Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить визнати недійсним договір оренди землі датований 10.09.2012 року, зареєстрований 22.11.2012 року за № 732208284006552 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] підприємством виробничо-комерційною фірмою „БОСС. Витребувати у відповідача - [PERSON] підприємства виробничо-комерційної фірми „БОСС земельну ділянку площею 1,52 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7322082800:02:002:0021, яка розташована на території Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області та зобовязати його повернути дану земельну ділянку йому. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі: витрати на сплату судового збору. В якості підстав позову позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки розміром 1,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належать йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянки. Відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою згідно договору оренди землі від 22.11.2012 року. В січні 2016 року позивач дізнався про існування цього договору оренди ділянки укладеного між ним та відповідачем. Позивач стверджує, що не підписував договір оренди земельної ділянки. Таким чином договір порушує його право власності, тобто спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року відділом Держкомзему у Кельменецькому районі Чернівецької області був зареєстрований договір оренди земельної ділянки розміром 1,52 га, між [PERSON] і колективним підприємством виробничо-комерційна фірма „БОСС. Відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою. Даний договір позивач не підписував. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до ст. 14 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст.18 Закону України „Про оренду землі договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Підпис на спірному договорі оренди землі позивачу\~не належить, але державна реєстрація цього договору відбулась.\~Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Відповідно до розяснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір. Положення ст.ст.1212-1215 ЦК України підлягають застосуванню у разі якщо стороною передчасно передано майно на виконання неукладеного договору. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа №6-99ц13). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~ відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 13,14,15 Закону України „Про оренду землі, ст. ст. 203, 204, 215, 216 ЦК України, ,,

Outcome: approved