Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , через представника адвоката Вароду Павла Борисовича звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути на користь [PERSON] борг за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року: з [PERSON] в загальному розмірі 39500 доларів США; з [PERSON] в загальному розмірі 52666,66 доларів США; з [PERSON] в загальному розмірі 13166,66 доларів США; з [PERSON] в загальному розмірі 13166,66 доларів США, а також стягнути з останніх понесені позивачем судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 12 лютого 2015 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 5 000 доларів США за борговою розпискою від 12 лютого 2015 року зі сплатою трьох відсотків в місяць, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2015 року. Крім того, 1 березня 2018 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США за борговою розпискою від 1 березня 2018 року зі сплатою трьох відсотків в місяць, які зобов`язався повернути до 1 березня 2020 року. [INFO] [PERSON] помер, так і не виконавши взятого на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Борг [PERSON] перед позивачем за вказаними борговими розписками становить в загальному розмірі 118 500 доларів США. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] є відповідачі по справі. 21 грудня 2018 року позивач [PERSON] , в межах строку визначеного частиною другою\~статті 1281\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України),\~ направив письмову вимогу спадкоємцям [PERSON] , у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів. Відповідачі, як спадкоємці померлого [PERSON] , вимоги кредитора [PERSON] \~\~не задовольнили, як того вимагає стаття 1282 ЦК України шляхом\~одноразового платежу, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року було відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 18 лютого 2021 року, яке в подальшому відкладалось на 30 березня 2021 року через неявку відповідачів по справі. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 квітня 2021 року. У судовому засіданні 22 квітня 2021 року судом було оглянуто оригінали розписок від 12 лютого 2015 року та від 1 березня 2018 року, які було надано представником позивача та відкладено судове засідання на 14 червня 2021 року через неявку відповідачів по справі. 14 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] вказав на те, що він спадщини після смерті батька [PERSON] не приймав, оскільки не проживав разом з ним на момент його смерті, а тому не може бути відповідачем по справі. Крім того вважає, що розписка могла не бути підписаною саме його батьком, а тому є сфальшованою. Також вказав, що відзив подано із пропуском строку на подання останнього лише у судовому засіданні із розгляду справи по суті, оскільки про існування даної справи відповідач дізнався вже на стадії судового розгляду. Суд зазначає, що відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною другою\~статті 127 ЦПК України\~визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. У відзиві на позовну заяву, який подано відповідачем [PERSON] 14 червня 2021 року на стадії розгляду справи по суті, останній обґрунтовує подання відзиву із пропуском строку тим, що про існування даної справи відповідач дізнався вже на стадії судового розгляду. Однак, суд зазначає, що ухвали суду у даній справі та судові повістки про виклик до суду були надіслані відповідачу по справі [PERSON] за адресою його місця реєстрації, що підтверджена відповіддю на запит суду із Відділу обліку та моніторингу інформації УДМС України у Тернопільській області (така ж адреса була вказана самим заявником у заяві про ознайомлення з матеріалами справи) та отримані ним у встановлений положеннями ЦПК України строк, що спростовує посилання [PERSON] про його ознайомлення про наявність на розгляді суду даної справи лише на стадії розгляду справи по суті, адже йому стало відомо про розгляд справи під час отримання ухвали про відкриття провадження у справі (01 лютого 2021 року). Крім того, поданий відзив на позовну заяву не містить заяви про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву. Тобто, всупереч вимогам частини сьомої\~статті 178 ЦПК України\~відзив поданий з пропуском строку, що встановлений ухвалою суду, а відповідна заява про продовження встановленого судом процесуального строку, до закінчення цього строку подана не була. З урахуванням вказаного, поданий відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву є, таким, що пред`явлений до суду з пропуском строку на вчинення відповідної процесуальної дії, у зв`язку з чим залишений без розгляду, а відтак не приймається судом до уваги під час розгляду справи та оцінки доказів. Крім того, 14 червня 2021 року, у день судового засідання по справі, відповідачем [PERSON] було подано заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді було відмовлено. Того ж дня 14 червня 2021 року через канцелярію суду було подано клопотання адвоката Кравець Л.Л. про вступ у справу на стороні [PERSON] та [PERSON] , до якого додано ордер про надання правової допомоги. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов до суду не надходило. 02 липня 2021 року адвокат Варода П.Б. подав заяву, у якій вказав, що відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] подав із пропуском встановленого ЦПК України строком вже під час розгляду справи по суті, відповідно і заявлені в ньому клопотання також подані із пропуском строку їх подання. Щодо доводів відповідача [PERSON] про те, що він не приймав спадщину після смерті батька [PERSON] , то на їх спростування зазначив, що у матеріалах справи наявна його заява, подана приватному нотаріусу Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвій Л.І. в межах спадкової справи №244/2018 про прийняття ним спадщини після смерті батька. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. У судовому засіданні представник позивача адвокат Варода П.Б. позовні вимоги підтримав в повному обсязі із мотивів, викладених у позові, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомили. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 12 лютого 2015 року [PERSON] отримав у позику в [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США під 3 % місячних, які зобов`язався повернути останньому до 31 грудня 2015 року, про що свідчить копія розписки від 12 лютого 2015 року, оригінал якої оглянуто суддею у судовому засіданні 22 квітня 2021 року (а.с.9). Крім того, 01 березня 2018 року позивач [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 доларів США під 3 % місячних, які він зобов`язався повернути [PERSON] до 01 березня 2020 року, про що свідчить копія розписки від 01 березня 2018 року, оригінал якої оглянуто суддею у судовому засіданні 22 квітня 2021 року (а.с. 10). Виходячи із вищезазначеного, між позивачем [PERSON] та [PERSON] відповідно склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики. Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з положеннями частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У\~статті 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц)та в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі №361/5718/16-ц. Окрім того суд зазначає, що статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №127/26830/16-ц. Відповідно до\~статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] отримані в позику від [PERSON] грошові кошти та нараховані, згідно розписок проценти від суми позики, не повернув позивачу, про що свідчать оригінали розписок, які знаходяться у кредитора (позивача). [PERSON] помер [INFO] в селі Ласківці, Теребовлянського району, Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 липня 2018 року, виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно копії довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 11 грудня 2018 року №09-04/17/3125, [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . В нього був слідуючий склад сім`ї: дружина [PERSON] , 1964 року народження, син [PERSON] , 1984 року народження, син [PERSON] , 1986 року народження (а.с.16). 14 грудня 2018 року [PERSON] подано приватному нотаріусу Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Гордєєвій Л.І. заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , як спадкоємця за законом (а.с.14).\~ 14 грудня 2018 року була заведена спадкова справа за №63500132 (у нотаріуса № 244/2018), після смерті [INFO] [PERSON] . Вказане підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54496553 від 14 грудня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Гордєєвою Л.І. (а.с.13). Враховуючи наведене, до кола спадкоємців [PERSON] входять його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2018 року, виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, один із синів [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] в селі Вербівці, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.12). Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 11 січня 2019 року №09-04/17/542, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . Станом на 19 грудня 2018 року були зареєстровані мати [PERSON] , 1964 року народження, брат [PERSON] , 1984 року народження. Станом на 19 грудня 2018 року проживали мати [PERSON] , 1964 року народження, дружина [PERSON] , 1994 року народження, (зареєстрована [ADDRESS] ), дочка [PERSON] , 2018 року народження (зареєстрована [ADDRESS] ) (а.с.15). Таким чином спадщину померлого [PERSON] в межах розміру спадщини, після смерті батька [PERSON] , на яку за життя мав право [PERSON] , прийняли його мати [PERSON] , дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги та на момент смерті проживали із ним. Згідно із\~статтею 1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. Судом встановлено, що відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] . Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282\~ЦК України. Зокрема,\~статтею 1281 ЦК України\~(у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Стаття 1281 ЦК України\~не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Згідно положень\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду\~\~від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18) та від 21 жовтня 2020\~року у справі № 212/5525/16-ц (провадження 61-20174\~св 19). При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола останніх, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Отже, обов`язок спадкодавця [PERSON] щодо сплати заборгованості за договорами позики із [PERSON] від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємців. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за договорами позики. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) полягає у поверненні сум за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року позивач [PERSON] , в межах строку визначеного частиною другою статті 1281 ЦК України, направив письмову вимогу спадкоємцям [PERSON] , померлого [INFO] , у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21 грудня 2018 року та поштовою накладною №4600113397324 від 21 грудня 2018 року (а.с.17). Відповідачі, як спадкоємці [PERSON] померлого [INFO] , вимоги кредитора спадкодавця [PERSON] не задовольнили шляхом одноразового платежу, згідно статті 1282 ЦК України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на момент смерті\~на праві власності належало нерухоме майно, а саме: -земельна ділянка кадастровий номер 6125080500:02:001:0014 площею 2,8532 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Буданівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 80383.47 грн; -земельна ділянка кадастровий номер 6125081100:01:001:0263 площею 2,6243 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 88738.58 грн; -земельна ділянка кадастровий номер 6125081100:01:001:1073 площею 0,1644 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4912,86 грн; -земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:02:001:0098 площею 0.25 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована у с.Ласківці, Теребовлянського району, Тернопільської області ; -земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:02:001:0101 площею 0,332 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у с.Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області; -земельна ділянка кадастровий номер 6125085200:01:001:0017 площею 0,5 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у с.Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області; -житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-28). Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідує, що спадкодавець [PERSON] був засновником приватного агропромислового підприємства «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи - 31422409, розмір внеску спадкодавця [PERSON] - 5100,00 грн., що становить 51 % у статутному фонді (а.с. 29). За вищевказаним приватним агропромисловим підприємством «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи 31422409 числиться транспортний засіб марки DAF, модель XF 95.480, 2005 року випуску; транспортний засіб марки FRUEHAUF, модель TF 34C1, 1996 року випуску; транспортний засіб марки ГАЗ, модель 5201, 1990 року випуску; транспортний засіб марки PEUGEOT, модель PARTNER, 1998 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 13.400, 2007 року випуску; транспортний засіб марки DERCKS, модель OK 27 12, 1998 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 12.400, 2008 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 400, 2007 року випуску; транспортний засіб марки KOGEL, модель SNCO24, 2000 року випуску; транспортний засіб марки КРАЗ, модель 65055, 2007 року випуску; транспортний засіб марки TOYOTA, модель RAV4, 2017 року випуску; транспортний засіб марки BODEX, модель KIS 3B, 2013 року випуску; транспортний засіб марки КАМАЗ, модель 55102, 1985 року випуску; транспортний засіб марки ГКБ, модель 8535, 1987 року випуску, що підтверджується копією Інформації наданої з порталу державних послуг МВС України за № 0-2104702498 (а.с.31). Отже, враховуючи, що спадщину [PERSON] , померлого [INFO] , прийняли його сини - [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , та дружина [PERSON] - [PERSON] , а тому кожен із них успадкував по 1/3 частці спадкового майна. Померлий [PERSON] за життя спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, але не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Спадщину [PERSON] , який успадкував 1/3 частку майна померлого [PERSON] , прийняли його дружина [PERSON] , їх дочка [PERSON] 2018 року народження, та мати [PERSON] . Суд зазначає, що інтереси малолітньої дитини [PERSON] представляє її законний представник мати дитини [PERSON] . Із змісту\~статті 1282 ЦК\~не вбачається, що законодавець обмежує права кредитора прийняттям спадкового майна неповнолітніми (малолітніми). У зазначеній статті акцент ставиться на спадкове майно, однак у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відтак, суд приходить до висновку, що права малолітньої дитини [PERSON] , 2018 року народження не порушені, оскільки її інтереси представляє законний представник та несе відповідальність в межах вартості частки спадкового майна, якого достатньо для погашення боргових зобов`язань спадкодавця [PERSON] . За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. При цьому, суд зазначає, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Такі ж роз`яснення викладені у п.32 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як встановлено судом, позичальник [PERSON] помер [INFO] до того, як настав строк повернення позики за розпискою від 01 березня 2018 року. Разом з тим, у розписці передбачено, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики у розмірі 3 проценти в місяць. Отже, проценти від суми позики з моменту отримання позики (01 березня 2018 року) вчинені позичальником за життя (до 28 червня 2018 року), тому суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо стягнення з відповідачів суми нарахованих процентів. При цьому суд погоджується з розрахунком заборгованості по процентах, наведеним позивачем у позові, а саме: відповідно до розписки від 12 лютого 2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] суму у розмірі\~\~\~5000 доларів США під 3 % щомісячно, що становить за період з березня по грудень 2015 року (строк повернення позики) - 1500 доларів США (5 000 х 3 % =150 х 10 місяців); відповідно до розписки від 01 березня 2018 року [PERSON] позичив у [PERSON] суму у розмірі\~\~100 000 доларів США під 3 % щомісячно, що становить за період з березня по червень 2018 року (момент смерті [PERSON] ) - 12000 доларів США (100 000 х 3 % =3000 х 4 місяці). Отже, з урахуванням суми основного боргу за договорами позики та вказаних процентів від суми позики, загальна сума заборгованості [PERSON] перед кредитором [PERSON] за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та від 01 березня 2018 року становить 118500доларів США. Спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] , та спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] хоча і прийняли в установленому законом порядку спадщину, вимогу позивача [PERSON] не задовольнили, позиковий борг не повернули. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення в його користь, як кредитора, із спадкоємців позичальника суми боргу виходячи з розміру успадкованої ними частки у спадщині, тобто із [PERSON] в розмірі 1/3 частки, що становить 39500 доларів США, із [PERSON] в розмірі 1/3 частки та 1/9 частки, що становить 52666,66 доларів США, із [PERSON] та малолітньої [PERSON] по 1/9 частці, що становить по 13166,66 доларів США. За загальним правилом (частиною першою статті 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] також просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Згідно квитанції код 216755 від 05 січня 2021 року позивачем сплачено при поданні позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 11350 грн 00 коп. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Так,\~з відповідачів\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню судові\~витрати у\~розмірі 11350\~грн 00\~коп.\~сплаченого судового\~збору,\~а саме: з відповідача [PERSON] в розмірі 3784,62 грн (ціна позову 118500 доларів США, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 39500 доларів США, що становить 33,33%, а тому при задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 3784 грн 62 коп. = 11350 х 33,33%); з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5043,94 грн (ціна позову 118500 доларів США, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 52666,66 доларів США, що становить 44,44%, а тому при задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 5043 грн 94 коп. = 11350 х 44,44%); з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1260,98 грн (ціна позову 118500 доларів США, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 13166,66 доларів США, що становить 11,11%, а тому при задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 1260 грн 98 коп. = 11350 х 11,11%); з відповідача малолітньої [PERSON] , законним представником якої є\~ [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1260,98 грн (ціна позову 118500 доларів США, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 13166,66 доларів США, що становить 11,11%, а тому при задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача малолітньої [PERSON] , законним представником якої є\~ [PERSON] 1260грн 98 коп. = 11350 х 11,11%).

Outcome: approved