Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду посилаючись на те, що з 16.02.2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який 29.11.2007 р. було розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Дочка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Ніяку допомогу відповідач не надає, з дочкою не бачиться, її життям не цікавиться. Відразу після припинення шлюбних стосунків відповідач перестав цікавитися життям дитини, її успіхами та іншим. Потім вона почала просити у відповідача дозвіл на виїзд за кордон для того, щоб дитина мала можливість мандрувати по країнам світу, їздити разом з нею на екскурсії до Російської Федерації, їздити разом з родиною на відпочинок та оздоровлення за кордон і тоді відповідач зовсім перестав з нею спілкуватися і вона ніяким чином не може установити з ним контакт, бо як їй стало відомо з останньої їхньої телефонної розмови, він проживає в іншому місті. Матеріально утримує та належним чином піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток лише вона та її батьки. Доказом того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків є вирок Сєвєродонецького міського суду від 02.02.2010 р. за яким відповідача [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України, а також довідка з ВДВС Сєвєродонецького МУЮ про стан заборгованості по аліментам на утримання доньки [PERSON] [INFO], який складає 42399,52 грн. Вона має можливість возити дитину на оздоровлення та різні екскурсії навіть екскурсії до Російської Федерації, але її дитина не має можливості поїхати із-за безпідставної відмови її батька у наданні дозволу на виїзд. Ії родина виїжджає та планує виїжджати на відпочинок та оздоровлення і до моря, і до інших країн, а дочка позбавлена цього права. Вважає, що така позиція батька неповнолітньої доньки шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному, повноцінному розвитку та освіті, а своїми діями (скоріш бездіяльністю) перешкоджає їй в цьому, чим насамперед завдає біль і страждання своїй рідній дитині. Просить надати дозвіл [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері - [PERSON], [INFO] до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» № 172 від 18.09.2015 р. (а.с. 25-26). Про причини неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом 05.10.2015 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд зазначеної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України у Луганській області 27.09.2007 р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 23.04.2002 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON], народилася [INFO]., батьком якої записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 29.11.2007 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 6). Те, що відповідач не займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини підтверджується Вироком Сєверодонецького міського суду від 02.02.2010 р., яким його засуджено за ухилення від сплати аліментів (а.с. 8-9), а також довідкою про заборгованість по аліментам, яка складає 42 399,52 грн. (а.с.10). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу для виїзду дитини за кордон до досягнення шістнадцятирічного віку. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за кордоном України в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial