Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила у суд даний позов і просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 24 541,69 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Корсунь-Шевченківського районного суду від 06.03.2002 було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини аліменти, які відповідач взагалі не сплачує або сплачує в меншій сумі, ніж передбачено рішенням суду, у зв'язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 24 541,69 грн. за період з 01.04.2011 по 30.06.2016. У суд позивач [PERSON] не з'явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримання своїх вимог, в якій зазначила на письмове заперечення відповідач, що відповідачу було відомо про рішення суду про стягнення аліментів та виконавчого листа, зміна роботи ніяким чином не випливає на обов'язок сплачувати аліменти. Також зазначила, що саме боржник повинен повідомляти державного виконавця про сплату ним аліментів і надавати підтвердження цього, з заявою про повернення виконавчого листа вона не зверталася до виконавчої служби. Крім цього, вказала, що втрата виконавчого листа виконавчою службою немає відношення до зобов'язання сплачувати аліменти. Відповідач [PERSON] у суд з'явився, вимоги позивач не визнає повністю і надав письмове заперечення, що його вина у простроченні сплати аліментів відсутня, а тому з нього не підлягає стягненню пеня за таке прострочення. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У суді встановлено, що постановою Корсунь-Шевченківського районного суду від 06 березня 2002 року, яка набрала законної сили цього ж числа, було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини - сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а.с.6). Виконавчий лист про стягнення вказаних аліментів перебуває на виконанні у відділі ДВС Городищенського РУЮ. Відповідач аліменти у визначеному рішенням суду розмірі не сплачує, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2016, згідно обчисленого державним виконавцем розрахунку, становить всього 64 023,43 грн. (а.с.11-12). Із вказаного розрахунку, який здійснений за період з січня 2009 року по червень 2016 року включно, вбачається, що відповідач допускав виникнення заборгованості за аліментами з квітня 2011 року. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.22) вказується, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду від 06.03.2002, він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти, періодично сплачував аліменти. Визначені відповідачем такі обставини, як втрата виконавчого листа, неповідомлення йому державним виконавцем про розмір аліментів, належних до сплати, не можна визнати як такі, що спростовують вину відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Враховуючи, що відповідачем не зазначено обставин, які спростовують його вину у виникненні заборгованості по сплаті аліментів по незалежних від нього причинах, суд вважає вину відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів доведеною. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такої позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 01.07.2015 по справі 6-94цс15 та від 03.02.2016 по справі №6-1477цс15. Суд, перевіривши розрахунки заборгованості та пені, надані позивачем, приходить до висновку, що розрахунки пені здійснені невірно. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня (неустойка) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 22 908,90 грн., нарахована за період з квітня 2011 року по червень 2016 року включно. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, а отже і аліментних, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу), а відтак до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія ЦК України, зокрема ст. 258. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, а відповідачами не пред'явлено зустрічного позову та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. При частковому задоволенню позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 229,09 грн..

Outcome: partial