Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] та малолітній дочці [PERSON], [INFO], кімнату житловоюплощею 11,8 кв.м., а відповідачам [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділити у користування кімнату житловою площею 11,6 кв.м., кімнату житловою площею 9,9 кв.м., кімнату житловою площею 17,9 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні. Позивач мотивує заявлені вимоги тим, що квартира [ADDRESS], належить позивачу та відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. В квартирі окрім сторін спірних правовідносин зареєстрована також неповнолітня донька позивача - [PERSON], [INFO]. Спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат: 11,6 кв.м., 11,8 кв.м.. 9,9 кв.м., 17,9 кв.м., загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м. Таким чином сторони є власниками по 1/5 частини квартири кожен. До виникнення спору між позивачем та відповідачами було досягнуто попередню домовленість про порядок користування належними на праві спільної часткової власності частинами квартири, однак всупереч досягнутій домовленості у позивача та відповідачів регулярно виникають сварки з приводу користування квартирою та по оплаті за житлово-комунальні послуги, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення суду при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками по квартири [ADDRESS] в рівних долях, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 16.02.2007 року. (а.с. 9) За даними технічного паспорту станом на 14.11.2016 року квартира [ADDRESS] складається з чотирьох ізольованих кімнат: 11,6 кв.м., 11,8 кв.м.. 9,9 кв.м., 17,9 кв.м., загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., а також місць загального користування: кухні, санвузла, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, комори. (а.с. 12-16) Відповідно до Довідки Форми № 3, виданої Центром комунального сервісу від 09.11.2016 року № 1366, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) За даними свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 427, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8) Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується із положенням статті 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 Цивільного кодексу України) Як убачається з матеріалів справи, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею права спільної часткової власності та встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], вказуючи на те, що між сторонами спірних правовідносин, які є співвласниками квартири, не досягнуто згоди з приводу порядку користування житловим приміщенням, тому порушене право підлягає до відновлення у судовому порядку. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved