Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач в квітні 2013 року звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті позивач успадкувала 4/5 частини спадкового майна, що складається з однієї другої частини квартири [ADDRESS].Співвласником вказаного спадкового майна є дружина батька - [PERSON]. Згідно висновку Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», технічна можливість виділу частки позивача у вказаній квартирі відсутня. Відповідач, як співвласник майна, не погоджується в добровільному порядку вирішити витання про компенсування позивачу її частки майна. На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточненої заяви поданої в судовому засіданні 21 травня 2014 року , позивач просить стягнути на її користь з [PERSON] грошову компенсацію вартості 4/10 частини нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності. Припинити право спільної часткової власності на квартиру № 89, що розташоване за вищевказаною адресою та стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір та витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених підстав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти заявленого позову не заперечувала та пояснила, що у неї немає можливості виплатити позивачу грошову компенсацію вартості 4/10 частини вищезазначеного нерухомого майна. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON], позивач успадкувала 4/5 частини спадкового майна, що складається з однієї другої частини квартири [ADDRESS] (а.с.3). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.06.2010 року позивач [PERSON] є власником 4/10 частини квартири [ADDRESS] (а.с.19). Іншим співвласником 6/10 частини вказаної квартири є відповідач по справі [PERSON] Сторонами не заперечувалося у суді, що між ними відсутні будь-які стосунки і позивач у спірний квартирі не проживає. Угоди про порядок користування приміщеннями квартирі між ними не досягнуто. Відповідно до висновку Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородського бюро технічної інвентаризації» № 2162 від 06 грудня 2012 року, вищевказана квартира є неподільною річчю (має один вихід, один санвузол, тощо), відповідно квартиру не можна поділити без втрати цільового призначення (а.с.6). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6404/13-43 від 11 квітня 2014 року, ринкова вартість 4/10 частини квартири [ADDRESS], визначена із застосуванням порівняльного методичного підходу, становить 227 081,00 грн.(а.с.45-52). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У силу положень стст.21, 24, 41 Конституції, стст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є в спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч.2 ст.183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв'язку з положеннями стст.21, 24, 41 Конституції, стст.316, 317, 319, 358, 361 ЦК, слід дійти висновку, що передбачене ч.2 цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Тому суд, зважаючи, що вищевказана квартира є неподільною річчю і її не можна поділити без втрати цільового призначення, сторони по справі не можуть в добровільному порядку вирішити питання про компенсування частки майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь грошової компенсації за частину спірного нерухомого майна із відповідача, підлягають задоволенню так як є такими, що ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно акту-здачі-приймання висновку судового експерта № 6404/13-43 від 11.04.2014 року позивач сплатила 3060 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи. Згідно квитанції №10700354 від 27.02.2013 року позивач при подачі позову до суду сплатити 229, 41 грн. судового збору. Таким чином, суд приходить до висновку , що з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати, які документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved