Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві просить визнати удаваний договір доручення від 04 жовтня 2013 року щодо автомобіля [NUMBER], визнати укладеним договір купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ХТА217230А01019544. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 04.10.2013 він придбав у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який при продажу авто діяв за довіреністю від імені [PERSON] З [PERSON]І позивач досягли взаємної усної домовленості щодо істотних умов купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу. В момент укладення договору [PERSON] передав йому автомобіль, технічний паспорт, комплект ключів. У свою чергу позивач передав (заплатив за проданий автомобіль) [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 грн., про що свідчить розписка [PERSON] від 04 жовтня 2013 року. При цьому передача, тобто купівля-продаж автомобіля була оформлена у вигляді довіреності від 04.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу [PERSON] на ім»я [PERSON] на право керування та розпорядження транспортним засобом (у тому числі, продати подарувати, обміняти, здати в оренду, заставити в забезпечення зобов»язань, отримати кошти за продаж). З часу придбання даного автомобіля у власність позивач не отримував від відповідача жодних претензій з приводу повернення автомобіля. Але на даний час в усній формі відповідач ухиляється від будь-якого обов»язку щодо оформлення договору та усно висуває вимогу повернути автомобіль, оскільки родичі [PERSON] висувають йому майнові претензій з цього приводу. Враховуючи ті обставини, що на даний час право власності позивача на даний автомобіль оспорюється, то останній і звернувся до суду за захистом своїх прав із відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з»явився, але його представник повністю підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді проти позову не заперечує та підтвердив, що дійсно 04.10.2013 [PERSON] купив у нього за 30000 гривень (розписка) автомобіль марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який у свою чергу, був придбаний ним у [PERSON] Він видав позивачу довіреність. Насправді дійсно відбулася купівля-продаж спірного авто та саме позивач на сьогодні є законним власником автомобіля марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Третя особа [PERSON] у суді проти задоволення позову не заперечує та просить позов задовольнити, так як дійсно згідно технічного паспорту, даний автомобіль належить йому, але він по довіреності продав його [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, третю особу, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки ВАЗ, моделі 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузов, рама) № ХТА217230А0101954 є [PERSON] (а.с.6). Згідно розписки від 18.07.2017, наданої [PERSON], він підтверджує факт продажу, належного йому на праві приватної власності автомобіля марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] (а.с.37) Згідно довіреності від 04 жовтня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: керувати з правом використання за межами України, продавати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на свій розсуд автомобіль марки ВАЗ, модель 217230, типу легковий комбі-В, 2010 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА217230А0101954, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). Згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2013, право власності на автомобіль марки ВАЗ, моделі 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузов, рама) № ХТА217230А0101954, зареєстрований Прилуцьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області 3 серпня 2012 року, переходить до [PERSON] з моменту підписання акту прийому-передачі транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, такий акт був підписаний сторонами 04 жовтня 2013 року (а.с.5, 7) Відповідно до розписки від 04.10.2013, наданої [PERSON], останній того ж дня, отримав від [PERSON] 30000 гривень за проданий останньому автомобіль марки ВАЗ 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року «за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин». Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України. Слід зазначити, що прикладом удаваного правочину є видача довіреності на автомобіль з правом його продажу з метою приховання договору купівлі-продажу. В цій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою нібито прикриває реальний правочин. Судом установлено, що воля відповідача [PERSON] була направлена не на надання позивачу [PERSON] довіреності, оскільки як встановлено судом позивач та відповідач є сторонніми особами і до укладення правочину не були знайомі, а на продаж автомобіля. Також і воля позивача була направлена на отримання саме у власність автомобіля. Для визнання правочину удаваним відповідно до положень ст. 235 ЦК України позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників правочину. Як видно з матеріалів справи, позивач керує та розпоряджається спірним автомобілем з правом продажу такого на підставі довіреності [PERSON]. від 04.10.2013 Згідно розписки від 04.10.2013 останній отримав від [PERSON] грошові кошти саме за продаж автомобіля, тобто оплатність угоди визнана сторонами. Указані обставини дають підстави вважати, що фактично між [PERSON] та [PERSON] у 2013 році виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу транспортного засобу, в результаті чого позивач, окрім прав користування та розпорядження, набув ще і право володіння автомобілем марки ВАЗ, моделі 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузов, рама) № ХТА217230А0101954 На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що правочин - довіреність від 04 жовтня 2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] являється удаваним, тобто укладеним з метою приховати дійсний правочин договір купівлі продажу спірного автомобіля. Встановивши, що сторони уклали удаваний правочин доручення з метою приховати договір купівлі-продажу, суд вважає, що правовідносини між позивачем та відповідачем [PERSON] повинні регулюватися правилами, щодо правочину купівлі-продажу, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню з визнанням права власності за [PERSON] на автомобіль марки ВАЗ, моделі 217230, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузов, рама) № ХТА217230А0101954

Outcome: approved