Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у 18 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимоги позивач [PERSON] посилалася на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі у неї та відповідача народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід. У звязку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання спільного сина [PERSON] у розмірі 30% усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає та жодним чином дитину не утримує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, офіційно працевлаштований, отримує постійний дохід та забезпечує спільну з позивачем дитину разом із позивачем та надає кошти на утримання спільної дитини у добровільному порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,\~ вважає, що позовні вимоги\~ підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб 22 грудня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 909, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ 239704, та від спільного життя на час розгляду справи мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 438449, виданим індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 18.07.2013 року. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ратифікованої\~Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991\~Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, на які він посилався як на підставу для відмови у задоволенні позову, щодо того, що забезпечує спільну з позивачем дитину разом із позивачем та надає кошти на утримання спільної дитини у добровільному порядку, оскільки факт надання відповідачем коштів добровільно, не перешкоджає реалізації права позивача на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів та стягненню аліментів за рішенням суду та не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, зважаючи на імперативний обовязок батьків утримувати дитину, передбачений положеннями Сімейного кодексу України та міжнародним законодавством. Таким чином, з огляду на те, що спільна дитина [PERSON], 28 червня 2013 року, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної дитини. Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів у розмірі 30% частини всіх видів заробітку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду відповідач підтвердив, що має постійний дохід та офіційно працевлаштований, працює водієм. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує обставини, викладені в позові та передбачені ст. 182 СК України, той факт, що у відповідача жодної особи на утриманні не перебуває, стан здоровя задовільний, та із врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму сприяє забезпеченню одержання коштів дитиною, необхідних для її нормальної життєдіяльності та гармонійного розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів 18 вересня 2017 року, суд присуджує стягнення аліментів з 18 вересня 2017 року.\~ \~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial