Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказало, що 18.01.2013 року між ПАТ « ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/2013-86 від 18.01.2013 року, у відповідності до якого п. 3.1 відповідач отримав кредит в сумі 268700 грн. зі строком кредитування до 18.01.2033 року під 22,33% річних за користування кредитом. 01.11.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору 1/2013-86 від 18.01.2013 року, у відповідності до якого змінено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19,99% з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення у відповідності до п.п. 3.3 Кредитного договору. 18.01.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1з/2013-86 від 18.01.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 546. 18.01.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1п/2013-86 від 18.01.2013 з метою забезпечення виконання зобов»язань відповідачем за кредитним договором, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 43,3 кв. м., що складається з трьох жилих кімнат, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенка,9/84. 10.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов»язань за фінансовими кредитами № 100715, та за договорами іпотеки № 100715, відповідно до яких позивач набув право нового кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором, та набув право іпотекодержателя відносно предмету іпотеки. Оскільки, з невиконанням з боку [PERSON] кредитних зобов»язань з приводу повернення кредитних коштів, та виникненням по цій причині заборгованості у розмірі 205457,12 грн., позивач просить ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки : трикімнатну квартиру, загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 43,3 кв. м., що складається з трьох жилих кімнат, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенка,9/84 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 328620,17 грн. на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 11/2013-86 від 18.01.2013 із [PERSON], шляхом надання [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб»єктом оціночної діяльності, із наданням ТОВ «Фінансова компанія»Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити [PERSON] та членів його родини з житлового приміщення, що було придбано за рахунок кредиту: а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенка,9/84, без надання іншого постійного жилого приміщення; стягнути з [PERSON] суму витрат на судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. ). Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином,інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 18.01.2013 року між ПАТ « ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/2013-86 від 18.01.2013 року, у відповідності до якого п. 3.1 відповідач отримав кредит в сумі 268700 грн. зі строком кредитування до 18.01.2033 року під 22,33% річних за користування кредитом. ( а. с. 4-8) 01.11.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору 1/2013-86 від 18.01.2013 року, у відповідності до якого змінено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19,99% з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення у відповідності до п. п. 3.3 Кредитного договору.( а.с. 13) 18.01.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1з/2013-86 від 18.01.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 546. ( а. с. 15-18) 18.01.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1п/2013-86 від 18.01.2013 з метою забезпечення виконання зобов»язань відповідачем за кредитним договором, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 43,3 кв. м., що складається з трьох жилих кімнат, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенка,9/84.( а. с. 19-20) 10.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов»язань за фінансовими кредитами № 100715, та за договорами іпотеки № 100715, відповідно до яких позивач набув право нового кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором, та набув право іпотекодержателя відносно предмету іпотеки. Згідно з витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 100715 нв від 10.07.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 205457,12 грн., з неї сума основного боргу 170996,39 грн., сума простроченого основного боргу -868,43 грн., сума нарахованих процентів - 2070,74 грн, сума прострочених процентів - 31521,56 грн.( а. с. 25-31). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.ст.\~ ст. 526,527,530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~ За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. \~\~ За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до п. 1. 3 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням та відшкодувати витрати у повному обсязі, розмір якої визначається на момент здійснення задоволення та визначається за критеріями, передбаченими умовами Кредитного договору та/ або цим Договором і які становлять по своїй суті максимальний розмір вимоги, а саме: -вимоги за Осиновим зобов»язанням, включаючи сплату процентів, комісійних винагород, неустойки, основної суми боргу, інших платежів, а також будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого умовами Кредитного договору. При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збільшення Основного зобов»язання, в тому числі у випадку збільшення процентів за кредитом, змін графіку повернення кредиту та сплати процентів, зміни строків сплати процентів, основної суми боргу та інших платежів та не потребує внесення змін до цього Договору, оскільки цей Договір містить істотну умову щодо змісту Основного зобов»яання та містить посилання на правочин, у якому встановлено Основне зобов»язання. Відповідно до п. 4.2.5 іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі, незалежно від строку виконання зобов»язань, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки, задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі у разі: -невиконання,неналежного виконання умов кредитного договору; -порушення іпотекодавцем обов»язків щодо вжиття заходів, необхідних для збереження предмета іпотеки ( в т.ч. проведення поточного ремонту) та його захисту від посягань з боку третіх осіб, а також у разі знищення, пошкодження, вилучення, зменшення вартості предмету іпотеки або наявності такої загрози. При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Проте,невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Заперечень з цього приводу з боку відповідачів не надійшло, хоча останні повідомлені про день і час слухання справи належним чином, більш того, на адресу електронної пошти відповідачам надіслані судова повістка та копії матеріалів цивільного позову. ( а. с. 69-73). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя\~статті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням\~ст. 124 Конституції України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Зокрема,\~\~ відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» \~ в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки-ст.ст.38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. З іпотечного договору від 18.01.2013 року вбачається, що вартість предмету іпотеки погоджується сторонами в розмірі 383999,00 грн. Відповідно до п. 6.5 Договору реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною за ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України « Про іпотеку» \~ ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності, на рівні,\~\~не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону \~ встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою\~статті 38 цього Закону . Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15. Отже, в даному випадку, суд вважає, що вказівка в резолютивній частині рішення суду на те, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі-продажу, не суперечить вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно роз»яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вигоди іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі . Позивачем не надано доказів реального проживання відповідачів чи будь-кого в квартирі, або відмови від добровільного виселення, яке було запропоновано з боку позивача у вигляді відповідної вимоги. Окрім того, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону \~щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)\~Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є смт. Мангуш. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому, у звязку із тим, що будинок\~предмет іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості , яка виникла у відповідача [PERSON] перед позивачем. Що стосується позовних вимог в частині виселення відповідачів з житлового приміщення, то в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити за вищезазначеними підставами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial