Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у січні 2016 року до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 17 липня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають двох спільних дітей: [PERSON], народження 03.06.2001, та [PERSON], народження 01.07.2010. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаємних почуттів та поваги. Шлюбні відносини між позивачем і відповідачем припиненні, спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов та розірвати шлюб. Пояснила, що шлюбні відносини на цей час з відповідачем припинені, відповідач перебуває у відносинах з іншою жінкою, позивач проживає окремо від відповідача та не бачить у подальшому спільного з відповідачем подружнього життя. Відповідач у судове засідання не зявився, через телефонограму повідомив суду, що перебуває на окупованій території у м. Донецьк. Позов визнав, підтвердив факт припинення шлюбно-сімейних відносин, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2010 відділом реєстрації актів громадянського стану Амвросіївського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 65 (а.с.5). Мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.6), та [PERSON], [INFO] (а.с.7), спору про місце проживання яких у сторін не виникає. Спільне життя сторін не склалося у звязку з втратою почуттів і взаєморозуміння. Сторони з червня 2015 року разом не проживають, спільне господарство ними не ведеться. Факт припинення подружжям шлюбно-сімейних відносин не заперечується самими сторонами. Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. З огляду на те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові,\~ примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач у судовому засіданні\~ про відновлення\~ дошлюбного прізвища\~ не заявила, тому після розірвання шлюбу має право\~ надалі іменуватися прізвищем, отриманим після\~ реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved