Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду через представника адвоката Ткаченко І.В. з позовом до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , 1946 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 31 жовтня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції. Відповідно до заповіту [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. від 09 січня 2014 року за № 37, всю належну їй частку квартири [ADDRESS] , вона заповіла [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах кожній. На підставі свідоцтва про смерть [PERSON] , позивач звернулася за останнім місцем проживання спадкодавця ( [ADDRESS] ) до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової\~О.С. з заявою про прийняття спадщини від 25 лютого 2015 року №15. Нотаріусом зареєстровано спадкову справу №6/2015. Спору між спадкоємцями щодо спадкового майна немає. У спадкоємців за заповітом оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно немає, місце їх знаходження не відоме. 27 квітня 2016 року нотаріусом для оформлення права на спадщину та проведення реєстраційних дій зроблено запит за № 133/02-14 на адресу КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» про належність [PERSON] квартири або її частки квартири [ADDRESS] , та на підставі якого правовстановлюючого документа. Згідно наданої інформації в КП «ЧООБТІ» від 20 травня 2016 року за №2786о вказана квартира зареєстрована за: [PERSON] - на підставі рішення суду б/н від 24 червня 2003 року, виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси 1/6 частки та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 16 серпня 2000 року № 2272 -1/3 частки, а також [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідчене Другою черкаською нотаріальною державною нотаріальною конторою 09 серпня 2000 року №2195 1/2 частки. Листом від 08 грудня 2016 року за № 408/02-14 нотаріус Гончарова О.С. повідомила позивача, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , з питання оформлення спадщини необхідно звернутися до суду. В подальшому, при підготовці та вивченні документів, з метою звернення до суду, було виявлено розбіжності у написанні прізвища спадкодавця « [PERSON] » та « [PERSON] ». Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2000 року, посвідченого завідуючою Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. (АВМ №704674, номер спадкової справи №554/99, зареєстровано в реєстрі за №2272) [PERSON] успадкована 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 червня 2003 року по справі №221307-2003 затверджено мирову угоду від 24 червня 2003 року, за якою за [PERSON] визнано право власності, зокрема - на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду по вказаній справі від 01 жовтня 2003 року виправлено допущену в ухвалі від 24 червня 2003 року описку прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] », що було на заваді реєстрації отриманого майна на її ім`я. Вказує, що вірний варіант прізвища спадкодавця [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31 жовтня 2014 року, ухвалою Придніпровського районного суду від 01 жовтня 2003 року і наявними у розпорядженні позивача копіями паспорта та облікової картки платника податків спадкодавця, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 20.02.2015 року №00015074199 та оригіналом технічного паспорта на квартиру від 29 липня 2003 року №2 -336-173. Крім того, вказує, що виправити помилку у свідоцтві про право на спадщину за законом від 16 серпня 2000 року за АВМ №704674, згідно відповіді нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 19 липня 2018 року за №1671/01-16 на сьогодні у нотаріальному порядку не можливо. Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових на нерухоме майно та реєстр у прав власності на нерухоме майно від 20 вересня 2018 року №138551622 право власності на кв. [ADDRESS] належить: Рабін [PERSON] Рувіновні на підставі свідоцтва про спадщину Другої черкаської державної нотаріальної контори за № 2195 від 09 серпня 2000 року та [PERSON] у розмірі Ѕ частки на підставі рішення Придніпровського районного суду від 24 червня 2003 року та свідоцтва про спадщину, виданого Другою державною нотаріальною конторою за № 2272 від 16 серпня 2000 року. Зазначає, що відповідно до заповіту вся належна спадкодавцю частка квартири, переходить позивачу, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто 1/6 кожній (розрахунок часток: 1:2=1/2 або 3/6, тоді 3/6:3 =1/6). Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та наявність різного написання прізвища спадкодавця створює позивачу перешкоди у оформленні спадщини в позасудовому порядку. Факт встановлення помилки у написанні прізвища спадкодавця має юридичне значення і ставить в залежність виникнення майнових прав позивача. Визнання права на спадщину позивачів є нерозривно пов`язаним з вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2000 року, посвідченого завідуючою Другої черкаської державної нотаріальної контори (АВМ №704674, номер спадкової справи № 554/99, зареєстровано в реєстрі за № 2272) на ім`я [PERSON] , якою успадкована 1/3 частину квартири [ADDRESS] , належним [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд, - встановити факт належності оригіналу правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2000 року, посвідченого завідуючою Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. (АВМ №704674, номер спадкової справи № 554/99, зареєстровано в реєстрі за № 2272) на ім`я [PERSON] , що успадкована 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 29.12.2018 року прийнято, відкрито провадження по даній справі в призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2019 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представника позивача - адвокат Траченко І.В. позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала повністю та просила задовольнити в повному обсязі. Судовий збір просила залишити за позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позов підтримує та наполягає на його задоволенні у повному обсязі, на представництво її інтересів уповноважила адвоката Траченко І.В. В судове засідання представник відповідача Черкаської міської ради Слинько М.Г. не з`явився, до початку надав заяву від 13.08.2019, в якій просив справу розглядати без його участі за наявними матеріалами, у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відзив на позов не подано. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Письмові пояснення по суті позову не подані. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Письмові пояснення по суті позову не подані. Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини: в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2014, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, [INFO] померла [PERSON] . За життя нею був складений заповіт від 09.01.2014, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. від 09 січня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 37, відповідно до якого вона розпорядилася своїм майном після її смерті, зокрема, повністю усю належну їй частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вона заповіла [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах кожній. В зв`язку з відкриттям спадщини, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернулася за останнім місцем проживання спадкодавця: [ADDRESS] , до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. з заявою про прийняття спадщини від 25 лютого 2015 року № 15. Нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 6/2015. Спору між спадкоємцями щодо спадкового майна немає. Встановлено, що у спадкоємців за заповітом оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні, місце їх знаходження не відоме. Для оформлення права на спадщину та проведення реєстраційних дій нотаріусом 27 квітня 2016 року зроблено запит за № 133/02-14 на адресу КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» щодо підстав належності [PERSON] квартири або її частки квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 2786о від 20 травня 2016 року, наданої КП «ЧООБТІ» станом на 01.01.2013 квартира [ADDRESS] зареєстрована за: [PERSON] - на підставі рішення суду б/н від 24.06.2003 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси - 1/6 частки, за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 16.08.2000 року №2272 -1/3 частки, за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідчене Другою черкаською нотаріальною державною нотаріальною конторою 09 серпня 2000 року № 2195 1/2 частки. Тож, при оформленні спадщини було виявлено розбіжності в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] , яке в свідоцтві про право на спадщину зазначено як « [PERSON] ». Листом від 08.12.2016 за № 408/02-14 позивача [PERSON] повідомлено про неможливість оформлення права на спадщину на нерухоме майно після смерті [INFO] [PERSON] та запропоновано звернутися до суду, оскільки в документах щодо спадкового майна міститься суперечлива інформація та у спадкоємця відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи. Таким чином,\~згідно даних паспорту громадянина України серії [NUMBER] , який видано Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 09 квітня 1996 року, у графі «прізвище, ім`я, по батькові, дата народження» вказано « [PERSON] ». До того ж, судом досліджено ряд документів, зокрема, картку фізичної особи платника податків від 27.03.2006, де Черкаська ОДПІ Черкаської області повідомляє, що [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] ; свідоцтво про смерть [PERSON] від 31.10.2014 серії [NUMBER] ; заповіт від 09.01.2014, складений [PERSON] ; технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , в яких прізвище вказано як « [PERSON] ». Крім того, при розгляді Придніпровським районним судом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна, судом 01.10.2003 було винесено ухвалу про виправлення допущеної описки в ухвалі суду від 24.06.2003 в написанні прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25\~травня 1998\~року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Згідно із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ч.5 пункту 9 Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. За таких обставин, суд вважає, що дійсно при оформленні свідоцтва про право на спадщину відповідними органами та посадовими особами та похідних від нього документів, було допущено помилку у визначенні прізвища [PERSON] , а тому доводи поданої до суду заяви, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають до задоволення, а саме, необхідно встановити факт, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 серпня 2000 року, посвідчене завідуючою Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. (АВМ №704674, номер спадкової справи № 554/99, зареєстровано в реєстрі за №\~2272) на ім`я [PERSON] про успадкування 1/3 частини квартири [ADDRESS] - належить [PERSON] . Що стосується позовних вимог про визнання права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , то суд вивчивши матеріали справи та заслухавши учасників справи прийшов до таких висновків. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 16.08.2000 року № 2272 належала 1/3 частки вищевказаної квартири. Згідно із ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.06.2003 затверджено мирову угоду від 24.06.2003, за якою за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину спадкового майна, зокрема 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.10.2003 в ухвалі від 24.06.2003 виправлено допущені описки в написанні прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] », про що зазначалося вище. Спору щодо набуття права власності на частину квартири [PERSON] в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, враховуючи вищевикладене, [PERSON] на час відкриття спадщини мала право власності на 1/2 (1/3+1/6=1/2) частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, під час розгляду справи встановлено, що постановою приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончаровою О.С. від 14.02.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з тим, що [PERSON] не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності [PERSON] на частку квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.03.2019 року Ѕ частина вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.08.2000 року та Ѕ частина цієї ж квартири [PERSON] на підставі рішення суду від 24.06.2003 року та свідоцтва про право на спадщину від 16.08.2000 року. За інформацією, що надана до суду приватним нотаріусом Гончаровою О.С. від 19.03.2019 року після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . За даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] №57157056, а за даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти) мається запис про чинний заповіт, складений за життя [PERSON] за №8515607. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено\~статтею392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~Постановою Кабінета Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392\~ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалося вище, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку вище вказаної квартири в зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно та розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця [PERSON] . З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином,\~згідно заповіту,\~складеного [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~ який посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. від 09 січня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 37, повністю всю належну їй частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , остання заповіла [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах кожній. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що померлій [PERSON] належала Ѕ частина вказаної квартири, то відповідно кожному із спадкоємців належить по 1/6 частини квартири [ADDRESS] , ((1/3+1/6):3=1/6). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ВС від 29 серпня 2019 року по справі № 689/561/16-ц. На підставі викладеного та

Outcome: approved