Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 114 486,40 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг , у зв,язку з чим підписала заяву №б/н від 25.10.2012 року , згідно якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок .Відповідач підтвердила свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті , складає між нею та банком договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві . Взяті на себе зобовязання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти, але Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов,язання. 02 жовтня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 09 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву , в якому відповідач просила позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 8380 грн. , в іншій частині позову відмовити. В обгрунтування відзиву зазначила, що вона дійсно отримала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 9000 грн. на підставі її заяви від 25.10.2012 року. За весь час користування кредитом заборгованості не виникало , вона своєчасно вносила необхідний платіж за користування , сплачувала відсотки за користування , інше. 24.11.2014 року відповідач постраждала від дій шахраїв , які зняли з її кредитної картки всі наявні кошти у розмірі 8090 грн. Після того ,як на номер відповідача надійшло смс - повідомлення про зняття коштів, вона негайно зателефонувала на гарячу лінію банку та повідомила про зняття коштів . Працівник банку заблокувала картку та роз,яснила про необхідність звернення до органів поліції. Протягом півгодини відповідач звернулася до Комінтернівського ВП з заявою про зняття з банківської картки коштів. 15.12.2014 року на адресу директора Харківської філії банку та Голови правління банку відповідачем направлена заява з проханням не нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки кошти з картки зняті шахраями. На теперішній час слідчий відповідачу повідомив , що шансів знайти шахраїв немає. 05.10.2018 року з цього приводу на адресу Слобідського ВП направлено адвокатський запит, однак відповідь не отримана. За чотири роки банком відповідачу нараховані відсотки у розмірі 114486,40 грн. Фактично відповідач з 24.11.2014 року по теперішній час кредитними коштами не користувалася . 19 жовтня 2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач звернулася до банку з заявою б/н від 25.10.2012 року , згідно якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. Відповідач зверталася до банку із запитом щодо несанкціонованого списання грошових коштів з картки. Проте в результаті перевірки встановлено , що відповідачем були порушені умови і правила надання банківських послуг та розголошена особиста інформація. Відповідачем були порушені умови і правила надання банківських послуг та розголошена особиста інформація . відповідно до п. 1.1.5.29 кредитного договору , відповідач несе повну відповідальність за операції проведені з карткою . Відповідач в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку , якщо такі особи будуть виявлені. Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року проведено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання. 06 листопада 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив , в якому відповідач зазначила,що вона не розголошувала особисту інформацію та позивачем не надано жодного доказу на спростування даної інформації. Як зазначає представник позивача у відповіді на відзив до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операції та відповідальність несе користувач . З цього випливає , що після повідомлення про факт крадіжки , відповідач не несе відповідальності за такі збитки. Відповідач негайно звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину і письмово звернулася до керівництва банку з заявою про ненарахування їй відсотків за користування кредитом , оскільки кредитні кошти були зняті з її картки . Таким чином , відповідач вважає, що банком за весь період з 24.11.2014 року по час подання позову до суду незаконно нараховувались відсотки за користування кредитом. Відповідач фактично з 24.11.2014 року по теперішній час не користувалась кредитним коштами , у зв,язку з тим , що вона одна виховує трьох дітей , двоє з них мають серйозні захворювання , не має роботи із-за необхідності доглядати за хворими дітьми. Тому позовні вимоги визнає частково на суму заборгованості за кредитом у розмірі 8380 грн. 19 листопада 2018 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких вона посилалася на обставини зазначені у відповіді на відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково , просила стягнути заборгованість у розмірі 8380 грн. , в частині стягнення нарахованих відсотків відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг , у зв,язку з чим підписав заяву №б/н від 25.10.2012 року , згідно якої отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердила свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті , складає між ним та банком договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві . Матеріалами справи встановлено, що взяті на себе зобов'язання за зазначеним Договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином та своєчасно не виконувалися й не виконуються до теперішнього часу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення Позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобов,язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачу станом на 30.06.2018 року нарахована заборгованість 114486,40 грн. , яка складається з наступного: \~ \~ \~ \~- 8380 грн. заборгованість за кредитом; \~ \~ \~ \~- 106104,40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.10.2012 по 31.01.2018 . Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи заява відповідача [PERSON] про зняття коштів з її картки 24.11.2014 року прийнята ЧЧ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України за р. №4477. 27 листопада 2014 року відповідачм на адресу Харківської філії ПАТ КБ «Приватбанк» та голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» направлені заяви про не нарахування відсотків по її кредитній картці , в зв,язку з незаконним зняттям коштів з її рахунку невідомою особою. 11 грудня 2014 року відповідачем до прокуратури Харківської області подана скарга на бездіяльність служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк». Матеріалами справи встановлено, що відповідач має трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]. 17.10.2008 року ,які згідно з медичними документами мають захворювання. Відповідно до повідомлення Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 09.10.2018 року заява [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення 25.11.2014 року внесена до ЄРДР за №12014220540003034 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Згідно листа Харківської місцевої прокуратури №5 від 12.10.2018 року постановою прокурора прокуратури Комінтернівського району м. Харкова від 16.03.2015 року місцем проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №120144220540003034 від 25.011.2014 року за ч.1 ст. 185 КК України визначено за СВ Дарницького РУ ГУМВС України м. Києва. Як вбачається з відповіді на запит суду Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 27.12.2018 року по кримінальному провадженню за №120142540003034 від 25.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України від 31.02.2015 року. Суд не погоджується із заявленою до стягнення сумою відсотків та визначеному позивачем періоду їх стягнення, виходячи з наступного . Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Суду не надано доказів того, що була проведена пролонгація кредитного договору. Таким чином, встановивши, що кредитний договір був укладений 25.10.2012 року, закінченням строку дії цього договору слід вважати 25.12.2013 року. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців, тобто до 25.12.2013 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 25.12.2013 року включно року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 26.12.2013 року , відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Крім того , в позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 25.10.2012 року по 31.01.2018 року . але розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви не містить відомостей , щодо нарахованих відсотків за період з 25.10.2012 року по 01.07.2014 року . За таких обставин суд вважає, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 8380 грн. . Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч.1ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобовязань належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за договором кредиту, підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial