Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач в вересні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Залізне (попередня назва міста - Артемове), м. Торецька (колишня назва Дзержинськ), вул.Чехова, буд. 2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником жилого будинку № 2 по вул.Чехова в м. Залізне (попередня назва міста - Артемове) м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Крім нього, за вказаною адресою також зареєстрований член сімї попереднього власника жилого будинку [PERSON], [INFO]. Проте, з серпня 2018 року відповідач [PERSON] в його будинку не проживає. У звязку з цим йому самому приходиться нести всі затрати по утриманню будинку, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його будинку, тощо. Вважає, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття його з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, м.Залізне (попередня назва міста - Артемове) м. Торецька (колишня назва Дзержинськ), вул.Чехова, буд. 2. Позивач в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений\~відповідач у судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи Залізної міської ради в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом відповідач по справі [PERSON], [INFO] є членом сімї попереднього власника житлового будинку № 2 по вул.Чехова в м.Залізне (попередня назва міста Артемове) м.Торецька (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області (а.с. 4). Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 29.08.2018, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4-5) позивачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок № 2 по вул. Чехова в м.Залізне (попередня назва міста - Артемове) м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. З огляду на це, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16. Судом зясовано той факт, що член сімї попереднього власника жилого будинку, відповідач по справі [PERSON], який немає родинних звязків з позивачем, за місцем реєстрації не проживає. Тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг, тощо. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації також підтверджено актом вуличного комітету від 26.07.2018 (а.с. 7). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач по справі [PERSON], будучи власником будинку, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він не є членом його сімї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved