Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач 10.04.2013 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 18 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, та надала згоду щодо встановлення розміру кредитного ліміту за рішенням банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав і видав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. В порушення умов кредитного договору позичальник кредитні кошти своєчасно не повернула, в зв`язку з чим, станом на 23.04.2019 року виникла заборгованість на загальну суму 86 184, 01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 36 161, 36 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 18 597, 26 грн, пені за прострочене зобов`язання - 26 345, 20 грн, пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 500 грн, штрафи (фіксована частина) - 500 гривень, та процентна складова 4080, 19 грн. Отже, загальна сума заборгованості за даним договором становить 86 184, 01 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами. Відповідач [PERSON] позов до неї не визнала. Згідно поданого відзиву на позов відповідач дійсно користувалась кредитною карткою, але вчасно повертала кредитний борг і в неї не було ніякої заборгованості. 26 листопада 2017 року на її телефон зателефонували, вона взяла телефон, але з`єднання перервалось і перестав працювати мобільний зв`язок на телефоні. Після цього [PERSON] з іншого телефону зв`язалась з оператором Приватбанку з проханням заблокувати її карточку, оскільки їй були відомі випадки викрадення коштів з карточки таким чином в її односельчан. Наступного дня відповідач звернулась до відділення ПриватБанку в смт. Талалаївка з приводу блокування кредитної картки, де їй повідомили, що з її картки знято грошові кошти в сумі 11 604 грн, і повідомили, що її картка заблокована. Після цього [PERSON] звернулась до відділення поліції із заявою і повідомила про вчинення шахрайських дій щодо неї. 19 грудня 2017 року відповідач звернулась до відділення ПриватБанку та попросила роздруківку операцій по її кредитній картці. У [PERSON] була заборгованість по кредитній лінії на суму 6 594, 71 грн, яку вона повернула. Згідно роздруківки операцій, що була надана банком, вона дізналась, що з її карткового рахунку знято кошти у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Працівник банку зробила заявку про блокування картки та відкрила новий кредитний рахунок, проте картки не видала. Аналогічні процедури зняття коштів проходили і в її односельців, в яких також таким чином викрадались кошти з карток в м. Кривий Ріг. Протягом останнього часу банк неодноразово направляв відповідачу вимоги з метою спонукати її сплатити борг, хоча вона, як особа, що не має жодного відношення до зняття коштів і повідомляла банк про анулювання суми боргу, і пояснювала, що за даним фактом порушені кримінальні справи, проводиться слідство, і крім того, доведеності того, що саме відповідач знімала кошти в м. Кривий Ріг немає, в час зняття коштів вона перебувала в с. Стара Талалаївка. Тому підстави для задоволення позову відсутні. Згідно поданого позивачем відповіді на відзив [PERSON] 10.04.2013 року вона стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку та отримала кредитну картку «Універсальна». Відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, враховуючи, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи. Про втрату картки відповідач не заявляла, грошові кошти знімались за допомогою банкомату, відповідно особа, яка знімала кошти, мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код, властивий даній карті, поскільки ПІН-код відомий лише держателю карти і необхідний для здійснення операцій з платіжною картою. Враховуючи, що згідно умов кредитного договору - п. 1.1.5.29 - клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою. Клієнт в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку. У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення відповідача є необґрунтованими. При укладенні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. Крім того, для зручності клієнтів у банку організовано он-лайн сервіси, інтернет-банк Приват 24, термінали самообслуговування. Також при необхідності отримання інформації, у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості, клієнти банку мають можливість ознайомитись з нею в обслуговуючому відділенні АТ КБ «ПриватБанк». Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, тому твердження відповідача в частині незнання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Відповідачем [PERSON] у відповідності до норм ЦПК України було надано заперечення на відповідь на відзив, у якій відповідач зазначає, що вона зверталась на «Гарячу лінію» банку з приводу блокування її карток, та несанкціонованого нею зняття коштів з них, але, незважаючи на це, шахрайські дії з карткою продовжувались. З цього приводу відповідач зверталась до Київського управління кіберполіції. Також відповідач зазначає, що жодного разу не була в м. Кривий Ріг і коштів там не знімала, і це можна перевірити, поскільки термінали самообслуговування знаходяться під відеонаглядом. На даний час працівники банку неодноразово телефонували відповідачу з метою спонукання сплати боргу, при цьому погрожували виселити з будинку та арештувати майно, присилали листа з невідомим рішенням суду. Ухвалою від 11 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 24 червня 2019 року відповідачем було надано відзив на позов, у якому вона просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки кошти з її картки були зняті шахрайським шляхом іншою особою. Ухвалою від 26 червня 2019 року було призначено загальне позовне провадження згідно відзиву відповідача, оскільки розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження не був доцільним з врахуванням наданого відзиву та обставин справи, та призначено підготовче судове засідання на 02 серпня 2019 року. 29 липня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, у якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02 серпня 2019 року було призначено розгляд справи по суті на 30 серпня 2019 року. 06 серпня 2019 року відповідач подала до суду заяву про витребування доказів, а саме - відомостей про дату та час блокування її карток. 12 серпня 2019 року відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив. 19 серпня 2019 року позивачем через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи». Ухвалою судового засідання від 30 серпня 2019 року було задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано у позивача інформацію про дату та час блокування карток, у розгляді справи оголошено перерву до 27 вересня 2019 року. Судове засідання 27 вересня 2019 року відкладено за клопотанням відповідача на 21 жовтня 2019 року. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи в суді 06 серпня 2019 року заявлялось клопотання про витребування у позивача відомостей про дату та час блокування належних їх карток, так як самостійно вона не змогла отримати такої інформації. Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року клопотання відповідача було задоволене та витребувано в банку інформацію в порядку витребування доказів. 05 вересня 2019 року на адресу суду надійшла інформація від позивача на виконання ухвали суду. Будь-яких інших процесуальних дій у справі - забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження - в ході розгляду справи не було та процесуальні документи з цих питань не постановлялись. В судове засідання по справі представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд даної цивільної справи без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у якому зазначено, що позов підтримують у повному обсязі. Суд, розглянувши заяву представника позивача, прийшов до висновку, що поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому розгляд справи було проведено без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні [PERSON] позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що у листопаді 2017 року у неї, як і в деяких її односельців, пройшло незаконне зняття коштів з карток, яке проводилось у м. Кривий Ріг. Хоча вона там ніколи не була і коштів не знімала. Це все сталося після того, як їй зателефонували на ї номер, і після чого перестав працювати мобільний зв`язок на телефоні. Відповідач, знаючи від односельців про такі випадки, зразу ж з іншого телефону зателефонувала до оператора «ПриватБанку» та заблокувала належну їй карточку. Наступного дня вона поїхала до відділення банку в смт. Талалаївка і там дізналась, що з її картки знято кошти в сумі 11 604 грн, і повідомили, що карточка заблокована. По цьому випадку відповідач зверталась в поліцію, порушено кримінальне провадження та проходить досудове розслідування, винних осіб не знайшли. До моменту здійснення таких несанкціонованих операцій відповідач мала борг по кредиту в сумі 6594, 71 грн, який вона погасила. Але на неї здійснюється тиск працівниками банку, до неї телефонують погрожують, присилають на її адресу листи з погрозами та рішення невідомо якого суду про стягнення з неї заборгованості по кредиту. Судом встановлені фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено в судовому засіданні 10.04.2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язувалася використовувати платіжну карту в розмірі платіжного ліміту, погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування по перевитратам платіжного ліміту та сплачувати комісії (а.с 52-53). 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК») (а.с.73-74). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид економічної діяльності АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - інші види грошового посередництва (а.с.72-72 зв.). Звертаючись до суду із даним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало про те, що у встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом 23.04.2019 року виникла заборгованість на загальну суму 86 184, 01 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 36 161, 36 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 18 597, 26 грн, пені за прострочене зобов`язання - 26 345, 20 грн, пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 500 грн, заборгованість по штрафам 4580, 19 грн. на підтвердження зазначеного посилання позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с.48-51). На підтвердження того, що з її картки здійснювалось несанкціоноване зняття коштів відповідачем [PERSON] надано копію її заяви до Департаменту кіберполіції України від 28.11.2017 року, у якій вона просить провести перевірку по факту несанкціонованого зняття грошових коштів з належних їй банківських карток Приватбанку, до яких було прикріплено номер її мобільного телефону (а.с.91). Згідно копії витягу з ЄРДР від 30.01.2018 року № 12018270260000029 від 30.01.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, заведеного на підставі матеріалів, що надійшли з СУ ГУНП в Чернігівській області за зверненням [PERSON] по факту шахрайських дій з боку невстановлених осіб, які шляхом зловживання довірою заволоділи грошовими коштами в сумі 11604 грн з пластикової карти «ПриватБанку», що мало місце 26.11.2017 року (а.с.90). Ухвалою слідчого судді Талалаївського районного суду від 07.08.2018 року про тимчасовий доступ до речей і документів по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270260000029 від 30.01.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» надати поліцейським Талалаївського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській тимчасовий доступ та дозвіл на вилучення (виїмку) інформації про рух коштів на картковому рахунку № [NUMBER] з вказівкою кореспондентів, місць зняття грошових коштів, з можливістю вилучення копій даних документів та роздруківки за період з 11:30 год. 26.11.2017 року по 00:00 год. 20.12.2017 року у філії «Чернігівське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою вул. Серьожнікова, 6 м. Чернігів. (а.с.94-95). Згідно копії протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 04.10.2018 року слідчому надано виписку по рахунку (а.с.96). Згідно виписки про рух коштів 26 листопада 2017 року в 00.00 год. зафіксовано збільшення кредитного ліміту до 18 500 грн. Крім того в цей же день в період з 13 год. 17 хв. до 14.00 год. зафіксовано переведення коштів із картки [PERSON] у сумі 10 грн через термінал самообслуговування у м. [ADDRESS] . Після чого з цього ж терміналу зафіксовано кілька операцій зняття кредитних коштів через експрес-платежі, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором та інші банківські операції. Банківська операція по переводу коштів була також проведена і 27.11.2017 року в 13 год. 22 хв. ( а.с. 97). Збільшення кредитного ліміту 26.11.2017 року зафіксоване також і на виписці з рахунку [PERSON] , наданого позивачем до відповіді на відзив, з якого вбачається також, що зразу після збільшення кредитного ліміту проводились несанкціоновані операції та зняття коштів з карти (а.с.122-125). Факт зняття коштів та проведення банківських операцій з карткою [PERSON] , які проводились 26.11.2017 року та 27.11.2017 року в терміналі самообслуговування по просп. Гагаріна, 63 в м. Кривий Ріг та через платіжну систему LiqPay, підтверджується також і копією виписки по рахунку [PERSON] за період з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року, з якого також вбачається, що за даний період витрати по картці за даний період становлять 31 933, 78 грн. (а.с.101-102). На ухвалу суду про витребування доказів, в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації про дату та час блокування карток Універсальна Gold, що належали [PERSON] - картки № [NUMBER] з терміном дії до 06.2018 року та картки № [NUMBER] з терміном дії до 11.2019 року, позивачем надана інформація про те, що картка № [NUMBER] є недійсною з 27.11.2017 року, час - 13.43:34; картка № [NUMBER] є недійсною з 26.11.2017 року час 13:26:24 з встановленням обмеження у зв`язку із зміною пін-коду (а.с.156-156 зв). Згідно копії квитанцій, наданих позивачем, нею погашався борг по кредиту, який був до зняття коштів невідомими особами 26 та 27 листопада 2017 року, а саме - 05.01.2018 року в сумі 6700 грн., 07.08.2018 року - 5800 грн., 15.08.2018 року - 2200 грн. (а.с.98, 103). На підтвердження посилання позивача про те, що на неї здійснювався тиск працівниками банку щодо погашення кредитної заборгованості, нею надано до суду копію листа без підпису, відправленого 15.08.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо наслідків непогашення нею кредитної заборгованості (а.с.104), та копію рішення невідомо якого суду без дати винесення такого рішення, без необхідних реквізитів, яким із [PERSON] стягнуто заборгованість за невідомо яким кредитним договором 41480 75 гривень, 500 00 гривень витрати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на оплату адвоката, та 45 00 грн. - судові витрати (а.с.105-105 зв.). Проведення банківських операцій та зняття коштів з картки [PERSON] 26 та 27 листопада 2017 року підтверджується також і наданими відповідачем копіями дублікатів чеків (а.с.106-11). Під час розгляду справи та оцінки доказів, суд прийшов до висновку про відхилення доказу, який поданий позивачем разом з позовною заявою на підтвердження своїх позовних вимог. Так, судом відхиляється копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яку подано позивачем на підтвердження того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. Суд мотивує своє рішення про відхилення даного доказу наступним. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як це передбачають статті 76, 77, 78, 79 ЦПК України. Матеріали справи не містять підпису відповідача про ознайомлення саме із доданими до позовної заяви Умовами та правилами. Наявність підпису в анкеті-заяві про те, що відповідач ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу для ознайомлення, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки позивачем надано копію не підписаних Умов та Правил. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Тому зазначений доказ - копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - не може бути прийнятий судом як допустимий доказ обізнаності відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг при отриманні нею кредиту. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу кредиту і застосуванню при вирішенні справи підлягають як положення ЦК України, щодо кредитних правовідносин, так і положення спеціальних законів, що регулюють кредитні правовідносини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це передбачає стаття 1055 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У заяві позичальника [PERSON] від 10 квітня 2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги до [PERSON] про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховану пеню за прострочене зобов`язання, нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що який саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 квітня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються спеціальним Законом, яким є Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п. 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і 'послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно п. 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, які згідно анкети-заяви позивача складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, картка може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, /отримання/ внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням картки клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7. Умов та Правил); згідно п. 2.1.1.9.5. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених АТ КБ Приватбанк, держатель зобов`язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу. У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що отримувач - це особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; що переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; що платник - це особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Частиною 14.17 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону. Частиною 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. В судовому засіданні належними та допустимими доказами було встановлено, що у [PERSON] 26 та 27 листопада 2017 року сталося несанкціоноване зняття коштів та проведення інших банківських операцій по переведенню коштів з картки, які було здійснено в м. Кривий Ріг. Тобто відповідач [PERSON] умисно чи з необережності не порушувала взятих на себе зобов`язань не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, не втрачала отриманих банківських карток, негайно виконала зобов`язання щодо повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про несанкціонований доступ до її банківських карток. Але навіть після блокування її карток операції по карточках продовжувались. Відповідно до п.14.12. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з п.п.14.14.; 14.16. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у різі повідомлення користувачем про незавершену операцію з усунення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з п.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» клієнт зобов`язаний вживати заходів по запобіганню втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну полосу, або їх незаконного використання. Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення Банку або зателефонувати за вказаними номерами. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності. За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства як це передбачає ст.526 ЦК України. За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Під час розгляду справи підтверджено факти звернень відповідача [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням про несанкціоноване зняття готівки з її карткового рахунку, за таких обставин, враховуючи зазначені норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ризик фінансових збитків та відповідальність несе банк. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідачкою було вжито необхідних заходів, передбачених у випадку неправомірних дій з карткою клієнта Умовами і правилами надання банківських послуг, проінформовано Банк, а також правоохоронні органи, про факт крадіжки грошових коштів з картки, про що відкрито кримінальне провадження № 12018270260000029 в несене до ЄРДР 30 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 190 КК України, а тому вини відповідачки [PERSON] , як підстави цивільної-правової відповідальності, не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, яка виникла не з її вини. Обставин, які б свідчили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи судом не встановлено. При вирішенні спору суд приймає до уваги як правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, де Верховний Суд України прийшов до висновку, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника, так і правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц. Згідно з вимогами статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що стороною відповідача надано достатні докази про те, що грошовими коштами заволоділи сторонні особи, факти її звернень до банку із повідомленнями про несанкціоноване зняття коштів невідомими особами, а також інші доказ, які свідчать про те, що відповідачкою не використовувались зазначені кошти банку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення заборгованості. Водночас, позивач не довів факту, що відповідачка [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не спростовано доводів відповідачки про те, що з її картки викрадено кошти. Крім того, відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, а також правоохоронні органи про зняття коштів невідомими особами. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не несе відповідальності за такі платіжні операції, оскільки не доведено використання кредитних коштів саме відповідачкою. Та сума кредиту, що була до несанкціонованого зняття коштів з картки, відповідачем повернута. Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed