Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] подала позов в суд до [PERSON]»як [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Сокальська державна нотаріальна контора та Сокальська районна державна адміністрація в особі відділу державної реєстрації про поновлення терміну позовної давності, визнання недійсним ( удаваним) договору дарування житлового будинку , визнання договору дарування договором купівлі продажу, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з наступних підстав : 02 грудня 2003 року дочка позивачки [PERSON] ( на той час [PERSON] ) уклала шлюб з відповідачем [PERSON], актовий запис № 14 в Свитазівській сільській раді Сокальського району . В зв»язку з тим, що позивачка перебувала з 2001 року на заробітках в Італії , вона ще до укладення вказаного шлюбу вирішила купити для дочки квартиру в м.Сокаль , однак заощаджених нею коштів для цього було недостатньо і дочкою вирішили купити житловий будинок в с. Свитазів Сокальського району Львівської області по вул.. Дружби , 17 , який підшукала її дочка у гр.. [PERSON]. В зв»язку із тим , що на момент купівлі будинку вона перебувала за кордоном не могла приїхати в Україну через відсутність документів, а у дочки не було паспорта, вони вирішили оформити будинок на зятя, оскільки він та дочка ще до укладення шлюбу тривалий час проживали у фактичних шлюбних відносинах однією сім»єю, мали намір одружитися , що і зробили в грудні 2003 року) у позивачки не виникало сумнівів щодо порядності майбутнього зятя. 17 вересня 2003 року будинок було відчужено власником [PERSON] на користь відповідача [PERSON]»як В.Б. як дарунок і між сторонами укладено договір дарування житлового будинку. Договір посвідчено державним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1-3032. Фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу , а не договір дарування , оскільки позивачка повністю сплатила продавцю [PERSON] вартість будинку 10 000 гривень, а окрім того «даритель « та «обдарований» є зовсім чужими людьми і до укладення договору вони знайомі не були , а тому у відповідача [PERSON] не було жодних підстав укладати договір дарування на користь відповідача [PERSON]»як [PERSON]. Такий договір було укладено з відома обох сторін , оскільки на той час держмито з договору дарування було меншим як з договору купівлі продажу. Таким чином між сторонами було укладено удаваний правочин договір дарування для приховання правочину , який вони насправді вчинили договору купівлі продажу. У відповідності до ч.2 ст. 55 ЦК України якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду , то застосовується правила, що регулюють ту угоду ,яку сторони мали на увазі. Покупцем будинку за даним договором фактично була позивачка , оскільки будинок було придбано нею, виключно за її власні кошти, до яких відповідач [PERSON]»як [PERSON] не має жодного відношення. Укладаючи спірний договір на ім.»я зятя [PERSON]»як В.Б. позивачка мала намір в подальшому переоформити на себе, однак змогла приїхати в Україну ненадовго лише в 2006 році, але не поспішала , оскільки вважала , що відносини між дочкою та зятем [PERSON]»як В.Б. були нормальними, а тому позивачка зможе це зробити в будь який час. Вже на той час відносини між дочкою і зятем значно погіршились, оскільки зять постійно вчиняв сварки та наносив дочці побої, однак дочка не повідомляла позивачку, що вони мали намір розлучитися. 12 січня 2007 року дочка позивачки та відповідач [PERSON]»як В.Б. розірвали шлюб, актовий запис № 8, а тому позивачка вважає, враховуючи, що вона на цю дату перебувала за кордоном і не могла самостійно звернутися до суду з позовом, однак такі були подані 19.01.2007 року та 03.06.2009 року, однак рішення за цими позовами не ухвалено. Той факт , що позивачка виступила покупцем спірного будинку підтверджується наступним : 1) грошові кошти , що становлять ціну будинку в сумі 10000 гривень, є особистими коштами позивачки , які вона надсилала з-за кордону на картковий рахунок в в Євро № 6762 463372313887 в КБ «Приватбанк» і передані її дочкою особисто продавцю [PERSON]; 2) в спірну квартиру дочка позивачки прописалася 15.12.2003 року разом із своїм неповнолітнім сином від першого шлюбу і проживає в даному будинку на даний час. Відповідач [PERSON]»як В.Б. на даний час в будинку не проживає, а проживає в [INFO], куди вселився ще до розірвання шлюбу з дочкою; 3) твердженнями відповідача [PERSON] про те, що фактичним покупцем будинку є позивачка, що її дочка передавала кошти і що мала місце купівля продаж будинку, а не дарування; 4) після укладення договору будинок та ключі від будинку були передані продавцем дочці позивачки, оскільки дочка від імені позивачки виконала всі зобов»язання за договором і оплатила вартість будинку. [PERSON] до вимог ст. 234 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року із наступними змінами та доповненнями) за договором купівля-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Позивачкою та продавцем [PERSON] виконані всі умови договору , а тому позивачка є покупцем спірного будинку. На момент купівлі-продажу спірного будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів складався із трьох житлових кмнат , житловою площею 47,7 кв.м., коридору, кухні , , кладової загальною площею 72,5 кв.м. та потребував капітального ремонту. Ремонт будинку проводила дочка позивачки разом із відповідачем [PERSON]»яком В.Б. за кошти позивачки, які вона протягом всього часу їх спільного проживання надсилала дочці. Відповідач [PERSON]»як В.Б. періодично виїзджав на заробітки в м.Москву, однак коштів , які він надавав для ремонту будинку, було недостатньо, оскільки вони використовувалися для потреб сім»ї. В зв»язку із цим відповідач [PERSON]»як В.Б. має право на грошову компенсацію частини коштів використаних на ремонт. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial