overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач в листопаді 2020 року звернулася до суду за позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому позивач вказує, що 26 травня 2017 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Тривалий час сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу не можливе. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 травня 2017 року у Шевченківському районному у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №573. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, про що відповідно до свідоцтв про шлюб серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 26.05.2017 року, зроблений актовий запис № 573 (а.с.10, 11). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] . (а.с.09) Тривалий час сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. Спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між аценко [PERSON] та [PERSON] - розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач в листопаді 2020 року звернулася до суду за позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому позивач вказує, що 27 лютого 2010 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Тривалий час сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу не можливе. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 лютого 2010 року у Ленінському відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №16. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Ленінському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.02.2010 року, зроблений актовий запис № 16 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON] , [INFO] . (а.с.10) Тривалий час сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. Спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між між [PERSON] та\~ [PERSON] - розірвати. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач в листопаді 2020 року звернулася до суду за позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому позивач вказує, що з 01 червня 2016 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Тривалий час сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу не можливе. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2016 року у Ленінському відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №81. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Ленінському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01.06.2016 року, зроблений актовий запис № 81 (а.с.09). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) Тривалий час сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. Спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між між [PERSON] та\~ [PERSON] - розірвати. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач в лютомк 2014 року звернулася до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив. Інших спадкоємців першої черги за законом не має. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: однокімнатна квартира по [ADDRESS]. Позивач в строк для прийняття спадщини не з'явилася, в зв'язку з важкою хворобою. Коли позивач звернулася до нотаріуса, то одержала відмову у відкритті спадкової справи, окільки вона пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини. Позивачу було роз'яснено їй право на звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд дослідив документи: свідоцтва, договор на квартиру, витяг, виписка з історії хвороби. Суд приходить до наступного: Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив. Інших спадкоємців першої черги за законом не має. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: однокімнатна квартира по [ADDRESS], згідно договору купівлі- продажу квартири № АВР № 856074. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст. 1270 ЦК України встановлюється строк для подачі такої заяви у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] не скористалася своїм правом, у зв'язку з важкою хворобою (діагноз: захворювання колінних суглобів - артрит) підтверджується виписками з історії хвороби. Тому суд вважає, що причину пропуску позивачем, можна визнати поважною і надати позивачеві можливість подати заяву на підставі ст.1272 ЦК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач в лютому 2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що під час спільного проживання відносини не склались через несумісність характерів, кожний має різні погляди на сімейне життя. З 1996 р. фактично розірвали шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, спільне проживання та збереження шлюбу виявилось неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що з вересня 1996 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Примирення не можливе. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Спору про поділ майна не має. Відповідач в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, заслухавши думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважаєщо позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено що сторони зареєстрували шлюб 17.01.1992 р. Сторони з вересня 1996 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач в лютому 2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що під час спільного проживання відносини не склались через несумісність характерів, кожний має різні погляди на сімейне життя. Шлюб носить формальний характер, існування шлюбу в подальшому вважає недоцільним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що з грудня 2012 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Примирення не можливе. Від шлюбу дітей не мають. Спору про поділ майна не має. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, заслухавши думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.09.2010 р. Дітей від шлюбу не мають. Сторони з грудня 2012 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач в лютому 2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, з серпня 2010 р. проживають окремо, спільним побутом, спільним веденням домашнього господарства не пов»язані, спільного бюджету не мають. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що з відповідачем втратили почуття кохання, відсутнє взаєморозуміння, з серпня 2010 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Примирення не можливе. Спору про поділ майна не має. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність та зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.02.2007 р. Сторони від шлюбу дітей не мають. Сторони з серпня 2010 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач в лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки. В позовній заяві посилається на те, що з 11.08.1999 р. по 28.01.2014 р. працював у відповідача на посаді старшого майстра і був звільнений за угодою сторін. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, заборгованість по яких станом на 29.01.2014 року складає 1205,33 грн. та 3910,03 грн. відповідно. Позивач в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач будучи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами у справі з постановленням заочного рішення згідно ст.ст.224-226 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 24 Закону України «Про оплату праці», стаття 115 КЗпП України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.08.1999 р. по 28.01.2014 р. працював у відповідача ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (а.с.5,6,7). Згідно наказу від 27.01.2014 р. № 2 позивача звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України і станом на 29.01.2014 р. заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку складає 1205,33 грн. та 3910,03 грн. відповідно (а.с.2-4). Відповідно до вимог ст.116 ч.1 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення, в тому числі і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки»). Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В зв'язку з тим, що відповідач, не здійснив вчасно розрахунок при звільненні працівника, відповідно до ст. 116 КЗпП України, що стверджується наданими довідками про заборгованість (а.с.2,3), що призвело до порушення його трудових прав, та враховуючи відсутність спору про розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач в лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 вересня 2013 року відповідач позичила у позивача 11200,00 грн. та зобов'язалась повернути їх до 31 грудня 2013 року, про що в матеріалах справи є відповідна розписка. На даний час відповідач не виконала свої зобов'язання, які вона взяла на себе. На вимогу повернути позичені кошти ухиляється від повернення. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просив суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 11200,00 грн. До суду надійшла заява позивача, відповідно до якої він підтримує позов в повному обсязі та просить суд провести заочний розгляд справи у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки від 23 вересня 2013 року відповідач взяла у позивача в борг гроші в сумі 11200,00 грн., в якості позики, які зобов'язалась повернути до 31 грудня 2013 року. На прохання позивача добровільно сплатити борг відповідач його не повертає. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строки та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1047 ЦК України, підтвердження укладення договору позики та його умов можу бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі як такий, що знайшов своє обґрунтування в ході судового розгляду. В зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач в лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказує, 27 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 452. Шлюб перший. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спору з приводу виховання та місця мешкання сина немає. Під час спільного мешкання їх шлюбні відносини не склалися, з різних причин виникали сварки, вони не розуміли один одного, мали різні погляди на життя, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. З 2011 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, кожний з них живе своїм життям. Їх сім'я остаточно розпалася, примирення між ними неможливе. Спору щодо поділу майна між ними немає. Просить розірвати їх шлюб. Позивач в попереднє судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в попереднє судове засідання також не з'явилась, надавши заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2008 року, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 452 (а.с.4). Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінилось з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5), батьком в свідоцтві про народження якого вказаний позивач [PERSON] Подружні відносини між сторонами припинені з 2011 року з тієї причини, що в період сумісного проживання у шлюбі між ними з різних причин виникали сварки, вони не розуміли один одного, мали різні погляди на життя, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим і не доцільним. Спорів між сторонами про місце проживання і виховання малолітньої дитини, а також про розділ майна - немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати, відповідачці після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]».

Outcome: approved