Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON], які діють також в інтересах неповнолітнього [PERSON], третьої особи: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування жилими приміщеннями в квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності. Посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За вказаною адресою зареєстроване її місце проживання. Загальна площа зазначеної квартири становить 84,8/83,6 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат, а саме: кімната, площею 14,70 кв.м.; кімната, площею 13,60 кв.м.; кімната, площею 17,20 кв.м., а також інших приміщень загального користування: кухні, площею 12,40 кв.м., ванної кімнати, площею 4,30 кв.м.; вбиральні, площею 1,50 кв.м.; коридору, площею 17,10 кв.м.; комори, площею 1,60 кв.м. Окрім того, квартира обладнана лоджією, 2,4/1,2 кв.м. Розділити спірну квартиру на два окремих житлових приміщення неможливо, оскільки квартира знаходиться в багатоповерховому будинку та обладнана системою центрального водопостачання, електропостачання та теплопостачання. На даний час позивач змушена тимчасово проживати в квартирі №3, що по вул.Мінській, 13 м.Чернівці, оскільки відповідачі поміняли вхідний замок, зайняли повністю усю квартиру та чинять їй перешкоди у користуванні нею. Добровільної згоди щодо визначення порядку користування квартирою вони не досягли, а тому просила виділити їй у користування жилу кімнату, площею 17,20 кв.м., оскільки ця кімната є відокремленою та буде найбільш зручним варіантом для відповідачів, оскільки інші дві кімнати розташовані поруч одна з одною. Просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити їй у користування житлову кімнату, площею 17,20 кв.м.; виділити у користування відповідачів житлові кімнати, площею 14,70 кв.м. та 13,60 кв.м. Залишити у спільному користуванні місця загального користування, а саме: приміщення кухні, площею 12,40 кв.м.; ванну, площею 4,30 кв.м.; вбиральню, площею 1,50 кв.м., коридор, площею 17,10 кв.м.; комора, площею 1,60 кв.м. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких проти позову заперечував з тих підстав, що позивач [PERSON] просить виділити їй у користування житлову кімнату, площею 17,20 кв.м., що перевищує її частку у праві спільної власності. Просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих доказів. Обов'язок доказування згідно зі ст.10, ст.60 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи. Як було встановлено судом, квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності від 09.09.2008 року, яка наявна у матеріалах справи (а.с.6). Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Як видно із змісту ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від визначення розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватисяі розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З дослідженої у судовому засіданні копії технічного вказаної квартири судом встановлено, що вона складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 83,60 кв.м., в тому числі житловою площею - 45,50 кв.м., а саме: кімната, площею 14,70 кв.м.; кімната, площею 13,60 кв.м. та кімната, площею 17,20 кв.м.; кухня, площею 12,40 кв.м.; коридору, площею 17,10 кв.м.; ванної кімнати, площею 4,30 кв.м.; вбиральні, площею 1,50 кв.м.; комори, площею 1,60 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,4/1,2 кв.м. (а.с.7). Отже, з урахуванням принципу рівності часток співвласників у справі спільної сумісної власності, частка кожного із чотирьох співвласників у житловій площі квартири становить 11, 375 кв.м. Житлові кімнати спірної квартири мають різні площі, жодна з яких не становить 11,375 кв.м., а тому суд має визначити найбільш прийнятний для усіх співвласників варіант користування спільною квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа може звернутися до суду за захистом майнового свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). З урахуванням того, що сторони не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирою, яка є їх спільною сумісною власністю, суд з метою захисту права власності усіх співвласників квартири, вважає можливим встановити порядок користування квартирою з урахуванням принципу рівності часток співвласників у справі спільної сумісної власності.

Outcome: partial