Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] - подала до суду позов, в якому просила визнати за нею право власності на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, набутого за час шлюбу з [PERSON], а саме: на ? частину квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.З 1971 року позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 21.10.1997 р. шлюб між ними було розірвано. До моменту розірвання шлюбу подружжя вело спільне господарство та мало спільний бюджет. За час шлюбних відносин позивачем та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.1997 р. було придбано та зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на ст. 16 Закону України «Про власність» та ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинних на момент придбання квартири, позивач зазначає, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Поділу спільного майна подружжя після розірвання шлюбу не відбулося. [PERSON] [INFO] помер. Позивач звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Однак нотаріальна контора відмовила їй у видачі такого свідоцтва, у зв'язку із тим, що на момент смерті [PERSON] шлюб між нею та покійним було розірвано. Позивач вважає, що її право власності у спільному майні подружжя на даний момент не визнається та може бути порушене спадкоємцями [PERSON] внаслідок прийняття ними спадщини на всю квартиру. Вважає, що на підставі законодавчої презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя є власником ? частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] - проти задоволення позову не заперечувала, надала до суду письмову заяву про визнання позову та просила слухати справу без її участі. Представник відповідача - [PERSON] - проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що на момент придбання квартири фактичні шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] були припинені, квартира придбавалася за рахунок особистих коштів [PERSON], а тому не є об'єктом спільної сумісної власності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. З 1971 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.10.1997 р. Подружжям за договором купівлі-продажу 20.10.1997 р. було придбано квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. У відповідності до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 29 КпШС України, поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] була придбана у шлюбі, вона є об'єктом спільною сумісної власності та щодо неї може бути пред'явлено вимогу про її поділ. Будь-яких свідчень про те, що поділ спільного майна подружжя проводився матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На підставі викладеного [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], частка якої виходячи із презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя становить ? частини квартири. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Однак листом від 31.01.2014 р. за вих. №3862/18/2014 нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі такого свідоцтва у зв'язку із тим, що на момент смерті шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Суд зазначає, що спірна квартира, згідно ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], та може спадкуватися на загальних підставах. Із інформації наданої нотаріальною конторою із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася донька померлого, [PERSON], та остання жінка померлого, [PERSON]. Оскільки померлим за життя заповіту складено не було, саме ці особи є єдиними спадкоємцями майна [PERSON] Таким чином, у разі видачі названим особам свідоцтв про право на спадщину, яка буде включати в цілому квартиру [ADDRESS], право власності позивача як співвласника цієї квартири буде порушене. У відповідності до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного право власності позивача на ? частину квартири [ADDRESS] підлягає захисту у судовому порядку, шляхом визнання за позивачем права власності на зазначене майно. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання представника [PERSON] на припинення фактичних шлюбних відносин на момент придбання спірної квартири суд не бере до уваги, оскільки воно не підтверджено будь-якими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved