Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2012 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів посилаючись на те, що 24 грудня 2013 року між ним та відповідачем по справі розірвано шлюб. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2013 року із нього в користь відповідача на утримання їх спільної дитини стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн до досягнення дитиною повноліття. Проте на даний час він не працює, не являється підприємцем, а плата аліментів у розмірі 1000 грн. є для нього занадто великою, тому, враховуючи те, що він втратив постійний заробіток, просить зменшити розмір аліментів до 30 % від мінімальної заробітної плати. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що на час стягнення аліментів періодично виїжджав за межі території України на заробітки, проте у зв'язку з незадовільним станом здоров'я вимушений був повернутись і відповідно втратив місце роботи на якій був. На даний час він не має постійної роботи, не являється приватним підприємцем, не має також у своєму володінні будь-яких земельних ділянок, та має на утриманні інших неповнолітніх дітей, а тому і немає жодних доходів. Аліменти він сплачував дружині у добровільному порядку без офіційних переказів. Вважає, що на утримання його дитини для нормального її забезпечення фізичного і духовного, морального розвитку необхідні кошти в розмірі 1500 гривень щомісячно. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, хоча подала заяву у якій вказала, що позивач періодично їздить на заробітки, отримує доходи, які витрачає на власні потреби, їх спільна дитина на даний час проходить обстеження і можливо потребуватиме хірургічного втручання для чого також необхідні кошти, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача по справі, оголосивши заяву відповідача, дослідивши та проаналізувавши подані сторонами докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань : Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2013 року розірвано шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 25 листопада 2010 року Скориківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №7. Рішенням Підволочиського райсуду від 05 грудня 2013 року стягнуто із [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. в місяць на утримання доньки [PERSON], [INFO], з 15 листопада 2013 року до досягнення дитиною повноліття. З довідки Підволочиського районного центру зайнятості № 02/1415 від 10 вересня 2014 року [PERSON] не зареєстрований в Підволочиському районному центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу. З довідки виданої Воробіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області за № 318 від 09 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований і проживає у с. Воробіївка Підволочиського району Тернопільської області. На даний час ніде не працює, у своєму володінні земельної ділянки не має. Довідкою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб серії АГ №750917, [PERSON] не являється підприємцем. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2014р.», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1286 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров» я когось з них. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доводи позивача про те, що він може сплачувати аліменти лише в мінімальному розмірі на увагу не заслуговують, оскільки [PERSON] є особою працездатного віку, протипоказань щодо фізичної праці ним не представлено, і йому нічого не завадило зареєструватись, як такий, що шукає роботу у центрі зайнятості. Крім того, за час призначення аліментів також не представлено будь-яких доказів їх сплати, хоча і на той час останній мав постійну роботу. Разом із тим суд бере до уваги те, що позивач на даний час ніде не працює, не являється підприємцем, тобто з часу призначення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень змінилось його матеріальне становище, позаяк останній звільнений із роботи, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial