Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 120998 гривень 93 копійки, за кредитним договором б/н від 10 червня 2010 року яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі - 6896 гривень 62 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом з 10 червня 2010 року по 20 січня 2018 року в розмірі - 114102 гривні 31 копійка. Та стягнення судового збору в розмірі 1921 гривня 00 копійок. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 10 червня 2010 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 7000 гривень 00 копійок, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] , свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість - 450301 гривня 16 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі - 6896 гривень 62 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 439005 гривень 57 копійок, заборгованості за пенею та комісією в розмірі - 4398 гривень 97 копійок. Однак позивач просив суд стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом в судовому порядку, в розмірі 120998 гривень 93 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі - 6896 гривень 62 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом з 10 червня 2010 року по 20 січня 2018 року в розмірі - 114102 гривні 31 копійка, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, на обґрунтування яких, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 червня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором б/н від 10 червня 2010 року [PERSON] , станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі - 6896 гривень 62 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 439005 гривень 57 копійок, заборгованості за пенею та комісією в розмірі - 4398 гривень 97 копійок. На адресу відповідачки [PERSON] , позивачем поштовим відправленням направлялось попередження про необхідність сплати заборгованості за кредитом та відсотків за користування, однак відповідачем на сьогоднішній день зобов`язання належним чином не виконані. Разом з тим, наданими суду доказами підтверджено, що відповідачка [PERSON] , ознайомилась та погодилась, підписуючи анкету-заяву від 10 червня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема з умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами які відповідно складають 2,5% відсотка річних на місяць від суми боргу на кінець року, з розрахунку 360 днів в році, що становить 30 % відсотка річних від суми боргу на кінець року, неустойки (пеня, штраф), комісія, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. Таким чином за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договором, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Тобто сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойку за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді штрафу. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. У довідці про умови кредитування підписаної позичальницею від 10 червня 2010 року (а.с. 10) зазначена процентна ставка у розмірі 30% на рік, що становить 2,5% в місяць, та заборгованість відповідачки [PERSON] , по відсотках за користування кредитом за період з 10 червня 2010 року по 31 серпня 2014 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 30% річних, за підрахунком позивача, складає 2066 гривень 56 копійок (Графа розрахунку заборгованості «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком). Однак як свідчить наданий позивачем вищезазначений розрахунок заборгованості, за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2019 року при існуючій заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5321 гривня 44 копійки поточна заборгованість, та 1575 гривень 18 копійок, прострочена заборгованість, що разом складає - 6896 гривень 62 копійки основного боргу за кредитом. Позивачем самостійно було збільшено процентну ставку до 34,80%, та 43,20% відповідно та нараховано заборгованість 439005 гривень 57 копійок, які позивач просив частково стягнути з відповідачки в розмірі 114 102 гривні 31 копійка. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки (до вересня 2017 року (а.с. 115). У межах цього строку позичальник зобов`язаний був повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. З вересня 2017 року право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припинилось. Отже базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5% або 30% на рік. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року по цій справі судом витребовувались від позивача уточнений розрахунок, проте позивачем в цій частині ухвалу не виконано (а.с. 59-60). Тому судом самостійно здійснено перерахування суми відсотків з урахуванням строку дії картки 09/2017 та розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць або 0,083 % в день та їх розмір становить 12 221 грн. 16 коп. (6896 гривень 62 копійки *0,00083*2135) за період з 26 листопада 2011 року (виникнення заборгованості за кредитом (а.с.6) по 30 вересня 2017 року. Щодо вимог про стягнення комісії слід зазначити наступне: Відповідно до довідки про умови кредитування договором передбачено комісію за моніторинг неактивної картки. З довідки також вбачається, що комісія за кредитне обслуговування відсутня, а комісія за зняття власних коштів становить 1% від суми операції. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними. Оскільки умова укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати комісії за моніторинг неактивної картки є нікчемною, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з позичальника у зв`язку з їх необґрунтованістю. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд дійшов висновку що доводи позивача в справі, що до наявності заборгованості [PERSON] , за кредитним договором № б/н від 10 червня 2010 року яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі - 6896 гривень 62 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 12221 гривні 16 копійок, повністю підтверджені доказами, а саме, - кредитним договором № б/н від 10 червня 2010 року, письмовими попередженнями позивачем відповідачки про необхідність погашення заборгованості, розрахунком погашення заборгованості, та іншими матеріалами справи, тому позов підлягає частковому задоволенню на підставі викладених обставин. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 15,8 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 303,19 грн.), отже в сумі 303,52 грн.

Outcome: partial