Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2017 року звернулася до суду з позовом до сина [PERSON] про виселення його з квартири 28 по пров.Титаренківському, 12 у м.Харкові, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.1998 року. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, предявивши позов про виселення і до [PERSON]-дружини [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим,що відповідач без її дозволу та згоди вселив в квартиру співмешканку [PERSON] разом з малолітнім сином, які зареєстровані за іншою адресою, вони створили для неї нестерпні умови, усвідомлюючи її стан здоровя, наявність онкозахворювання та встановлення 1 групи інвалідності, поводять себе грубо, використовують нецензурну лайку, вчиняють конфлікти та сварки, принижують її честь і гідність, припускають образливі та антилюдські вирази, що спричиняють моральні тортури з метою пришвидшення доведення до смерті позивача. Все це проходить в присутності також і малолітньої дитини. [PERSON] зазначає, що незаконні дії відповідачів ставали приводом неодноразового звернення до поліції з проханням захисту від тортур на насильства, як морального, так і фізичного . Крім того, позивач , обгрунтовуючи свої вимоги посилалась на те, що відповідачі жодним чином не приймають участі в утриманні житла, оплаті житлово-комунальних послуг, не допомагають матеріально позивачу, яка потребує постійного стороннього догляду, проходить курси лікування і має протипоказання на нервові навантаження та стреси. Відповідачу [PERSON] належить однокімнатна квартиру, вона не працює, син має будинок , що перейшов йому в порядку спадкування ( а.с. 42-43). Відповідач [PERSON] надав свої письмові заперечення, в яких посилається на те, що у спірній квартирі він постійно проживає 27 років, іншого житлового приміщення не має, вселення дружини та дитини відбулось за згодою позивача відповідно до абзацу 2 ст. 156 ЖК УСРС, комунальні послуги оплачує, дбає про житло. В судовому засіданні відповідач стверджував, що свої спадкові права за заповітом він не оформив ( а.с.87). Відповідач [PERSON] позов не визнала, стверджуючи, що вона вселилась у квітні 2017 року до [PERSON] , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах, позивач не висловлювала своїх заперечень проти її проживання, в подальшому між нею і [PERSON] склались неприязні стосунки, вони не розмовляють, ніяких скандалів не відбувається, а свари провокує сама позивач. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що за дружиною відповідача [PERSON] зареєстрована кв. 42, що знаходиться по вул.Шарикова, 38 в м.Харкові, на момент вселення у позивача не було отримано згоди, оскільки відповідачі одружилися значно пізніше вселення, а саме у травні 2018 року, тобто після подачі позову. До звернення [PERSON] з позовом до суду відповідачі не приймали участі в оплаті комунальних послуг. Виселення з квартири сина і його сімї мотивує також підставами, передбаченими ст. 116 ЖК України - систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших осіб, які проживають з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. При цьому позов предявлено за положеннями ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного. Спірною є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS] загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 23.05.1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2097 .Право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.02.2011 ( а.с. 7,8). Довідкою про склад сімї, складеною обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрамор-2» № 40 від 05.10.2017 підтверджено, що в квартирі зареєстрована [PERSON] та її син [PERSON] ( а.с. 14). Сторони не оспорюють факт вселення в квартиру у 2017 році [PERSON] разом з малолітнім сином, проте з матеріалів справи вбачається, що таке вселення відбулося з порушенням встановлених норм, оскільки [PERSON], як власник квартири, не висловила своєї письмової згоди на проживання [PERSON] Доводи [PERSON] про законність її вселення до чоловіка , згода позивача на її проживання, відсутність сварок в квартирі суперечать встановленим обставинам справи. На час вселення в квартиру [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання нею порядку вселення в житлове приміщення.Крім того, позивач [PERSON] вже 29.09.2017 р.звернулась до поліції зі скаргами на дії [PERSON], яка влаштувала сварку, штовхала її, висловлювалась брутальною лайкою. Відповідно до висновку дільничного офіцеру поліції сектору превенції патрульної поліції Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 23.10.2017 р. , за зверненням [PERSON] на протиправні дії [PERSON], з позивачем та [PERSON] проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення сварок та скандалів ( а.с. 47). За інформацією, що випливає з наданих позивачем виписок із медичної картки хворого на злоякісне утворення, витягу з амбулаторної картки Обласного центру онкології, довідки МСЕК [PERSON] є інвалідом першої групи з червня 2017 року, потребує постійного стороннього догляду, періодичного лікування, проведення курсів хіміотерапії. Отже, будь-які стреси, психоемоційні перевантаження позивачу протипоказані (а.с. 10, 15-22 ). На підтвердження своїх доводів про неможливість сумісного проживання з відповідачами, їх неправомірних дій [PERSON] надала довідки КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 01-1257/М від 22.11.2017, № 01-676/М від 01.08.2018 р., з яких вбачається, що 29.09.2017 року до [PERSON] виїжджала бригада екстреної медичної допомоги і був поставлений попередній діагноз: забій мяких тканин обличчя зліва, гостра реакція на стрес, гіпертонічна хвороба, кризова течія. 24.07.2018 р. після огляду бригадою екстреної допомоги встановлена наявність у [PERSON] гіпертонічної кризи (а.с. 46,72). За висновками Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 10.10. 2017 р., за заявою [PERSON], яка 19.09.2017 р. звернулась із заявою про вжиття заходів до свого сина, що вчиняє по відношенню до неї протиправні дії, влаштував сварку, у відношенні [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП . Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.01.2018 р., провадження по адміністративній справі закрито у звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП ( а.с. 49). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за повідомленням 31.07.2018 р. [PERSON], відкрито кримінальне провадження 42018221080000215 з правовою кваліфікацією- ч.1 ст. 125 КК України за фактом спричинення [PERSON] за місцем її проживання 24.07.2018 р. тілесного ушкодження невстановленою особою. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За правилами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.\~383\~цього ж\~Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~ Відповідно до положень ст.ст.\~16,\~391 ЦК України,\~\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Оскільки [PERSON] не має самостійного права користуватися квартирою 28 по пров.Титаренківському, 12 в м.Харкові, вона зареєстрована в [INFO], її проживання в спірній квартирі , яка належить [PERSON] є перешкодою для власника у здійсненні прав, передбачених ч. 1 ст. 383 ЦК України. Таким чином, суд визнає, що [PERSON] порушила права власника житла на володіння, користування, розпорядження майном, тому [PERSON] вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права, отже [PERSON] підлягає виселенню з квартири без надання іншого житла. Що стосується вимог [PERSON] про виселення сина [PERSON], то в цієї частині позову суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Статтею 156 ЖК УРСР\~визначено,що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За положеннями частини першої\~статті 405 ЦК України\~члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.\~\~Житлове приміщення, яке вони мають\~\~право займати, визначається його власником. В пункті 39 постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року\~\~«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Тобто, відносини між власником житла та членами його сім'ї є сервітутом. Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі за згодою власника та зареєстрований на житловій площі, іншого житла на час розгляду справи не має. З наданого позивачем повідомлення приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] № 217/02-14 від 22.11.2017 р. випливає, що після померлого [PERSON], яка настала 15.11.2017 р. залишено заповіт. [PERSON] не заперечує проти того, що він є спадкоємцем за заповітом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але оформити спадкові права та користуватися частиною будинку 116 по Григорівському шосе в м.Харкові не має можливості, оскільки вона зайнята одним із спадкоємців за законом та триває судовий спір щодо визнання заповіту недійсним. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомості, сформованої 18.10.2018 р. підтверджено, що за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано, 13.10.2017 р. за рішенням Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] До матеріалів справи додані квитанції про сплату [PERSON]комунальних послуг з березня по листопад 2018 р. ( а.с.88-112). З урахуванням того, що відповідач [PERSON] добровільно не відмовлявся від свого права користуванням спірним житлом, суд вважає, що правових підстав для такого позбавлення не мається. Суд також зазначає, що відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст.116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Посилання [PERSON] на висновки правоохоронних органів щодо звернення з приводу сварок, які вчиняє відповідач [PERSON], існування кримінального провадження можуть свідчати про порушення відповідачем правил співжиття, проте відсутні відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КупАП. Крім того, виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, можливе за умови, що заходи запобігання і громадського впливу, застосовані до нього, виявились безрезультатними. Доказів щодо вжиття попередження і громадського впливу, які б підтверджували систематичні порушення правил співжиття, псування майна чи його пошкодження, матеріали справи не містять. Отже, предявлення позивачем [PERSON] позову до [PERSON] про виселення є передчасним, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial