Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що у шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося, із 2017 року він зраджує подружню вірність із іншою жінкою. Внаслідок чого між ними виникають постійні сварки та конфлікти, часто у присутності малолітнього сина. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх малолітнього сина, що мають істотне значення. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відносини між нею та відповідачем є напруженими, часто виникають сварки, вона втратила почуття любові, поваги та довіри до чоловіка, тому не бажає та не буде разом із ним проживати як подружжя. У зв`язку із чим категорично настоювала на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина [PERSON] , що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, вказав, що бажає зберегти шлюб, у них прекрасний син. При цьому відповідач не заперечив твердження позивачки про підстави розірвання шлюбу. Вважає, що розірвання шлюбу негативно виплине на сина. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 18 червня 2011 року, про що складено актовий запис №783 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та 18 листопада 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повторно видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу\~у сторін\~ [INFO] народився\~син [PERSON] ,\~що стверджується\~свідоцтвом про\~народження серії\~ [NUMBER] \~виданим 29\~липня 2014\~року \~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Тернопільського міського\~управління юстиції,\~ актовий\~запис №17835\~складений 29\~липня 2014\~року. Сімейне життя сторін не склалося, впродовж останнього часу між ними виникають постійні сварки та суперечки, часто у присутності сина [PERSON] . Сторони втратили почуття любові, взаєморозуміння та довіри, у зв`язку із чим позивачка вважає подальше спільне подружнє життя неможливим, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина, що мають істотне значення. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що шлюб повинен бути збережений, оскільки позивачка категорично наполягає на тому, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: approved