Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач в березні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просив стягнути з відповідача - Комунального підприємства « Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 28.09.2013 року по 07.02.2014 року на загальну суму 59191,71 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що згідно з розпорядженням Київського міського голови від 12.07.2012 року № 121 його було призначено на посаду директора Комунального підприємства « Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) з 31.07.2012 року на контрактній основі. В подальшому, 27.08.2012 року між ним та Виконавчим органом Київської міської ради - Київською міською державною адміністрацією був укладений контракт про призначення його на посаду з 31.07.2012 року по 31.07.2013 року. Згідно з додатковою угодою від 01.07.2013 року дію контракту продовжено з 27.08.2012 року по 31.07.2017 року. Посилається на те, що згідно з Розпорядженням Київського міського голови від 27.09.2013 року його було звільнено з посади директора за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Позов мотивований тим, що під час звільнення у комунального підприємства перед ним існувала заборгованість по заробітній платі на загальну суму 63 408,71 грн. та при звільненні вказана сума виплачена не була та остаточного розрахунку проведено не було. Посилається на те, що згідно з даними, зазначеними у довідці по його картковому рахунку № [NUMBER] від 11.02.2014 року, виданої ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» остаточний розрахунок з ним проведений 07.02.2014 року. Отже, у зв`язку з порушенням строків проведення розрахунку при звільненні , позивач просить покласти на відповідача відповідальність , передбачену ст.117 КЗпП України та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В ході розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Представник відповідача в ході розгляду справи позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень вказав на те, що [PERSON], за час перебування на посаді директора комунального підприємства були порушені умови контракту, допущено нецільове використання коштів, не забезпечено нарахування та виплату заробітної плати працівникам підприємства за посадовими окладами, що зазначені у Колективному договорі і внаслідок таких дій позивача виникла заборгованість по заробітній платі та затримка по ії виплаті. З підстав наведеного, представник відповідача вважав, що у підприємства відсутній обов`язок по виплаті позивачу середнього заробітку. При цьому також вказав на те, що позивачем при розрахунку середнього заробітку було допущено помилку. Представник третьої особи- Київської міської ради в судовому засіданні підтримав заперечення представника відповідача та просив у позові відмовити у повному обсязі. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача та представника третьої особи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Київського міського голови від 12.07.2012 року № 121 [PERSON] був призначений на посаду директора Комунального підприємства «Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 31 липня 2012 року на контрактній основі. 27.08.2012 року між [PERSON] та Виконавчим органом Київської міської ради ( Київською міською державною адміністрацією) укладено контракт про виконання ним трудових обов`язків директора вказаного вище підприємства з 31.07.2012 року по 31.07.2013 року. Відповідно до додаткової угоди від 01.07.2013 року строк дії контракту продовжений з 27.08.2012 року по 31.07.2017 року. Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 27.09.2013 року позивача звільнено з посади директораКомунального підприємства «Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується відомостями трудової книжки. Відповідно до п.3.1 Контракту від 27.08.2012 року за виконання обов»язків керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності , виходячи з установлених керівнику згідно з пунктом 3.1.1 посадового окладу у розмірі 9335,00 грн. та пункту 3.1.3 надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. В ході розгляду справи встановлено , що на час звільнення позивача у комунального підприємства перед ним існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 63408,71 грн., яка йому на день звільнення виплачена не була, а відтак остаточний розрахунок з ним проведений не був. Остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 07.02.2014року, що підтверджується випискою по його особовому рахунку № [NUMBER] наданого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, ії розмір та дату проведення розрахунку, представником відповідача та представником третьої особи в судовому засіданні не оспорено та вказана обставина не спростована. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщопрацівник в день звільнення не працював, то зазначенісумимають бути виплачені не пізнішенаступного дня післяпред'явленнязвільненимпрацівник омвимоги про розрахунок. Про нарахованісуми, належніпрацівникові при звільненні, власникабоуповноважений ним орган повинен письмовоповідомитипрацівника перед виплатоюзазначенихсум. З урахуванням того, що в день звільнення відповідачем не було здійснено виплату належних позивачу сум, суд зважаючи на дату виплати коштів, вважає, що відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України щодо проведення виплат належних працівнику сум при звільненні. Відповідно до ст.117 КзПП України вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середнійзаробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Отже, враховуючи те, що заборгованість по заробітній платі , позивачу виплачена з порушенням строків для ії виплати, що є безумовним порушенням вимог, передбачених ст.116 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2013 року по 07.02.2014 рік, який становить 58555,24грн., розмір якого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 « Про Порядок обчислення середньої заробітної плати» обчислюється виходячи із розрахунку: 58555,24грн.= 636,47 грн.( середньоденна заробітна плата, розрахована наступним чином 14002,50 грн.+ 14002,50 грн.) заробітна плата за 2 останніх місяці/44 кількість робочих днів за 2 останніх місяці) х 92 ( кількість днів прострочення з 28.09.2013 року по 07.02.2014 рік). Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку розміру середнього заробітку при звільненні допущена помилка, а саме в частині кількості робочих днів в січні 2013 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимог і заперечень. Виходячи із наведеного, суд вважає неспроможними посилання представника відповідача та третьої особи на відсутність обов`язку щодо виплати середнього заробітку в разі порушення строків проведення розрахунку з позивачем з посиланням на його винні дії , які полягають у нецільовому використанні коштів підприємства та доведення підприємства до збитковості, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та не узгоджуються з обставинами справи, а саме з підставами звільнення позивача . При цьому суд виходить із того,що законодавство, зокрема ст.116, 117 КЗпП України не містить винятків щодо можливості порушення строків виплати заробітної плати працівнику та виключення відповідальності за порушення строків такої виплати. В порядку розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 585,55 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial