Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача ЖБК «Дарничанка» про оскарження відмови щодо виключення з особового рахунку, відкритого на ім.»я [PERSON] , боргу у сумі 504,52 грн. попереднього власника - [PERSON] на Ѕ частину кв. [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані тим, що у відповідності до договору дарування частки квартири від 22 червня 2017 року [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину кв. [ADDRESS] . До підписання вказаного договору дарування нарахування по сплаті послуг (утримання будинків (внесків) проводилися по двох особистих рахунках в рівних долях : на його доньку [PERSON] та на [PERSON] Після підписання договору дарування - 22 червня 2017 року обов`язок по сплаті за послуги з утримання будинку перейшов на особистий рахунок [PERSON] за всю площу квартири. Згідно рахунку - повідомлення від 01.03.2018 р. ЖБК «Дарничанка» включив в особистий рахунок [PERSON] за послугу з утримання будинку, в графу «перерахунок» додаткову суму 504,52 грн., пояснюючи, що це заборгованість дарувальника [PERSON] , яка виникла до підписання договору дарування від 22.06.2017 р. і обдаровувана - [PERSON] зобов`язана сплатити цей борг. На письмові заяви з виключити з особистого рахунку [PERSON] заборгованість [PERSON] в сумі 504,52 грн., зазначають, що на «обдаровувану» перейшов обов`язок по сплаті заборгованості «дарувальника» 11 березня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва суду відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 21 червня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва призначено судове засідання. Від відповідача - Житлово-будівельного кооперативу «Дарничанка» відзив не надійшов, однак міститься лише відзив без будь якого мотивування, яку суд розцінює як заяву, в якій просять відмовити у задоволенні позову або залишити позовну заяву без руху, при цьому проти заочного рішення не заперечують. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовута просив їх задовольнити. Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чиному встановлений законом спосіб. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач [PERSON] діє в інтересах доньки [PERSON] , [INFO] , яка на момент укладення договорів дарування та на момент розгляду справи являється малолітньою особою. 25 липня 2014 року за договором дарування позивач [PERSON] подарував належну йому на праві власності Ѕ частку кв. [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON] 22 червня 2017 року за договором дарування [PERSON] подарувала належну їй на праві власності Ѕ частку кв. [ADDRESS] - [PERSON] Договори укладено за згодою батьків. Станом на день розгляду справи власником кв. [ADDRESS] є малолітня [PERSON] . Як встановлено, до підписання вказаного договору дарування нарахування по сплаті послуг з утримання будинку проводилися по двох особистих рахунках, а саме на [PERSON] та [PERSON] Тобто, до підписання договору дарування від 22 червня 2017 року індивідуальними споживачами по утриманню будинку та прибудинкової території в рівних долях були [PERSON] і [PERSON] Після підписання договору дарування - 22 червня 2017 року обов`язок по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території перейшов на особистий рахунок [PERSON] за всю площу квартири. Згідно рахунку - повідомлення від 01.03.2018 р. ЖБК «Дарничанка» включено в особистий рахунок [PERSON] за послугу з утримання будинку, в графу «перерахунок» додаткову суму 504,52 грн. Як вбачається з листа ЖБК «Дарничанка», останні зазначають, що заборгованість дарувальника [PERSON] виникла до підписання договору дарування від 22 червня 2017 року та обдаровувана [PERSON] зобов`язана сплатити цей борг. У відповідності до п. 4 Договору дарування від 22 червня 2017 року, від обдаровуваної не приховано обставин, які мають істотне значення. Посилання на обізнаність обдаровуваної щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору дарування, як на обставину, що підтверджує перехід обов`язку щодо сплати заборгованості є безпідставним, оскільки наявність боргу не є обставиною, що має істотне значення при даруванні частини нерухомого майна, при цьому в договорі не вказано прямо на обов`язок обдаровуваної сплатити таку заборгованість. Після відкриття провадження по справі було вирішено питання погашення боргу, однак предметом спору не є погашення боргу дарувальника перед ЖБК «Дарничанка», а про порушення чинного законодавства в частині незаконного віднесення боргу [PERSON] на обдаровувану малолітню [PERSON] . Статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 листопада 2009 року у справі «Кабулов проти України» вказано, що метою Конвенції є захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: partial