Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач в липні 2017 р. звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, на розмір аліментів, визначений у частках до заробітку (доходу) батька, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягується з [PERSON] на її користь на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2017 на утримання дитини - сина, [PERSON], [INFO], з 500 гр. до ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування клопотання зазначає, зокрема, що з 2007р. по 2009 р. вона та відповідач мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася спільна дитина - син [PERSON]. В 2009 р. їх спільне життя припинилося, дитина залишилася проживати з нею та перебувати на її утриманні. Після винесення рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2017 про стягнення аліментів їй стало відомо, що матеріальний стан відповідача значно покращився, з 29.08.2014 по теперішній час він проходить службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та перебуває на посаді пожежно-рятувальника 8-ДПРЧ м. Харків Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти у частці від доходу, оскільки він офіційно працевлаштований, має регулярний, стабільний дохід, стягнення аліментів в такому порядку сприятиме більш повному задоволенню прав та законних інтересів дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила постановити заочне рішення, про що також подала заяву (а.с. 41). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно про день, час, місце розгляду справи, також отримав ухвалу про відкриття провадження, позов з додатками, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, (а.с. 35, 40) та додатково довідка про доставку смс-повідомлення (а.с. 38), причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання двічі повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами з ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 61 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що в провадження Київського районного суду м. Харкова в 2014 році перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який рішеням Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2014 вирішено задовольнити частково, а саме: стягнути з [PERSON] [INFO], ІІН [NUMBER], який проживає за адресою :[ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 07.02.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло чинності (а.с. 15-16). В мотивувальній частині вказаного рішення встановлено, що позивачка з відповідачем [PERSON], [INFO], з 2007 року, проживала разом однією сім'єю без реєстрації шлюбних відносин. Від цих відносин у них народився син: [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження № 4806 від 07.11.2007 зроблений відповідний запис що батьком дитини [PERSON], [INFO] року народженця, є [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 14). З листопада 2009 року вона з відповідачем припинила спільне проживання однією сім'єю (а.с. 15-16). Судом, згідно мотивувальної частини вказаного рішення, у відповідності до положень ст. ст. 180, 181, 182 СК України, було прийнято до уваги, що відповідач не має постійної роботи, фіксованого заробітку і позивачка наполягала на стягненні аліментів в твердій грошовій валюті, та,

Outcome: approved