Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON], проживаюча за адресою [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], проживаючого за адресою [INFO], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 березня 2011 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 175. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON]»ю, [INFO] Їхнє з відповідачем спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім»ю. Позивач зазначила, що разом з відповідачем вони не проживають із зими 2018 року та спільного господарства не ведуть. Збереження сім»ї неможливе та суперечитиме їхнім інтересам, тому прохала його розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Зозуля». Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. [PERSON] зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків по утриманню малолітніх дітей, тому прохала стягнути на її користь аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному сайті судової влади, що передбачено ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 27, 34). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 079490, що було видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1721, вбачається, що сторони уклали шлюб 05 березня 2011 року (а.с.8). Від шлюбу мають дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON]»ю, [INFO]. Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей суд зазначає наступне. Як зазначила позивач, діти проживають з нею, відповідач свій обовязок по утриманню неповнолітніх дітей не виконує. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Беручи до уваги, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а вони її потребують, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. Частиною 3 статті 181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього Кодексу всіх обставин : відповідач має працездатний вік, відсутні відомості щодо наявності інших аліментних зобовязань, не хворіє. Таким чином,\~суд відповідно\~до вищенаведених\~вимог закону,\~враховуючи \~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище відповідача\~та дітей,\~відсутність на\~утриманні відповідача\~інших осіб,\~прийшов до\~висновку про\~задоволення позову\~та стягнення\~із відповідача\~аліментів на\~утримання дітей\~в розмірі\~1/3\~частини його\~доходів,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру частки, суд виходив з положень п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, та врахував недоведеність позивачем розміру стягуваних аліментів із відповідача саме в ? частці від його доходів. Також судом визначено мінімальний розмір стягуваних аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 30 %, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а на користь держави - судовий збір у розмірі 704,80 грн. за задоволені вимоги про стягнення аліментів. У відповідності до\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial