overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким визначити їй, [PERSON], двохмісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У якості підстав позову позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] Позивачка вважала, що спадщину після смерті матері прийняли її батько і брат. В жовтні 2014 року позивачка дізналася, що спадщину після смерті матері ніхто не прийняв і не оформив. Тому позивачка не має іншого способу визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, як звернення до суду. Представник відповідача - Новоселицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області - виконуюча обов'язки сільського голови с. Новоселиця Ярошенко В.В. в судовому засіданні визнала позов з підстав зазначених у позовній заяві та пояснила, що сільській раді невідомі спадкоємці які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON] судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. Позивачка є спадкоємцем за законом і у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у зв'язку із тим, що вважала що спадщину прийняла її батько і брат. У жовтня 2014 року позивачка дізналася, що її батько і брат спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Враховуючи, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, її позов слід задовольнити повністю та встановити їй додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяці. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, ухвалити рішення, яким визначити їй, [PERSON], двохмісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 19.03.2007 року. У якості підстав позову позивач зазначив, що 19 березня 2007 року помер [PERSON] Позивачка в лютому 2015 року дізналася про наявність заповіту, згідно до якого [PERSON] заповів майно позивачці. Не знаючи про наявність заповіту позивачка пропустила строк для прийняття спадщини. [PERSON] не має іншого способу визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, як звернення до суду. Представник відповідача виконуюча обовязки сільського голови с. Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву у якій визнала позов повністю з підстав зазначених у позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. В позовній заяві [PERSON] просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 19 березня 2007 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка є спадкоємцем за заповітом і у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у звязку із тим, що не знала про наявність заповіту згідно якого [PERSON] заповів їй своє майно. Враховуючи, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, її позов слід задовольнити повністю та встановити їй додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяці. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS] та [PERSON] [INFO] мешканцем [ADDRESS], який зареєстрований 01 липня 2003 року, за №11 виконавчим комітетом Івановецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 липня 2003 року у виконавчому комітеті Івановецької сільської ради Кельменецького району, про що зроблено актовий запис за № 11. сторони мають малолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що сторони категорично заперечують проти збереження сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 4991, про стягнення з [PERSON], [INFO], проживаючої [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № DN1RR140260104 від 09 січня 2009 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08 вересня 2016 року, грошових коштів у сумі 160647 гривень 29 копійок з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6313 гривень 05 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 337 гривень 78 копійок; заборгованості з комісії у розмірі 837 гривень 90 копійок; заборгованості з пені у розмірі 145032 гривні 50 копійок; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7626 гривень 06 копійок. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач зауважує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не керувався належним чином документами щодо кредиту, при видачі виконавчого напису нотаріус порушив позовну давність. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, направила в суд свого повноважного представника Козлова В. В.. Представник позивача, адвокат Козлов Володимир Васильович, у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що він по суті згоден з аргументами позивача, викладеними у позові. Сторона позивача клопотати про надання особі, яка видала виконавчий напис, процесуального статусу відповідача не має намірів. Представник відповідача, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за довіреністю Рожко Сергій Миколайович у судовому засіданні позов не визнав повністю й у режимі відеоконференції пояснив про те, що він вважає, доводи сторони позивача безпідставними, адже між сторонами був укладений кредитний договір і нотаріус видав виконавчий напис,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю та просить розглядати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК, проте в судове засідання не з'явився. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 7 серпня 2012 року у Вартиковецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що було зроблено актовий запис № 08, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 12 лютого 2014 року. Подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження, [NUMBER] від 14.05.2014 року. Шлюбні відносини сторони не підтримують. У подружжя відсутність взаєморозуміння. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов'язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов'язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку встановленому ЦПК України. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про право власності за законом від 08.02.2018 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №113281059 від 8 лютого 2018 року. У вищевказаному житловому будинку з 1989 році зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою № 390/02-01-15/ 18 від 9 серпня 2018 року, Новоселицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області. Відповідач [PERSON] не живе в будинку [ADDRESS] більше одного року без поважних причин. Жодних домовленостей між власником та користувачем житла - відповідачем [PERSON], з приводу подальшого користування житлом не існувало. Таким чином, між сторонами склалися житлові правовідносини. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку. Згідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування житлом по [ADDRESS], яке належить позивачці [PERSON], тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі ст. 383, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150,156 Житлового кодексу УРСР,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явився. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 10 вересня 1978 року в Зеленецькій сільській раді села Зелена Кельменецького району Чернівецької області, про що було зроблено актовий запис за № 9, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У сторін неповнолітніх дітей немає. Шлюбні відносини сторони не підтримують. У подружжя відсутність взаєморозуміння. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов'язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов'язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області Олійник Б.О. позов визнав повністю і просить розглядати справу у відсутності представника селищної ради, про що зазначив у відповідній письмовій заяві. Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 24.03.2010 року та його перекладом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 30 квітня 1987 року, довідкою №956 від 29 липня 2021 року Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області. Протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що постійно хворіла, тому і не зверталася із заявою про прийняття спадщини. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, тому нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Представник відповідача позов визнав повністю, що підтверджується заявою представника Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних представником відповідача обставин або добровільності їх визнання. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] відсутні, що стверджується довідкою № 956 від 29 липня 2021 року, виданою Кельменецькою селищної ради Дністровського району Чернівецької області та витягом із Спадкового реєстру №66051189 від 17.08.2021 року. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює спадкові правовідносини в частині здійснення права на спадкування, зважаючи на повне визнання відповідачем позову, суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено позивачем [PERSON] з поважних причин, а тому позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід задовольнити. На підставі ст. ст.1270,1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області С. Буняк позов визнав повністю і просить розглядати справу у відсутності представника селищної ради, про що зазначив у відповідній письмовій заяві. Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва її смерть серії [NUMBER] від 01.07.2013 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , що стверджується копією заповіту [PERSON] від 17.10.2003 року. Протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини позивач не прийняла спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що не знала про існування заповіту, тому і не зверталася із заявою про прийняття спадщини. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся після спливу шестимісячного строку з дня смерті, а тому нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, що підтверджується постановою про вчинення нотаріальної дії від 19.10.2020 року № 978/02-31. Представник відповідача позов визнав повністю, що підтверджується заявою голови Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних представником відповідача обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює спадкові правовідносини в частині здійснення права на спадкування, зважаючи на повне визнання відповідачем позову, суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено позивачем [PERSON] з поважних причин, а тому позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід задовольнити. На підставі ст. ст.1270,1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved