Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач автогосподарство УМВС України у Тернопільській області звернулось до суду із позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину в розмірі 124540,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач з 05.03.2005р. по 14.03.2007р. перебував на посаді помічника Міністра внутрішніх справ України (представник в УМВС України в Тернопільській області). На цей період позивачем відповідачу було надано для службового користування автомобіль «Шкода Октавія», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 15.08.2005р. відповідач керуючи даним автомобілем в м. Шумськ Тернопільської області потрапив у ДТП, внаслідок якої автомобіль був пошкоджений. Постановою прокуратури Кременецького району Тернопільської області від 17.02.2006р. кримінальна справа по факту ДТП закрита на підставі п. 2 статті 6 КПК 1961р. Однак, відповідач не доставив пошкоджений автомобіль для ремонту в гараж автогосподарства УМВСУ в Тернопільській області, а переховував автомобіль у невідомих місцях. В подальшому, відповідач придбав інший автомобіль «Шкода Октавія», 2005 року випуску, для використання його замість пошкодженого, а перший автомобіль був розукомплектований та проданий по частинах. Кошти від продажу власнику автомобіля, тобто позивачу, не надходили. При подачі позову, в якості доказу вини відповідача у спричинених позивачу матеріальних збитків, позивач посилається на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 04.05.2011р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2011р., якими відповідача визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 статті 27, статтею 290 КК України, ч. 2 статті 191 КК України і ч. 3 статті 364 КК України. В судове засідання 04.08.2015р. представник позивача не з`явився, у попередніх судових засіданнях позов підтримував з підстав викладених у позовній заяві. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач та його представник в судове засідання 04.08.2015р. не з`явився, хоча не належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У попередніх засіданнях представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. В матеріалах справи містяться письмові заперечення, суть яких зводиться до наступного. На думку відповідача позов безпідставний, так як відповідач не притягнутий до будь-якої відповідальності за фактом ДТП, більше того, згідно висновку експертизи та постанови прокуратури Кременецького району, його вини у ДТП немає. Позивачем не обґрунтовано вартість матеріальних збитків. Окрім того, станом на час розгляду цієї справи, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 04.05.2011р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2011р. скасовано, тобто його вина у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 статті 27, статтею 290 КК України, ч. 2 статті 191 КК України і ч. 3 статті 364 КК України не встановлена. Також просить застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для розгляду справи без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дана справа розглядалась судами. А саме рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014р. позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь автогосподарства УМВС України у Тернопільській області 124540,00 грн. на відшкодування майнової шкоди. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р. касаційну скаргу [PERSON] частково задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2012р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом при новому розгляді встановлено наступне. Відповідач [PERSON] з 05 березня 2005 року по 14 березня 2007 року перебував на посаді помічника міністра МВС України (представник МВС України в Тернопільській області). 04 лютого 2005 року автогосподарство УМВС України в Тернопільській області з центральної бази ресурсного забезпечення МВС України отримало для службового користування новий автомобіль «Шкода Октавія», 2004 року випуску, зеленого кольору, кузов № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , з об`ємом двигуна 1,8Т, балансовою вартістю 127738,00 грн. Наказом начальника відділу ресурсного забезпечення УМВСУ в Тернопільській області від 26 квітня 2005 року №16 транспортний засіб Шкода Октавія (в наказі зазначено д.н.з. [NUMBER] ) закріплено за пом. о/у ОПВ КР УМВС України в Тернопільській області прапорщиком міліції [PERSON] та помічником Міністра внутрішніх справ України (представником в УМВСУ в Тернопільській області) Омельчуком І.К. 15 серпня 2005 року автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Чирянка у м. Шумську Тернопільської області потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений. Постановою старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 20.03.2009р. кримінальну справу №1681164 в частині щодо вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди за ч. 1 статті 286 КК України закрито за відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України. Постанова мотивована, зокрема, тим що згідно висновку експерта №1046 від 15.11.2005р., причиною ДТП є розрив шини правого колеса автомобіля, який не пов`язаний з експлуатацією шин, а виник одночасно перед самою ДТП. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 191, ст. 290, ч. З ст. 364 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням владних повноважень на два роки, з конфіскацією майна. За ст. 198 КК України [PERSON] виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Стягнуто з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 127738 грн на відшкодування майнової шкоди. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2011 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року змінено, дії [PERSON] перекваліфіковано зі ст. 290 на ч. 3 ст. 27, ст. 290 КК України. Виключено з описової частини вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року ряд посилань. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року у частині вирішення цивільного позову автогосподарства УМВС України в Тернопільській області скасовано, справу передано на новий розгляд у порядку цивільного судочинства у той же суд в іншому складі суду. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2012 року ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2011 року щодо [PERSON] скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2012 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року щодо [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року кримінальну справу у частині обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, закрито за відсутністю в діянні підсудного даного злочину у зв`язку із його декриміналізацією. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2014 року кримінальну справу у частині обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ст. 290 та ст. 198 КК України, повернуто прокурору Тернопільської області для провадження досудового розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 статті 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р., якою рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2012р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав на наступне. Суди залишили поза увагою, що на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій вирок у кримінальній справі по обвинуваченню відповідача відсутній. Доказів, що автомобіль переданий під звіт для використання чи про наявність інших підстав, передбачених п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, матеріали цивільної справи не містять, оскільки наказом відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Тернопільській області від 26 квітня 2005 року №16 автомобіль був закріплений за помічником Міністра внутрішніх справ України [PERSON] та його водієм - оперуповноваженим ОПВ УКР УМВС в Тернопільській області прапорщиком міліції [PERSON] . Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. На час розгляду справи відсутній чинний вирок у кримінальному провадженні про визнання вини відповідача у вчиненні злочинів, пов`язаних із втратою, пошкодженням, знищенням, крадіжкою, привласненням тощо вищевказаного автомобіля. Також відсутні докази вини відповідача у ДТП, яка мала місце 15.08.2005р. в м. Шумську Тернопільської області. Навпаки, є чинною постанова прокуратури Тернопільської області від 20.03.2009р., якою кримінальну справу щодо вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди за ч. 1 статті 286 КК України закрито за відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України. Постанова мотивована, зокрема, тим, що згідно висновку експерта №1046 від 15.11.2005р., причиною ДТП є розрив шини правого колеса автомобіля, який не пов`язаний з експлуатацією шин, а виник одночасно перед самою ДТП. Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення). Відповідно до п. 1 Положення, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з п. 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Згідно з п. 4 відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Відповідно до п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: а) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; б) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; в) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; г) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; ґ) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Вказаний перелік випадків є вичерпним. У п. 17 Положення передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми. Доказів, що автомобіль переданий під звіт для використання чи про наявність інших підстав, передбачених п. 13 Положення, матеріали цивільної справи не містять. Наказ відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Тернопільській області від 26 квітня 2005 року №16 про те, що автомобіль був закріплений за помічником Міністра внутрішніх справ України [PERSON] та його водієм - оперуповноваженим ОПВ УКР УМВС в Тернопільській області прапорщиком міліції [PERSON] таких обставин сам по собі не доводить. Згідно висновку про результати службової перевірки від 17 жовтня 2008 року щодо незаконного розукомплектування та знищення автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , який належить автогосподарству УМВС України в Тернопільській області, службова перевірка щодо невідповідності номерних агрегатів службового автомобіля УМВС України в Тернопільській області «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , його реєстраційним документам, вважалися завершеною. Згідно п. 9 висновку матеріали службової перевірки слід направити в прокуратуру Тернопільської області для прийняття рішення згідно закону. Проте, за наслідками порушеної кримінальної справи за рядом статей КК України щодо [PERSON] на даний час чинного вироку немає. Позовна заява, в якості підстави для задоволення позову, містить посилання на обставини встановлені вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2011 року. Однак, у зв`язку із скасуванням цих вироку і ухвали, немає можливості застосувати ч. 4 статті 61 ЦПК України, згідно якої вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, за відсутності вироку в кримінальному провадженні щодо протиправності та винності дій відповідача (в межах якого також можливе пред`явлення цивільного позову), позовні вимоги є не доведеними, передчасними, у їх задоволенні слід відмовити. У зв`язку із тим, що позов не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Так як рішення за позовом позивача, який при поданні позову судового збору не сплачував, ухвалено на користь відповідача, відповідно до ч. 4 статті 88 ЦПК України, із державного бюджету на користь відповідача слід стягнути понесені ним судові витрати. Відповідачем за подачу апеляційної та касаційної скарг сплачено по 622,70 грн. судового збору за кожну із скарг. Отже, ці кошти в сумі 1245,40 грн. підлягають стягненню із державного бюджету на користь відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed