Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

позивач [PERSON]П звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначив, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 14.03.2005 року та зареєстрованому в реєстрі за №410, він є власником будинку розташованого за адресою: пров.Гагаріна 4 м.Звенигородка Черкаської області. Відповідно до запису в домовій книзі в даному будинку зареєстрована [PERSON] Відповідачка не мешкає в даному будинку з 2015 року, на теперішній час знаходиться в США, при цьому точне місце її знаходження невідоме. На теперішній час він не може належним чином користуватися власним будинком, оформити відповідну субсидію, що змушує його звернутись до суду. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 04.07.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням(викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до договору дарування жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] 14.03.2015 року за реєстровим номером 410 позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить будинок розташована за адресою: пров.Гагаріна 4 м.Звенигородка Черкаської області. Згідно довідки виданої виконкомом Звенигородської міської ради Черкаської області № 8288/02-17 від 15.06.2018 року та акту депутата Звенигородської міської ради від 14.06.2018 року вбачається, що відповідачка [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [INFO], але вона там не проживає з 2015 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сімї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що «громадяни», які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином судом встановлено, що відповідачка, яка зареєстрована за адресою [INFO], не проживає в квартирі без поважних причин і тому втратила право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~ Судові витрати покладено на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved