Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], співпозивач: [PERSON], звернулися до суду з позовом, згідно якого просять суд стягнути з відповідача, [PERSON], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів прибутку відповідача на час навчання співпозивача у вищому навчальному закладі, вказуючи на те, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, на користь 3-х осіб стягнень не має. В судовому засіданні позивач зменшила розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 15 відсотків з усіх видів його прибутку. Відповідач, [PERSON] надав письмове заперечення, відповідно до якого, просить суд залишити позов без задоволення, вказуючи те, що на теперішній час має іншу сім'ю, ні відповідач, ні його дружина не працюють. Має від другого шлюбу двох неповнолітніх дітей. Окрім того страждає холециститом у зв'язку з чим, знаходиться на обліку у лікарняному закладі та потребує дворазове лікування на рік. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги які просить суд задовольнити. Співпозивач, [PERSON] до судового засідання не заявився, надавши суду письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги, які просить суд задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні підтримав своє заперечення, просить суд відмовити позивачці у задоволені позову. Заслухавши позивача, відповідача, з'ясувавши думку співпозивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленим наступні факти та відповідні до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. А також вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який був розірвано 29.10.2002р. Позивач та відповідач мають спільну повнолітню дитину [PERSON], співпозивача по справі, який навчається у вищому навчальному закладі, Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». З 01.12.2014року по 31.08.2015 рік, співпозивач знаходиться в академічній відпустці (а.с.2-10). Відповідач тимчасово не працює (а.с.26,27). Відповідно до вимог ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст..200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст..182 цього Кодексу. Таким чином право на утримання повнолітньої дитини невід'ємно пов'язане із навчанням дитини, а також можливості батька надавати таку матеріальну допомогу. В порядку ст..60 ЦПК України, позивачка та співпозивач не надали в розпорядження суду будь-яких доказів, що підтверджують факт навчання саме на час подачі позову до суду, а також наявність доходу у відповідача та його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на період навчання співпозивача. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. При таких обставинах суд вважає, що право позивача та співпозивача не порушені, оскільки співпозивач має тимчасову перерву у навчанні. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed