Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» (далі ТОВ «Дата [PERSON]») звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500919515 від 31.10.2013 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 15\~528,92 гривень з кінцевим терміном повернення 01.11.2018 року. Між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу від 30.09.2014 року та додаткову угоду №2 від 08.12.2014 року, відповідно до яких було відступлено право вимоги за вказаним договором. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 15.03.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29\~631,38 гривень, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 15\~358,28 гривень, відсотків у розмірі 4885,91 гривень, комісії у розмірі 6987,19 гривень, штрафу у розмірі 2400,00 гривень. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду предявленого позову була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не зявилася до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв\~ ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №500919515 від 31.10.2013 року відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 15\~528,92 гривень з кінцевим терміном повернення 01.11.2018 року та сплатою 15,99 % за користування кредитом. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, а 08.12.2014 року - додаткову угоду № 2 до Договору факторингу від 30.09.2014 року, відповідно до яких ПАТ «Альфа-банк» відступило, а ТОВ «Дата [PERSON]» прийняло право вимоги за кредитним договором №500919515 від 31.10.2013 року. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до [PERSON] з обмеженою відповідальністю ТОВ «Дата [PERSON]» перейшли всі права ПАТ «Альфа-Банк» щодо права вимоги до відповідача. У звязку з тим, що відповідач належним чином зобовязання не виконує, станом на 15.03.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29\~631,38 гривень, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 15\~358,28 гривень, відсотків у розмірі 4885,91 гривень, комісії у розмірі 6987,19 гривень, штрафу у розмірі 2400,00 гривень. Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Дата [PERSON]» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 29631,38 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved