Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що 06 лютого 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов'язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка. Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов'язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08 березня 2018 року. Однак, в порушення договірних умов, відповідач досі не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні 13 листопада 2018 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем через представника до суду надано оригінали договору позики та розписка від 06 лютого 2018 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, відзив на позов у визначений судом строк також не подав. Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов'язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка. Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов'язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08 березня 2018 р. Однак, вбачається, що в порушення договірних умов, відповідач наразі не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявних в матеріалах справи договору позики та розписки від 06 лютого 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного строку. Судом враховується, що вищезазначені договір позики та розписка містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] Отже, вказані документи містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем через свого представника до матеріалів справи додано оригінали договору позики та розписка від 06 лютого 2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов'язання перед [PERSON] Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved