Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , як споживач послуг, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначав, що в 23.07.2013 року о 9.00 год. в касі відповідача, котра розташована в аеропорту «Бориспіль», він пред'явив посвідчення інваліда війни і попросив надати йому послугу з пасажиро - перевезення на пільгових умовах до м. Кременчука. Вказував, що працівниками відповідача, а саме касирами [PERSON] та [PERSON] йому було відмовлено в наданні зазначеної послуги. Зазначав, що у відповідності до норм діючого законодавства він повторно в усній формі попросив вказаних осіб задовольнити його законну вимогу. Однак, згадані вище касири, не відреагували як належно та узгодивши свої дії з керівництвом свого підрозділу по телефону і отримавши від нього інструкції, все одно відмовили йому і не відновили порушеного ними його права на пільговий проїзд, мотивуючи це тим, що у підприємства на даний час відсутні фінансові можливості щодо перевезення пільгових категорій пасажирів. Вказував, що потім, не відходячи від каси, звернувся до відповідача письмово із запитом з надання йому інформації про підстави порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де обумовлено пільгове перевезення інвалідів війни. Зазначав, що касири [PERSON] та [PERSON] засвідчили своїми підписами і події, викладені в зверненні, і факт прийняття звернення до відповідача, як офіційні його представники в офіційному представництві, котрою є каса ТОВ «Гюнсел» в аеропорту «Бориспіль». Вказував, що за нестачі коштів на придбання квитка на загальних умовах, він не зміг отримати квиток на найближчий рейс. Тому змушений був витрачати час і кошти, щоб дістатися м. Борисполя, до державної каси, де йому надали пільговий квиток до м. Кременчука на транзитний рейс, але набагато пізніший - після 14.00 год. Зазначав, що в підсумку, через наведені події, він витратив на переїзд з м. Борисполя до м. Кременчука, замість трьох годин, цілий день, що порушило його особисті плани і вивело остаточно його з рівноваги. Крім того, акцентував увагу на те, що незважаючи на очевидні порушення вимог українського законодавства, його запит від 23.07.2013р. з проханням пояснити підстави позбавлення його права на пільгове перевезення - відповідач проігнорував, що спричинило йому додаткову образу. Вказував, що наведені факти свідчать про очевидне і демонстративне, таке, що завдає моральної шкоди через приниження честі, ігнорування відповідачем прав інваліда війни, на додаток до права на пільгове перевезення, ще й в частині першочерговості розгляду таких звернень. Зазначав, що через зазначені дії та бездіяльність відповідача, він отримав нервовий стрес, котрий призвів до його госпіталізації (виписка №1715). Вказував, що тривалим знущанням на протязі доволі довгого шляху, своєю відмовою виконувати свої зобов'язання та ігноруванням його численних звернень відповідач завдав йому душевних страждань, які полягають у наступному: Звертав увагу на те, що враховуючи особливо розвинуте емоційне сприйняття притаманне творчій особистості, як письменника, який присвятив своє життя творчому служінню суспільству, відзначений мистецькою спільнотою та урядом України званням лауреата державної літературно - мистецької премії імені Богдана Хмельницького та двічі лауреата програми соціально-значущих видань «Українська книга» (2006р, 2011р.), що свідчить про унікальну душевну чутливість, через образу завдану відповідачем, він відчував сильний психологічний дискомфорт, погіршення самопочуття, сну, непоборний головний біль. Зазначав, що був порушений стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля. У зв'язку з усвідомленням ним факту грубого ігнорування відповідачем його законних прав та інтересів і порушенням душевної рівноваги, він був позбавлений можливості повноцінно працювати, виконувати свої обов'язки професійного творчого працівника - письменника та журналіста, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Вказував, що додатково дисциплінуючи себе, він витрачав набагато більше, ніж раніше, часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначалося щоденно на його фізичному та морально-психологічному стані, через що він не встиг закінчити роботу над кіносценарієм для представлення на всеукраїнський мистецький конкурс «Коронація слова» до 11.12.2013 року - крайньої дати, де він вважався би фаворитом, бо за оцінками фахівців визнаний кращим за все, що було на екрані про війну в Афганістані (рецензія кіностудії ім. Довженка). Зазначав, що гострота цих переживань посилювалася тим, що в нього, як і в усіх ветеранів війни, загострене почуття справедливості. Вказував, що всі ці переживання викликали в нього погіршення сну, загального режиму, як наслідок - стійкий розлад здоров'я, який спричинив 24.09.2013 року його ургентну госпіталізацію до неврологічного відділення Кременчуцького госпіталю інвалідів війни, де майже місяць він змушений був лікуватись в стаціонарі (виписка №1715). Зазначав, що і до цього часу його стан здоров'я не покращився, він знову змушений був лікуватись в стаціонарі з 24.03 до 10.04.2014 року (виписка з історії хвороби №510). Вказував, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, були порушені його нормальні життєві зв'язки з партнерами, яким він змушений був пояснювати, чому він припинив виконувати свої обов'язки журналіста, перестав писати публікації для ЗМІ, не встиг підготувати кіносценарій, якого так чекають і ветерани - «афганці», і загальна глядацька аудиторія. На підстав викладеного просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача відмінити свої внутрішні розпорядження і нормативні акти, котрими обмежуються права інвалідів і ветеранів війни, як причини порушення законодавства України. Зобов'язати відповідача припинити порушення і виконувати вимоги законодавства України щодо пільгового перевезення інвалідів і ветеранів війни. Стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування завданої ним моральної шкоди в сумі 10000 грн. Позивач надав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутністю в судовому засіданні. Позовні вимоги, згідно заяви, підтримує в повному обсязі за обставин викладених в описовій частині позову. Просив суд позов задовольнити. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» та його представники в судове засідання повторно не з'явилися за невідомих суду обставинам. Про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань та заперечень на адресу суду - не надсилали. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів. Суд, розглянувши пояснення позивача, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Судом достовірно встановлено, що на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди з відповідними додатками та поясненнями позивача. Встановлено, що позивач, як споживач послуг згідно Закону України «Про захист прав споживачів» - 23.07.2013 року о 9.00 год. в касі відповідача, котра розташована в аеропорту «Бориспіль», пред'явив посвідчення інваліда війни і попросив надати йому послугу з пасажиро - перевезення на пільгових умовах до м. Кременчука Полтавської області. Встановлено, що працівниками відповідача, а саме касирами [PERSON] та [PERSON] йому було відмовлено в наданні зазначеної послуги. Встановлено, що позивач повторно в усній формі попросив вказаних осіб задовольнити його вимогу, як споживача послуг, щодо надання йому квитка на пільгове перевезення автобусом відповідача. Встановлено, що працівники відповідача, узгодивши свої дії з керівництвом свого підрозділу по телефону і отримавши відповідні вказівки, відмовили відповідачу, мотивуючи це тим, що у підприємства на даний час відсутні фінансові можливості щодо перевезення пільгових категорій пасажирів. Встановлено, що позивач, після повторної відмови, в цей же проміжок часу письмово звернувся до відповідача із запитом з надання йому інформації про підстави порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де обумовлено пільгове перевезення інвалідів війни. Встановлено, що працівники відповідача касири [PERSON] та [PERSON] засвідчили своїми підписами і події, викладені в зверненні, і факт прийняття звернення до відповідача, як офіційні його представники в офіційному представництві, котрою є каса ТОВ «Гюнсел» в аеропорту «Бориспіль» м. Києва. Встановлено, що за нестачі коштів на придбання квитка на загальних умовах, позивач не зміг отримати квиток на найближчий рейс. Встановлено, що позивач, по незалежним від нього обставинам, був змушений витратити додатковий час і кошти, щоб дістатися м. Борисполя до іншої каси, де йому було надано пільговий квиток до м. Кременчука Полтавської області на транзитний рейс після 14.00 год. Згідно ч.7 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання. Тому суд приходить до переконливого висновку про неправомірність та незаконність дій відповідача в частині відмови позивачу в наданні послуг з пасажиро - перевезення на пільгових умовах до м. Кременчука Полтавської області, що мало місце 23.07.2013 року о 9.00 год. в касі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел», яка розташована в аеропорту «Бориспіль» м. Києва. Згідно ст.19 Закону України «Про звернення громадян», обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів,вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Згідно ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення громадян пільгових категорій - розглядаються першочергово. Тому суд приходить до висновку про неправомірність та незаконність дій відповідача в частині відмови позивачу в наданні відповіді на його письмове звернення, щодо не надання останньому послуг з пасажиро - перевезення на пільгових умовах до м. Кременчука Полтавської області, що мало місце 23.07.2013 року о 9.00 год. в касі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел», яка розташована в аеропорту «Бориспіль» м. Києва у визначений Законом термін часу. В частині зобов'язання відповідача, щодо відміни своїх внутрішніх розпоряджень і нормативних актів, котрими обмежуються права інвалідів, суд відмовляє в задоволенні вказаної позовної вимоги з огляду на те, що в розпорядженні суду, по незалежним від суду обставинам, відсутні вказані документи, що регламентують діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» по зазначеному питанню. Вказана обставина перешкоджає суду надати правову оцінку вказаним документам. Суд також приходить до висновку, що висловлювання позивача, щодо діяльності відповідача - є правомірним, так як право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. В частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконливого висновку, що цю частину позовних вимог необхідно задовольнити в повному обсязі, так як суду було надано достатньо доказів про те, що діями відповідача позивачу було спричинено шкоду у вигляді фізичних та моральних страждань, що призвело до передчасного, значного погіршення стану здоров'я, втрату певної вигоди, відповідних наслідків в ускладненні стану здоров'я та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації ним свого життя. Вказаними доказами на думку суду є - виписка №1715 від 24.09.2013 року про ургентну госпіталізацію позивача до неврологічного відділення Кременчуцького госпіталю інвалідів війни та виписка з історії хвороби №510 про лікуванні в стаціонарі з 24.03 до 10.04.2014 року. Вказані документально підтвердженні госпіталізації позивача та інші докази, що знаходяться в матеріалах справи, на думку суду, є напряму пов'язаними з обставинами, які були викладені в описовій частині позовної заяви. Крім того суд враховує, при задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди і особу позивача, а саме: Позивач є ветераном війни, учасником бойових дій, журналістом, письменником, який присвятив своє життя творчому служінню суспільству, народу України. Вказана обставина підтверджується відзначенням позивача мистецькою спільнотою та урядом України званням лауреата державної літературно - мистецької премії імені Богдана Хмельницького та двічі лауреатом програми соціально-значущих видань «Українська книга» (2006р, 2011р.), що свідчить про унікальну душевну чутливість вказаної особи, що посилюється тим, що в нього, як і в усіх ветеранів війни, загострене почуття справедливості, щодо відношення до них інших осіб (фізичних або юридичних) в мирний час. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. На підставі викладеного та

Outcome: partial