Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач в липні 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що 06.07.2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08#00017236939, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 10500,00 грн. з процентною ставкою 33 % річних, зобов'язавшись повернути кредит у повному обсязі та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом. Окрім того, 30.12.2014 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 41924-ФО/2014/8, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий позичальником в банку за кредитним договором № 26258000236939 від 10.06.2013 року, в сумі 46921,05 грн. з процентною ставкою 33% річних, зобов'язавшись повернути кредит у повному обсязі та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом. Позивач зазначає, що [PERSON] грошові кошти отримала, але зобов'язання за кредитним договором № 08#00017236939 належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 04.05.2017 року виникла заборгованість 19380,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6635,24 грн., процентів за користування кредитом - 2942,70 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 7750,40 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2052,33 грн. Позивач вважає, що відповідач також порушила свої зобов'язання за договором № 41924-ФО/2014/8, у зв'язку з чим станом на 04.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 161197,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 46634,85 грн., процентів за користування кредитом - 33986,81 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 58702,10 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 21873,56 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 08#00017236939 від 06.07.2012 року в сумі 19380,67 грн., заборгованість за кредитним договором № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014р. в сумі 161197,32 грн. та судовий збір в сумі 2708,67 грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2017 року позовні вимоги були задоволені повністю. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ЄДРПОУ 25959784, МФО 320627, рахунок 37390504) заборгованість за кредитним договором № 08#00017236939 від 06.07.2012 року в сумі 19380 (дев'ятнадцять тисяч триста вісімдесят) грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 6635,24 грн., процентів за користування кредитом - 2942,70 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 7750,40 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2052,33 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ЄДРПОУ 25959784, МФО 320627, рахунок 37390504) заборгованість за кредитним договором № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014 року в сумі 161197 (сто шістдесят одна тисяча сто дев'яносто сім) грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 46634,85 грн., процентів за користування кредитом - 33986,81 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 58702,10 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 21873,56 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ЄДРПОУ 25959784, МФО 320627, рахунок 37390504) судовий збір в сумі 2708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 67 коп. 06.11.2017 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення. 18.12.2017 року ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя дана справа № ЄУН 337/2643/17 була прийнята до свого провадження. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2017 року заява [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення задоволена, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2017 року скасоване, а справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. 09.01.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 08#00017236939 від 06.07.2012 року в розмірі 25853,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6635,24 грн., процентів за користування кредитом - 4426,78 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 10988,28 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 3803,49 грн., а також суму заборгованості за кредитним договором № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014 року в розмірі 213945,97 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 46634,85 грн., процентів за користування кредитом - 45049,61 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 81459,98 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 40801,53 грн. Представник позивача Нікітіна Ю.С. в судовому засіданні від 22.08.2018 року підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник позивача у судове засідання 27.08.2018 року не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважають, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності по всім вимогам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, а саме на загальну суму заборгованості за кредитним договором № 08#00017236939 від 06.07.2012 року в розмірі 9 048, 79 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 6 635, 24 грн. та процентів за користування кредитом - 2 413, 55 грн., а також на загальну суму заборгованості за кредитним договором № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014 року в розмірі 77 674, 46 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 46 634, 85 грн. та процентів за користування кредитом - 31 039, 75 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом за кредитним договором № 08#00017236939 від 06.07.2012 року в розмірі 2 013, 23 грн. та № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014 року в розмірі 14 009, 86 грн., а також пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за обома кредитними договорами на загальні суми 14 741, 77 грн. і 122 261, 51 грн., відповідно, [PERSON] не визнала , пославшись на положення ст.ст. 549, 550 ЦК України, вказала, що такі види пені як за прострочення повернення заборгованості за кредитом та за прострочення сплати процентів за користування кредитом не передбачені кредитними договорами від 06.07.2012 року та від 30.12.2014 року, а в пунктах 10.1 та 10.2 зазначених договорів закріплені лише положення про відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договорами у вигляді пені від простроченої суми та за певні порушення - штрафи (санкції). Відповідач [PERSON] та її представник також просили суд застосувати спеціальний строк позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо обчислення та стягнення пені. Відповідач та її представник, пославшись на правову позицію Верховного Суду в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року, заявили в судовому засіданні, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом за кредитними договорами від 06.07.2012 року та від 30.12.2014 року в розмірах 4 426, 78 грн. та 45 049, 61 грн., відповідно, можуть бути задоволені частково в розмірах 2 413, 55 грн. та 31 039, 75 грн., відповідно, та лише за період до 03.02.2017 року, оскільки позивач, надіславши їй Повідомлення-вимогу про повне погашення заборгованості, виявив ініціативу про припинення кредитного договору, змінивши одну з істотних умов обох кредитних договорів, зокрема, строк сплати заборгованості за кредитом. З приводу стягнення судових витрат відповідач та її представник просили суд задовольнити їх пропорційно задоволеним вимогам відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.07.2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08#00017236939. Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком повернення кредиту. Відповідно до п. 8.1 договору, позичальник зобов'язується щомісячно 06 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 362,63 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 05.07.2017 року. Банк виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, кредитні кошти не повернула та не сплатила проценти, нараховані за користування кредитом. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення. Станом на 09.01.2017 року загальна заборгованість відповідача по кредитному договору № 08#00017236939 від 06.07.2012 року становить 25853,79 грн. Також судом встановлено, що 30.12.2014 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 41924-ФО/2014/8 відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий позичальником в банку за кредитним договором №26258000236939 від 10.06.2013 року в сумі 46921,05 гривень з процентною ставкою 33% річних. Відповідно до п. 1.1 відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком повернення кредиту. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно 30 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі, що передбачена графіком повернення кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту 29.12.2019 року. Банк виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, кредитні кошти не повернула та не сплатила проценти, нараховані за користування кредитом, а також позичальник не виконав умови договору щодо страхування та йому встановлена процентна ставка за користування кредитом на рівні 35% з 01.01.2016 року. Згідно з п. 8.3 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором. Пунктом 8.4 кредитного договору, у разі якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. 03.02.2017 року відповідачу була направлена вимога та вручена йому 08.02.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак на момент подання позову до суду вимога не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 від простроченої суми за кожен день прострочення. Станом на 09.01.2017 року загальна заборгованість відповідача по кредитному договору № 41924-ФО/2014/8 від 30.12.2014 року становить 213945,97 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оскільки відповідач не заперечує проти основних сум заборгованості за кредитними договорами від 06.07.2012 року та від 30.12.2014 року в розмірах 6635, 24 грн. і 46634, 85 грн. відповідно, а також враховуючи вимоги закону про її обов'язок повернення боргу, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується процентів за користування кредитом за кредитними договорами від 06.07.2012 року та від 30.12.2014 року в розмірах 4 426, 78 грн. та 45 049, 61 грн., відповідно, то суд виходить із наступного. В матеріалах справи міститься Повідомлення-вимога позивача від 03.02.2017 року щодо повернення повної суми заборгованості (а.с. 26) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення за підписом відповідача про отримання (а.с.28). Суд вважає, що позивач, надіславши таку вимогу про повне погашення заборгованості, виявив ініціативу про припинення кредитного договору, змінивши строки сплати заборгованості за кредитом. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року висловив з цього приводу правову позицію про те, що кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем надані розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] за кредитними договорами від 06.07.2012 року та від 30.12.2014 року, згідно яких суми нарахованих та несплачених процентів становлять 4426, 78 грн. та 45049, 61 грн., відповідно. Враховуючи наявність Повідомлення-вимоги позивача від 03.02.2017 року щодо повернення повної суми заборгованості та правового висновку ВС в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в цій частині частково на суми 2 413, 55 грн. та 31 039, 75 грн., відповідно, і лише за період до 03.02.2017 року (4426, 78 грн. - 2013, 23 грн. = 2413, 55 грн.; 45049, 61 грн. - 14009, 86 грн. = 31039, 75 грн.). Що стосується вимог позивача про стягнення пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та за прострочення сплати процентів за користування кредитом за обома кредитними договорами, то суд виходить із наступного. До заяви про збільшення позовних вимог позивачем надані розрахунки пені за прострочення повернення заборгованості та за прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідача [PERSON] за кредитним договором від 06.07.2012 року в розмірах 10988, 28 грн. та 3803, 49 грн. відповідно. Позивачем також надані розрахунки пені за прострочення повернення заборгованості та за прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідача [PERSON] за кредитним договором від 30.12.2014 року в розмірах 81459, 98 грн. та 40801, 53 грн. відповідно. Відповідно до пунктів 10.1 кредитних договорів від 06.07.2012 року та 30.12.2014 року, який є ідентичним за своїм змістом, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Враховуючи дані положення закону, а також положення пунктів 10.1 та 10.2 обох кредитних договорів, суд не приймає до уваги заперечення відповідача та її представника щодо відсутності відповідальності у боржника у вигляді пені як за прострочення повернення заборгованості за кредитом, так за прострочення сплати процентів за користування кредитом через необґрунтованість цих доводів. Разом з цим, відповідачем та її представником в судовому засіданні зроблена заява про застосування до правовідносин щодо стягнення пені спеціального строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд в даній справі застосовує спеціальну позовну давність до правовідносин, пов'язаних із стягнення пені. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 18.03.2015 року по справі № 6-25цс15. Окрім цього, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач звернувся до суду лише - 21.07.2017 року, то його позовні вимоги в цій частині мають бути задоволені лише за один рік перед датою звернення. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс14. Розрахунок пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором від 06.07.2012 року № 08#00017236939: 1. Пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом нарахована за період з 09.06.2015 року по 03.01.2018 року в розмірі 10988, 28 грн. Загальна кількість днів - 938. Позивач звернувся з позовом до суду 21.07.2017 року. Розрахунок пропорції: 938 днів = 10988, 28 грн. 365 днів = 4275, 82 грн. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 4275, 82 грн. 2. Пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом нарахована за період з 30.11.2015 року по 03.01.2018 року в розмірі 3803, 49 коп. Позивач звернувся з позовом до суду 21.07.2017 року. Період, за який має бути нарахована пеня по даному виду, з урахуванням правового висновку ВС в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року, - з 09.08.2016 року по 07.07.2017 року. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 1543, 71 грн. Розрахунок пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором від 30.12.2014 року № 41924-ФО/2014/8: 1. Пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом нарахована за період з 14.08.2015 року по 03.01.2018 року в розмірі 81459, 98 грн. Загальна кількість днів - 872. Позивач звернувся з позовом до суду 21.07.2017 року. Розрахунок пропорції: 872 днів = 81459, 98 грн. 365 днів = 34097, 35 грн. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 34097, 35 грн. 2. Пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом нарахована за період з 24.12.2015 року по 03.01.2018 року в розмірі 40801, 53 коп. Позивач звернувся з позовом до суду 21.07.2017 року. Період, за який має бути нарахована пеня по даному виду, з урахуванням правового висновку ВС в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року, - з 02.08.2016 року по 01.07.2017 року. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 11698, 53 грн. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 239799,76 грн. Позов задоволено в сумі 101460,96 грн., тобто задоволено 42,3 % позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 3597 грн. (а.с.1,110). Відповідно 42,3% від сплаченого позивачем судового збору становить -1521,53 грн. На підставі цього суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині стягнення судових витрат з відповідача частково на суму - 1521,53 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial