Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 26.04.2019 року (день фактичного розрахунку), що становить 31145,76 грн., а також 40 000,00 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала контролером-касиром 1 категорії їдальні (555) ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». З 31.08.2018 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати. У зв?язку з цим вона звернулася до суду і 21.02.2019 року Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь 26490,10 грн. заборгованості по заробітній платі, яку відповідач виплатив в повному обсязі лише 26.04.2019 року. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 26.04.2019 року у розмірі 31145,76 грн., а також моральну шкоду, яку оцінює в 40000 грн., посилаючись на те, що значною затримкою виплати заробітної плати їй спричинено моральні страждання, вона втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити, зазнала втрат престижу та ділової репутації серед співпрацівників, рідних та знайомих. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк уповноважений представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву від 05.06.2019 року №562-952, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» позов визнає частково, враховуючи що 26.04.2019 року Залізничному ВДВС ГТУЮ у Львівській області було перераховано 26490,10 грн. заробітної плати [PERSON] , тому не заперечує проти стягнення з підприємства на користь позивача 30059,28 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 р. по 26.04.2019р., без урахування податків та зборів. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 40000 грн., то ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з такою вимогою не погоджується, оскільки ця шкода нічим не підтверджена /а.с.24-29/. 19 червня 2019 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач погоджується з розрахунком ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 р. по 26.04.2019р. у сумі 30059,28 грн., без урахування податків та зборів. Поряд з цим наполягає на стягненні з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» моральної шкоду у розмірі 40000 грн., оскільки у зв`язку із значною затримкою заробітної плати, позивач відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на харчах та одязі /а.с. 31-32/. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши подані сторонами у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.1998 року працювала на посаді контролера-касира 1 категорії їдальні (555) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» і з 31 серпня 2018 року була звільнена з підприємства за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.6-7/. Відповідно до довідки ДП «ЛДЗ «Лорта» № 158 від 11.04.2019 року середньоденна заробітна плата позивача становить 181,08 грн. /а.с.10/. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.02.2019 року Залізничним районним судом м. Львова винесено судовий наказ, відповідно до якого з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» стягнуто на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.04.2018 року до 31.08.2018 року у розмірі 26490,10 грн. /а.с.5/. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно платіжного доручення №852 від 26.04.2019 року фактичний розрахунок відповідачем з позивачем проведено 26.04.2019 року, що підтверджує представник відповідача в адресованій суду відзиві на позовну заяву від 05.06.2019 року №562-952 /а.с.24/. Згідно довідки №227 від 29.05.2019 року середньоденна заробітна плата позивача становить 181,08 грн. /а.с.10/. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 року по 26.04.2019 року, що включає 166 робочих днів, складає 30059,28 грн. і така сума не оспорюється сторонами, тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, слід заначити, що у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивач у відповідності до вимог ст.23 ЦК України, якою врегульовано відшкодування моральної шкоди, не довела належними та допустимими доказами завдання їй факту заподіяння моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а відтак заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. На підставі наведеного відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 31.08.2018 року по 26.04.2019 року у розмірі 30059,28 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, а в решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути частково сплачений судовий збір, а саме у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial