (а.с.7), копією Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.8-13). З даного договору (а.с.7), вбачається, що [PERSON] був виданий споживчий кредит у розмірі 44 133, 00 грн., зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,01%, та зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%. Строк кредитування 24 місяці. Судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву і отримала кредит, що підтверджено меморіальним ордером від 20.07.2018 року ( а.с.14), однак умови договору порушила. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України: якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунку (а.с.19), вбачається, що заборгованість за договором станом на 21.09.2020 року становить 47 195,84 грн., яка складається з 20 225,72 грн. - заборгованість за кредитом, 1,69 грн. - заборгованість за процентами, 19 369,9 грн. - заборгованість за комісією, 7598,53 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. 21.04.2020 року Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» було направлено [PERSON] письму вимогу щодо виконання вимог договору та сплати заборгованості, яка станом на 21.04.2020 року становить 41 971,92 грн., однак вимога банку не була виконана. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач відзив на позов з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 47 195,84 грн., яка складається з 20 225,72 грн. - заборгованість за кредитом, 1,69 грн. - заборгованість за процентами, 19 369,9 грн. - заборгованість за комісією, 7598,53 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved