Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач в липні 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - відділ Держземагентства у Новосанжарському районі Полтавської області про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку, в якій просив зобов'язати відповідача звільнити та повернути земельну ділянку площею 4,38 га у зв'язку з закінченням строку оренди земельної ділянки. Позовні вимоги мотивував тим, що він уклав з [PERSON] договір оренди землі площею 4,38 га, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, посвідчену Державним актом, та належить йому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 027888 від 03.09.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 143, строком на п'ять років. Договір був зареєстрований у Новосанжарському виїзному офісі Полтавського кущового реєстраційного офісу Полтавської регіональної філії ДЗК від 04.03.2009 року. Вважає, що дія договір припинилася у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, і тому земельна ділянка підлягає поверненню. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи - відділу Держземагентства у Новосанжарському районі Полтавської області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, прийшов до наступного. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ № 027888 від 03 вересня 2002 року, виданого Малоперещепинською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 143, [PERSON] належить земельна ділянка площею 4,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради (а.с. 6). На підставі договору оренди від 01.03.2009 року, зареєстрованого у Новосанжарському виїзному офісі Полтавського кущового реєстраційного офісу Полтавської регіональної філії ДЗК від 04.03.2009 року, [PERSON] передав у строкове платне користування зазначену земельну ділянку [PERSON] строком на п'ять років (а.с. 11-13). Відповідно до п. 21 договору оренди, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Пункт 31 договору встановлює, що орендар зобов'язаний повернути орендодавцю у належному стані земельну ділянку після закінчення строку оренди. Позивачем було надано належні та допустимі докази, що підтверджують попередження орендаря [PERSON] про відсутність наміру продовжувати строк договору оренди після його закінчення в листопаді 2013 року, тобто за чотири місяці до закінчення строку дії договору (а.с. 7-9). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] є власником земельної ділянки і розповідав, що попереджав [PERSON] про відсутність наміру продовжувати з [PERSON] договір на оренду землі. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. За змістом ст.ст. 93, 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Пункт 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Стаття 34 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Аналогічні положення виписані у ч. 2 ст. 651 ЦК України, за якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотні умови договору оренди землі визначені у ст.15 Закону України «Про оренду землі». Також, у цивільному законодавстві розмежовуються поняття строку договору та набрання чинності договором. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто, строком договору є час його чинності (обов'язковості). Протягом цього періоду часу сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору визначається на розсуд сторін, якщо тільки в законі чи акті державного органу, обов'язкового для сторін не обмежується строк його чинності. Закон України «Про оренду землі» передбачає особливості вказаних договорів, який також розмежовує поняття строку договору та набрання чинності договором. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є власником земельної ділянки, площею 4,38 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої в межах території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ № 027888 від 03 вересня 2002 року. Порядок розірвання договору сторонами узгоджено у п.п. 36-38 договору оренди. Відповідно до умов п. 43 договору оренди цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, враховуючи викладене, слідує, що оспорюваний договір оренди землі, укладений у простій письмовій формі строком на п'ять років, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення сторін було спрямоване на укладення договору оренди. Окрім того, початок перебігу строку дії договору оренди розпочався з моменту його підписання, а саме з 01 березня 2009 року та відповідно припинив свою дію 01 березня 2014 року. Оскільки оспорюваний договір оренди землі, відповідно до його умов, припинив свою дію, а тому є правові підстави для задоволення позову, і слід зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 4,38 га. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір в розмірі 1140 грн. належить стягнути з відповідача по справі.

Outcome: approved