Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, поділ майна подружжя, усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов»язання припинити дії, що порушують право на проживання в квартирі. Ухвалою суду від 11 лютого 2014 року позов в частині усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов»язання припинити дії, що порушують право на проживання в квартирі - залишено без розгляду. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно ч.1 ст.114, ч.2 ст.118 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 17.09.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №69 (повторне свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.02.2013 року) . Позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] з 18.04.2013 року перебувають на утриманні батьків позивача та проживають в батьківській садибі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] до дружини [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] не приїжджає, допомоги не надає .Ця обставина підтверджується актом депутата Єрківської селищної ради від 26.04.2013 року і рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.09.2013 року в цивільній справі №698/491/13-ц (ч.3 ст.61 ЦПК України), яким з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30,0 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.06.2013 року і до повноліття дитини. За час шлюбу сторони придбали майно : квартиру [ADDRESS], частка кожного з подружжя 1/2 Загальна площа квартири 44,6 кв.м., житлова - 27,6 кв.м., коридор літ. 1, площею 6,4 кв.м., двох ізольованих кімнат літ.2 і літ.3, площею 17,2 кв.м. і 10,4 кв.м. відповідно , балкону , площею 0,9 кв.м., вихід до якого здійснюється з кімнати літ.2, кухні літ.4, площею 5,9 кв.м., ванної кімнати літ.5 - 2,1 кв.м., туалету літ.6 - 1,1 кв.м, вбудованої шафи літ.7, площею 0,6 кв.м.. Квартира придбана по договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2012 року, реєстр №1890, посвідченому приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON]; ( витяг з державного реєстру правочинів від 13.06.2012 року №11442301; витяг про державну реєстрацію прав від 14.06.2012 року №34487109, реєстраційний номер 33629726; дублікат технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]) ; Крім цього сторони в період спільного сімейного проживання придбали праску марки V1TEK VT 1209 вартістю 242,12 грн.; ліжко з ДСП, вартістю 1 500 грн. ; пральну машину марки LG-1051, вартістю 3 350 гривень; тарілки 12 штук , вартістю 102 грн., тарілки 12 штук вартістю 114 грн., тарілки 6 штук, вартістю 63 грн., тарілки 2 штуки , вартістю 21 грн., тарілки 2 штуки , вартістю 18 грн.; виделки 12 штук, вартістю 108 грн.; ложки 12 штук , вартістю 108 грн.; ложки чайні 12 штук, вартістю 72 грн.; чашки 6 штук вартістю 72 грн.; рознос , вартістю 12,3 грн.; каструлю , вартістю 45 грн.; каструлю, вартістю 56,8 грн.; рушники 2 штуки на суму 96 грн.; газову плиту марки Indesit k 36660 х, вартістю 3 550 гривень; стіл кухонний та табуретки кухонні 8 штук, загальною вартістю 1 090 грн.; диван «Лілія» , вартістю 2 720 грн.; шафу-купе колір «Яблуня», вартістю 4 120 грн.; мікрохвильову піч марки GAZ LG-1901, вартістю 650 грн. , а всього на суму 18 330 грн. 22 коп. Відповідач [PERSON] без погодження із позивачем [PERSON], замінив замки на вхідних дверях в квартиру, не надає [PERSON] ключі від змінених замків, не допускає її і малолітню дочку [PERSON] в квартиру, чим порушує право останніх щодо 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] без погодження із [PERSON], як із співвласником майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснив своє право спільної сумісної власності відносно рухомого майна шляхом його вилучення із квартири та переміщення в невідоме місце. В квартирі знаходилося придбане 14.11.2008 року майно, що є особистою приватною власністю [PERSON] - багато функціональний пристрій Canon i-sensys MF4018, який [PERSON] також вилучив з квартири і вивіз в невідоме місце та не повернув власниці, чим порушив право власності [PERSON] Дана обставина підтверджується гарантійним талоном на багато функціональний пристрій Canon i-sensys MF4018, висновком Придніпровського РВ УМВС від 16.07.2013 року та від 06.11.2013 року. Сторони не можуть дійти взаємної згоди щодо здійснення права відносно майна, яке належить кожному з них на праві спільної часткової власності, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] вважає, що спір має бути вирішений судом, її право захищене в передбачений законом спосіб шляхом встановлення порядку користування квартирою і поділу майна, що є об'єктом спільної власності подружжя. Позивач [PERSON] вважає, що їй та проживаючій з нею малолітній [PERSON] має бути надана в користування і володіння в натурі ізольована кімната літ.2, площею 17,2 кв.м. і балкон, площею 0,9 кв.м. Відповідачу [PERSON] має бути надана в користування і володіння в натурі ізольована кімната літ.3, площею 10,4 кв.м. Допоміжні приміщення квартири - коридор літ.1, площею 6,4 кв.м., кухня літ.4, площею 5,9 кв.м, ванна кімната літ.5 , площею 2,1 кв.м., туалет літ.6, площею 1,1 кв.м., вбудована шафа літ.7, площею 0,6 кв.м. надати в користування і володіння в натурі [PERSON], малолітній [PERSON] та [PERSON] З огляду на те, що [PERSON] вивіз майно з квартири, то позивач [PERSON] вважає за доцільне присудити [PERSON] рухоме майно в натурі, а на її користь стягнути з відповідача грошовий еквівалент його вартості в сумі 9 165,11 грн. На підставі викладеного просить постановити рішення, яким встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]. [PERSON] та малолітній [PERSON] надати в користування і володіння ізольовану кімнату літ.2, площею 17,2 кв.м. з балконом, площею 0,9 кв.м. [PERSON] надати в користування і володіння в натурі ізольовану кімнату літ. 3, площею 10,4 кв.м. Допоміжні приміщення квартири - коридор літ. 1, площею 6,4 кв.м. , кухню літ.4, площею 5,9 кв.м., ванну кімнату літ.5, площею 2,1 кв.м, туалет літ.6, площею 1,1 кв.м., вбудовану шафу літ.7 , площею 0,6 кв.м. залишити в спільному користуванні. Провести поділ майна , виділивши [PERSON] речі домашнього вжитку, посуд та побутову техніку на загальну суму 18 330 грн. 22 коп. Стягнути із відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 9 165 грн. 11 коп. Витребувати у [PERSON] багатофункціональний пристрій марки Canon i-sensys MF4018 і передати його [PERSON]. Стягнути з відповідач на користь позивач судові витрати. Третя особа , що заявляє самостійні вимоги [PERSON] 23.01.2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та стягнення. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] подано позовну заяву до Придніпровського районного суду м. Черкаси до [PERSON] про визначення порядку користування нерухомим майном , поділ майна, що с об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна з протиправного володіння, припинення дії, яка порушує право. Згідно ст.34 ЦП К України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права та обов'язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням цієї особи розглядається спочатку. [PERSON] із позовної заяви виявив, що об'єктом розподілу спільного сумісного майна є шафа - купе «Яблуня» з трьома дзеркалами, яка куплена у ФОП [PERSON]. 27 лютого 2013 року та диван «Лілі я», який куплено 02 березня 2013 року у ФОП [PERSON] 15 січня 2014 року був складений акт про те, що у [PERSON] є ключ від квартири [ADDRESS] і тому є вільний доступ до квартири, перелічене майно, яке знаходиться в квартирі, в цей акт включено і шафу та диван. Для того, щоб майно третьої особи , яке знаходиться в квартирі [ADDRESS] не було предметом поділу спільного майна подружжя, третя особа змушений звернутися до суду за захистом свого права власності. Згідно ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності [PERSON] підтверджується договором № 0002 від 02 березня 2013 року , укладеного між ним та фізичною особою підприємцем [PERSON] Згідно якого ФОП [PERSON] зобов'язувався виготовити «Шафу купе» розміром 2200мм х 600мм х 2440мм з ДСП кольору «Яблуня», система «Срібло», верхня частина шафи у вигляді хвилі, фасад, три дзеркала, а [PERSON] зобов'язався прийняти і сплатити за товар 4355 грн. 02 березня 2013 року [PERSON] передав третій особі шафу - купе, а він розрахувався у повному обсязі. Також цього дня заявник у фізичної особи - підприємця [PERSON] придбав диван «Лілія» (пружинний блок) з тканини «Ibitsa grey» про, що свідчить договір №938 від 02.03.2013 року. Цього ж дня вищезазначені меблі були передані [PERSON] у безоплатне користування у присутності свідків, про що свідчить копія договору позики. Позивач [PERSON], як вбачається з позову не визнає його право власності на меблі шафу та диван «ІІІафа купе», хоч у сина та невістки шафи та дивана ніколи не було, а зазначені в акті від 15 січня 2014 року диван і шафа - купе, саме ті меблі, які ним були передані [PERSON] у безоплатне користування. В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на «Шафу - купе» , розміром 2200мм х 600мм х 2440мм з ДСП кольору «Яблуня», система «Срібло», верхня частина шафи у вигляді хвилі, фасад три дзеркала, диван «Лілія» (пружинний блок) з тканини «Ibitsa grey». Розгляд справи розпочати спочатку. Позивач, вона ж відповідач по позову третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов свій позов підтримала, позов [PERSON] не визнала та суду пояснила, що вона та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 17.09.2011 року . Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], на утримання якої з відповідача по рішенню суду стягнуті аліменти. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS], речі домашнього вжитку, меблі, побутову техніку. Вищевказані речі придбавали за спільні кошти та гроші, що їм подарували родичі та друзі на народження доньки. З квітня 2013 року вона з дитиною проживає у своїх батьків в смт. Єрки, Катеринопільського району, Черкаської області. В період, коли вона була відсутня по місцю проживання, відповідач змінив замок на вхідних дверях , а також в невідомому їй напрямку вивіз посуд, праску, газову плиту, мірохвильову піч. Також їй на праві особистої власності належить багафункціональний пристрій Canon, він теж зник із квартири. З даного приводу вона зверталася у органи міліції, проведено перевірку та нею отримано висновки. Поскільки доступ до квартири мав тільки відповідач, то вважає, що йому слід виділити всі речі на суму 18 330 грн. 22 коп., а на її користь стягнути грошову компенсацію в сумі 9 165 грн. 11коп. Крім цього просила постановити рішення, яким їй та малолітній [PERSON] надати в користування і володіння ізольовану кімнату літ.2, площею 17,2 кв.м. з балконом, площею 0,9 кв.м., а [PERSON] надати в користування і володіння ізольовану кімнату літ. 3, площею 10,4 кв.м. Допоміжні приміщення квартири - коридор літ. 1, площею 6,4 кв.м. , кухню літ.4, площею 5,9 кв.м., ванну кімнату літ.5, площею 2,1 кв.м, туалет літ.6, площею 1,1 кв.м., вбудовану шафу літ.7 , площею 0,6 кв.м. в спільне користування . Крім цього просила зобов»язати відповідача повернути їй багафункціональний пристрій Canon, так він придбаний до укладення шлюбу 14.11.2008 року. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В зв»язку з цим просила постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач [PERSON], його представник по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, підтримали заперечення на позов та суду пояснили, що квартира [ADDRESS], придбана сторонами по договору купівлі-продажу, в якому вказано, що належить їм по 1/2 частині кожному. Відносно визначення порядку користування житловим приміщенням заперечує повністю, так як запропонований позивачкою порядок користування квартирою, порушить його право на 12 частину вказаної квартири, а кімната розміром 10, 4 кв.м. не відповідає його частці в майні. Що ж стосується заміни замків на дверях, то будучи відсутнім по місцю проживання в квітні 2013 року, позивач виїжджаючи до своїх батьків з квартири забрала холодильник, що належить її батькам , дитяче ліжко, спальне ліжко, дитячий та свій одяг, телевізор марки LG, шкатулку з виробами із дорогоцінних металів, грошову карту з коштами в сумі 3 500 грн. В кінці червня 2013 року позивач перебував у своїх батьків в Драбівському районі, а позивач навмисно змінила замки на дверях та забрала чотири трилітрові банки, дві вудки «Спінінга». Тому в серпні 2013 року він був змушений за власні кошти змінити замки на дверях, отримавши дозвіл від дільничного міліціонера та голови правління будинку. Перед заміною замків акт опису майна, що знаходиться в квартирі не складав. В зв»язку з цим просив в позові відмовити. Третя особа , що заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити та пояснив, що його син [PERSON] та невістка [PERSON] спільно проживали до квітня 2013 року, після чого остання залишила сім»ю та проживає у своїх батьків. Шафу -купе «Яблуня» він придбав у ФОП [PERSON] а диван «Лілія» - у ФОП [PERSON] 02.03.2013 року за власні кошти. В цей же день він разом з дружиною [PERSON] передав вищевказані речі в позику своєму синові [PERSON] в присутності чотирьох свідків. [PERSON] з приводу передачі речей згоду не запитували. Поскільки він придбавав шафу та диван за власні кошти, просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на вищевказане майно. В подальшому в судове засідання не з»явився, подав заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази справи, в результаті їх повного, об»єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а позов третьої особи [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17.09.2011 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області складено актовий запис №69 (повторне свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.02.2013 року) . Позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] з 18.04.2013 року перебувають на утриманні батьків позивача та проживають в батьківській садибі [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується актом депутата Єрківської селищної ради від 26.04.2013 року . Згідно рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.09.2013 року в цивільній справі №698/491/13-ц, із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30,0 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.06.2013 року і до повноліття дитини. В період спільного сімейного проживання сторони на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2012 року, реєстр №1890, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], частка кожного з подружжя 1/2 . Загальна площа квартири 44,6 кв.м., житлова - 27,6 кв.м., коридор літ. 1, площею 6,4 кв.м., двох ізольованих кімнат літ.2 і літ.3, площею 17,2 кв.м. і 10,4 кв.м. відповідно , балкону , площею 0,9 кв.м., вихід до якого здійснюється з кімнати літ.2, кухні літ.4, площею 5,9 кв.м., ванної кімнати літ.5 - 2,1 кв.м., туалету літ.6 - 1,1 кв.м, вбудованої шафи літ.7, площею 0,6 кв.м.. Факт належності сторонам квартири також підтверджується витягом з державного реєстру правочинів від 13.06.2012 року №11442301; витягом про державну реєстрацію прав від 14.06.2012 року №34487109, реєстраційний номер 33629726; дублікатом технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]. Крім цього сторони в період спільного сімейного проживання придбали праску марки V1TEK VT 1209 вартістю 242,12 грн.; ліжко з ДСП, вартістю 1 500 грн. ; пральну машину марки LG-1051, вартістю 3 350 гривень; тарілки 12 штук , вартістю 102 грн., тарілки 12 штук вартістю 114 грн., тарілки 6 штук, вартістю 63 грн., тарілки 2 штуки , вартістю 21 грн., тарілки 2 штуки , вартістю 18 грн.; виделки 12 штук, вартістю 108 грн.; ложки 12 штук , вартістю 108 грн.; ложки чайні 12 штук, вартістю 72 грн.; чашки 6 штук вартістю 72 грн.; рознос , вартістю 12,3 грн.; каструлю , вартістю 45 грн.; каструлю, вартістю 56,8 грн.; рушники 2 штуки на суму 96 грн.; газову плиту марки Indesit k 36660 х, вартістю 3 550 гривень; стіл кухонний та табуретки кухонні 8 штук, загальною вартістю 1 090 грн.; диван «Лілія» , вартістю 2 720 грн.; шафу-купе колір «Яблуня», вартістю 4 120 грн.; мікрохвильову піч марки GAZ LG-1901, вартістю 650 грн. , а всього на суму 18 330 грн. 22 коп. Доводи в відповідача [PERSON] про те, що вони за спільні кошти не придбавали пральну машину, посуд (тарілки, чашки, виделки, ложки, каструлі), праску , газову плиту, мікрохвильову піч, рушники, меблі, не можуть бути покладені в основу судового рішення. Згідно фіскального чека від 15.10.2012 року у ФОП [PERSON] придбано газову плиту марки «Індезіт», вартістю 3 550 грн., яку згідно паспорта на газове обладнання встановлено в квартирі сторін. Також сторони 28.08.2012 року у ФОП [PERSON] придбали пральну машину марки LG, вартістю 3 350 грн. , 28 серпня 2012 року придали посуд : тарілки, ложки, виделки, каструлі, рушники на загальну суму 1 108 грн. 10 коп. ;. 11.03.2013 року по товарному чеку від 11.03.2013 року у ФОП [PERSON] придали мікрохвильову піч, вартістю 650 грн., згідно товарного чека № 12424 від 20 вересня 2011 року та фіскального чека від 20.09.2011 року в магазині «Ельдорадо» придали праску марки V1TEK VT 1209, вартістю 242 грн. 12 коп. , по накладній №1387 від 04.08.2012 року придбали ліжко з ДСП, вартістю 1 500 грн.; по накладній №1889 від 02.03.2013 року придбали диван «Лілія» , вартістю 2 720 грн.; по товарному чеку №375 від 21.12.2012 року придбали стіл кухонний розкладний та табуретки кухонні 8 штук, загальною вартістю 1 090 грн.; по товарному чеку №319 від 27 лютого 2013 року шафу-купе колір «Яблуня», вартістю 4 120 грн. Суд погоджується з доводами позивача [PERSON] про те, що в період з квітня 2013 року вона не проживала в квартирі, не мала доступу до неї , відповідач розпорядився речами на власний розсуд ( акт депутата Єрківської селищної ради від 26.04.2013 року , рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.09.2013 року, висновки ДІМ СДІМ Придніпровського РВ в м. Черкаси від 16.07.2013 року та 06.11.2013 року ). Доводи відповідача [PERSON] про те, що вказані позивачем речі домашнього вжитку , меблі, техніку , сторони не купували і ці речі в квартирі відсутні, спростовуються письмовими доказами, наданими позивачем. Так згідно паспорта № 132-738 на газове обладнання , встановлене в квартирі [ADDRESS] 20.06.2013 року, тобто в період відсутності позивача [PERSON] по місцю проживання, мається відмітка про те, що було проведено установку газової плити марки «Львів» . Як пояснила позивач в період її відсутності газова плита марки «Індезіт» була вивезена в господарство батьків [PERSON], а встановлена плита марки «Львів», яка знаходилась на кухні при покупці квартири На фотокартках, які надала суду позивач і відповідач визнав, що зображено інтер»єр їх квартири, чітко зображено газову плиту, що має чотири камфорки , у ванній кімнаті знаходиться пральна машина LG, на кухні -мікрохвильова піч, в кімнаті - багальфунціональний пристрій. Також згідно висновку ДІМ СДІМ Придніпровського РВ в м. Черкаси від 16.07.2013 року встановлено, що [PERSON] без попередження [PERSON] вивіз спільно нажите майно заявниці, а згідно висновку від 06.11.2013 року встановлено, що [PERSON] не має доступу до квратири, так як [PERSON] змінив замки на вхідних дверях. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовились про порядок розподілу майна, то спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивач просить провести поділ майна в рівних частинах , виділивши відповідачу речі в натурі, а позивачу стягнути грошову компенсацію, суд погоджується з такими її вимогами. Тому відповідачу слід виділити речі домашнього вжитку, побутову техніку, меблі на загальну суму 18 330 грн. 22 коп., а позивачу стягнути грошову компенсацію в сумі 9 165 грн. 11 коп. Крім цього судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі гарантійного талона від 14.11.2008 року належить багатофункціональний пристрій марки Canon i-sensys MF4018, що був приданий нею до реєстрації шлюбу . Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Тому слід зобов»язати [PERSON] передати власнику [PERSON] багатофункціональний пристрій марки Canon i-sensys MF4018. Що ж стосується вимог [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, то ці вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2012 року, сторонам по 12 частині належить квартира [ADDRESS]. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб. Даним правом позивач не користується на день звернення з позовом до суду та на день розгляду справи по суті, позивач в квартирі не проживає, відповідач проживає в квартирі. Згідно ст. 166 ЖК України договір найму житлового приміщення в будинку ( квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності , може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім»ї . Поскільки в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, суд вважає, що такий порядок і в судовому порядку встановити не можливо. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників майна має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . Сторонам спірна квартира належить на праві спільної приватної власності по 12 частині. В квартирі дві кімнати, площею 17,2 кв.м. з балконом та 10,4 кв.м. На кожного співвласника припадає по 13,8 кв.м. ( 17,2 + 10,4 = 27,6 кв.м. : 2 особи = 13, 8 кв.м.). У випадку, якщо судом буде визначено такий порядок користування житловим приміщенням, як пропонує позивач, то права обох власників будуть порушені, поскільки надані їм в користування кімнати не будуть відповідати їх часткам в житловому приміщенні. Доводи позивача [PERSON] про те, що їй та дитині повинна бути виділена кімната , площею 17,2 кв.м. з балконом , площею 0,9 кв.м., не можуть бути покладені в основу судового рішення, так як позивач вимог в інтересах дитини не заявляє, відступити від рівності часток в майні, в інтересах дитини не просить, порядок користування квартирою між сторонами не склався - позивач, маючи доступ до квартири, проживає в іншому населеному пункті. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Вимоги третьої особи , що заявляє самостійні вимоги [PERSON] про визнання права власної на шафу - купе , розміром 2200мм х 600мм х 2440мм з ДСП кольору «Яблуня», система «Срібло», верхня частина шафи у вигляді хвилі, фасад три дзеркала, диван «Лілія» (пружинний блок) з тканини «Ibitsa grey», до задоволення не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] по накладній №1889 від 02.03.2013 року придбали у ФОП [PERSON] диван «Лілія» , вартістю 2 720 грн.; по товарному чеку №319 від 27 лютого 2013 року у ФОП [PERSON] - шафу-купе колір «Яблуня», вартістю 4 120 грн. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона забов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог та заперечень. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів що до заявлених вимог. [PERSON] надано суду ксерокопії договору № 0002 від 02.03.2013 року та ФОП [PERSON] , накладної від 02.02.2013 року придбано шафу - купе , розміром 2200мм х 600мм х 2440мм з ДСП кольору «Яблуня», система «Срібло», верхня частина шафи у вигляді хвилі, фасад три дзеркала та згідно договору №938 від 02.03.2013 року , укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , товарного чеку без номера від 02.03.2013 року придбано диван «Лілія» (пружинний блок) з тканини «Ibitsa grey», не можуть стати підставою для задоволення позову. Вищевказані договори та накладні датовані 02.03.2013 року. В договорі на виготовлення шафи вказано, що виконавець зобов»язався виготовити шафу в термін 10 робочих днів, однак в цей же день по накладній продав шафу. Договір на виготовлення дивана «Лілія» було укладено 02.03.2013 року , термін виконання замовлення встановлено 16.03.2013 року і в цей же день цей товар відпущено по товарному чеку без номера. Оригінали вищевказаних письмових доказів третьою особою суду не надано, а тому у суду взагалі виникають сумніви в їх достовірності та наявності. Крім цього третьою особою [PERSON] надано суду ксерокопію договору, згідно якого [PERSON] та [PERSON]. передають в борг [PERSON] вищевказані меблі, при цьому вказані чотири свідки, однак згоди [PERSON] на отримання меблів в користування немає. В позовних вимогах [PERSON] просить визнати за ним право власності на шафу-купе та диван, при цьому ніяким чином не визнає право його дружини [PERSON]. на частину майна , не просить витребувати майно з володіння [PERSON] чи усунути перешкоди в його користуванні. [PERSON] при зверненні з позовом до суду, в назві позову вказує «про визнання права власності та стягнення», однак ні в прохальній частині позову, ні в судовому засіданні будь-яких вимог про стягнення не заявляв. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні з позовом до суду по фіскальному чеку від 02.12.2013 року сплатила судовий збір в сумі 458 грн. Тому ці кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial