Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Брусилівської селищної ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що [INFO] померла бабця позивачки [PERSON] , яка за життя мала право на земельну частку (пай), площею 4,32 га, як член КСП «Прогрес», с. Нові Озеряни, що розташована на території нині Брусилівської ОТГ. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . Після її смерті спадщину було прийнято шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, інших спадкоємців немає. Звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив позивачці у його видачі, так як позивач не має правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай), належну за життя [PERSON] , оскільки відповідний сертифікат було втрачено. На підставі викладеного позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) з земель КСП «Прогрес», площею 4,32 га, належну за життя [PERSON] . Ухвалою Брусилівський районний суд Житомирської області від 02.09.2021 прийнято до розгляду вказаний позов, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.09.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, її представник адвокат Києнко Д.О. звернувся до суду з завою про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, при розгляді спору поклались на розсуд суду. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). [PERSON] заповіла позивачці [PERSON] все своє майно з чого воно б не складалося в тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується копією заповіту (а.с. 13). Довідкою виданою виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 226 від 29.07.2021 підтверджується те, що [PERSON] до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала з останньою без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно відповіді Відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26.04.2021, [PERSON] видано сертифікат про право на земельну частку (пай) що надавались по КСП «Прогрес» с. Нові Озеряни, серія ЖТ № 0277416 № 194 від 12.09.1997, площею 4,32 га; державний акт не отримувала (а.с.8). Відповідно постанови нотаріуса від 31.05.2021 та витягу з спадкового реєстру, проходить підготовка до видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ; позивачці як спадкоємиці відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) за законом після смерті [PERSON] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.6, 7). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст. 6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зі ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Також при розгляді справи суд застосовує правові позиції Верховного Суду, визначені в Постанові від 17.03.2020, справа № 396/1683/18-ц та у Постанові від 07 квітня 2020 року, справа № 548/900/19. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, позивач як єдиний спадкоємець за законом має право на спадкування після смерті [PERSON] . Обставин, які б вказували, що на спадкове майно окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено, на момент смерті спадкодавця вона не проживала з іншими особами, заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців у встановлені законом строки не подавалось, про що свідчить інформаційний витяг від 31.05.2021. За таких обставин, за відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, позов заявлено до територіальної громади як до належного відповідача. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] отримавши відповідний сертифікат, за життя отримала право на земельну частку (пай) із земель КСП «Прогрес», і все своє майно заповіла спадкоємцю [PERSON] , яка не може оформити свої права на спадщину в позасудовому порядку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, то суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі ст.ст. 6,525,529,541,548,549 ЦК УРСР 1963 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та

Outcome: approved