Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

позивач - Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором б/н від 10 липня 2012 року в сумі 29866 грн 75 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідачка не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого, станом на 24 вересня 2020 року, її заборгованість за договором № б/н від 10 липня 2012 року складає 29866 грн 75 коп. Представник позивача надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його участі, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надав відзив, згідно якого позову не визнає, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість виникла більш як три роки тому. Крім цього зазначив, що кредитний ліміт відповідача встановлено позивачем 26.06.2012 р., тобто до підписання заяви від 10 липня 2012 року, в подальшому банк самостійно збільшував кредитний ліміт для того, щоб списувати більшу суму коштів за прострочення зобов`язання. З підписаної між сторонами заяви від 10 липня 2012 року неможливо встановити, які послуги було обрано та який кредит було встановлено, така інформація у заяві відсутня, процентна ставка визначена не була, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки. Заява не містить строку договору. Твердження позивача про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою не підтверджено жодним документом. Розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний уповноваженими особами. Не доведений сам факт отримання відповідачем коштів. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, 10 липня 2012 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви Відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок та користувалася кредитними коштами. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 24 вересня 2020 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором № б/н від 10 липня 2012 року, процентами за користування кредитом та штрафними санкціями, складає 29866 грн 75 коп., а саме: 13715 грн 81 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4793 грн 24 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 11357 грн 70 коп. заборгованість за пенею . Відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позов заявлено більш як через чотири роки після спливу останнього місяця дії картки, а банк не мав права продовжувати термін дії картки. Суд вважає, що вимоги про застосування позовної давності задоволенню не підлягають, оскільки, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач здійснювала погашення заборгованості протягом 2015 2019 р.р. Відповідачем даних обставин не спростовано. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ж до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Оскільки остання проплата заборгованості, згідно наданого розрахунку, здійснена 03 березня 2019 р., то з цього часу заново рахується строк позовної давності. Крім цього позивачем надано довідку про те, що строки дій карток, виданих відповідачу до вересня 2019 року, тобто позов пред`явлено в межах дії кредитних карток. Водночас, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого: 10 липня 2012 року між сторонами укладено договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.16). Факт отримання коштів та користування ними відповідачем оспорюється, проте матеріали справи достатньо доводять, що відповідачка зверталася до банку за отриманням кредиту, в подальшому особисто зверталася за видачею нових карток, зокрема 21.02.2017 р., що засвідчує її підпис у відповідних документах та в подальшому користувалася кредитними коштами. Однак, у вказаній вище анкеті заяві розмір кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені. Так само у анкеті заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та не визначено розмір неустойки. Долучені до матеріалів справи позивачем Умови та Правила надання батьківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, не містять дати документу та підпису відповідача. Порядок та форма укладення правочинів, в тому числі кредитного договору визначається Цивільним кодексом України (ст.ст. 207, 626, 627, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України). Зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У позовній заяві позивач вказує, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України стосовно того, що підписана сторонами анкета - заява є договором приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Тарифів Банку. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу\~ст.ст. 551, 1054, 1055 ЦК України в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка визначаються сторонами в письмовому договорі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як було\~зазначено вище\~відсутні докази\~того,\~що відповідач\~належним чином\~ознайомлений з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~Приватбанку та\~Тарифами Банку\~і що саме ці документи зрозумілі і погоджені відповідачем при підписанні анкети-заяви. Підписана сторонами Анкета-заява не містить даних про розмір бажаного кредитного ліміту на платіжній картці, умов щодо розміру й сплати процентів, які б свідчили про досягнення в належній формі між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору кредиту. Крім того, роздруківка з сайту АТ КБ «Приватбанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, в зв`язку з чим може додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 липня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначивши про неможливість з вищевказаної підстави застосування до спірних правовідносин вимог ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з договору приєднання. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо і повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що позивачем не доведено, на яких саме умовах укладався кредитний договір (розмір процентів, штрафних санкцій тощо), суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача в користь позивача може підлягати лише сума позики, а саме: різниця між фактично отриманою сумою кредиту та загальною сумою коштів, що були внесені відповідачем на рахунок банку за вказаний період, якщо така різниця наявна. Таким чином з відповідача з користь позивча слід стягнути 13715 грн 81 коп. позики. Представник заявив вимоги про стягнення з позивача 2400 грн. витрат на професійну правничу допомогу, однак здійснення таких витрат відповідачем не підтверджено документально, тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial