Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Запорізької обласної ради, Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої, незаконним звільнення. В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор вказав, що на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2015 року Комунальною установою «Запорізька станція екстреної (швидкої медичної допомоги» Запорізької обласної ради були сплачені [PERSON] кошти у сумі 34005 гривень 44 копійки. Факт незаконного звільнення [PERSON] з посади в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, Комунальній установі «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради, у звязку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу за період з 13.06.2014 року по 11.03.2015 року в сумі 34005,44 гривень, заподіяно шкоду. Станом на час предявлення позову посадовими особами Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради питання щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням не вирішено, що свідчить про неналежне виконання ними службових обовязків упродовж 5 місяців. У звязку з чим прокурор звертається із вказаним позовом в інтересах Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої ) медичної допомоги» Запорізької обласної ради. Прокурор місцевої прокуратури №2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представники Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради позовні вимоги прокурора підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував, у наданому суду клопотанні просив розстрочити виконання рішення. Прокурор місцевої прокуратури №2, представники Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради проти задоволення клопотання представника відповідача не заперечували. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення і вважає встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10. 2014 року по цивільній справі №335/6126/14-ц [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено: поновлено на посаді молодшої медсестри виїзної спеціалізованої бригади підстанції спеціалізованих бригад ШМД Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради та стягнуто з Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34005,44 грн., за вирахуванням податків та обовязкових платежів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05. 2015 року по вказаній справі касаційну скаргу Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради відхилено, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.03. 2015 року залишено без змін. Ухвала набрала законної сили 21.05. 2015 року. Як вбачається із матеріалів справи на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.03. 2015 року Комунальною установою «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради були сплачені [PERSON] кошти у сумі 34005 гривень 44 копійки. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України визначено, що обовязок із відшкодування шкоди, заподіяної установі у звязку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої звільнення здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні працівника службова особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. . Судом встановлено, що наказ №757/03-04 від 12.06. 2014 року «Про звільнення [PERSON]В.» з посади молодшої медсестри виїзної спеціалізованої бригади підстанції спеціалізованих бригад ШМД Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради підписано колишнім головним лікарем [PERSON]. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону. Факт незаконного звільнення [PERSON] з посади в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Разом з тим, посилання позивача на застосування підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України не ґрунтується на змісті позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої керівником під час виконання трудових обовязків, оскільки правовідносини, що є предметом спору врегульовані нормами Кодексу законів про працю України. Ця правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 жовтня 2012 року у справі №6-92цс12. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 217 ЦПК України надання відстрочки або розстрочки виконання є можливим при ухваленні судового рішення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України, у п. 37 Постанови №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до статті 217 ЦПК України визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо у рішенні суду при його ухваленні. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду може добровільно покрити її повністю або частково. Статтею 128 КЗпП України передбачено, що загальний розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати двадцяти процентів. Суд враховує, що прокурор, представники Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради не заперечують проти розстрочки виконання рішення суду і погоджуються на запропонований представником відповідача графік розстрочки рішення суду, відповідач бажає добровільно, в порядку визначеному нормами трудового законодавства, покрити її повністю, але розмір його заробітної плати лікаря, перебування на його утриманні матері-пенсіонерки, утруднюють покриття шкоди одноразовим платежем. Суд вважає, що клопотання представника відповідача про розстрочення шкоди відноситься до принципів закріплених у ст. 3 ЦПК України, а перебування у трудових відносинах із Комунальною установою «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради може гарантувати покриття шкоди заявником у повному розмірі шляхом утримання із заробітної плати, визначених ст. 128 КЗпП України відрахувань. За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про надання відповідачеві розстрочки виконання рішення суду є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved