Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач в листопаді 2009 року звернувся\~\~до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами\~\~позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі був укладений договір позики, у відповідності до умов якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 71000 доларів США. Факт передавання грошей підтверджується власноручною розпискою [PERSON] від 11.04.2007 року. За домовленістю сторін, повернення позики повинно було бути проведено до 26.04.2007 року. Взяте на себе зобовязання [PERSON] не виконала, кошти [PERSON] не повернула. Відповідач не виконав свої зобов'язання, які він взяв на себе. На вимогу повернути позичені кошти ухиляється від повернення. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено повністю. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2014 року було скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу за позовом до нового розгляду. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] суму у розмірі 2982149 гривні 20 копійок, з яких 1479416 гривень 56 копійок сума основного зобовязання, 353600 гривень 82 копійки 3% річних, 1149131 гривень 81 копійка проценти за користування позикою, а також судові витрати. Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. В судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, заявлений позов підтримує повністю та просить його задоволити. Відповідач та її представник в ході судового розгляду заперечували проти задоволення позову. В подальшому після відновлення провадження в справі в судові засідання не зявлялись. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні правовідносини врегульовані нормами\~ЦК України\~стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України\~зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вирішуючи справи вказаної категорії суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем за договором позики правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (правовий висновок Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6 - 79 цс 14). Згідно\~ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 11.04.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] як позичальником укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 71000 Доларів США на строк до 26 квітня 2007 року. На підтвердження факту укладення Договору позики та отримання грошей відповідач [PERSON] видав позивачу розписку від 11.07.2007 року, оригінал якої разом з оригіналом договору було досліджено в ході судового розгляду (а.с. 7,8). Однак, як встановлено судом, в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання та по закінченні терміну дії договору не повернула суму позики, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума позики в розмірі 71000 Доларів США, що еквівалентно станом на час збільшення позовних вимог 25.05.2015 року 1479416,56 грн.. Суд зважає на те, що станом на час розгляду справи (26.11.2015 року) офіційний курс долара США до національної грошової одиниці - гривні становить 23,13 грн. за один долар США, разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності, та того, що згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд вирішує справи в межах позовних вимог, суд вважає, що до стягнення підлягає сума боргу згідно позовних вимог в розмірі 1479416,56 грн. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено наслідки порушення договору позичальником, якою зокрема регламентовано: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~вбачається, що встановлений вказаною статтею розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання є диспозитивним, та підлягає до застосування, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто три проценти річних від прострочених суми за весь час прострочення застосовується у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів. Згідно п. 8.3 Договору позики, у разі несвоєчасного повернення суми боргу понад 60 (шістдесят) днів позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 100 % річних від простроченої суми. Враховуючи те, що позичальник прострочив виконання зобов'язання з повернення основної суми боргу, він повинен нести відповідальність, визначену\~ст. 625 ЦК України, а тому з відповідача [PERSON] також підлягають стягненню кошти у розмірі 3% річних від простроченої суми, за час фактичного прострочення\~та в межах позовних вимог\~в розмірі 353600,82 грн. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним, якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у\~статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.\~\~ Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо\~\~безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~ Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Така правова позиція закріплена в Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року в справі № 6-36цс14. В звязку з викладеним також підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою 1149131,81 грн. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2014 року клопотання [PERSON] задоволено і призначено почеркознавчу експертизу рукописного тексту та підпису на договорі позики від 11.04.2007 року. Проведення експертизи доручено НДКЕЦ при УМВС у Вінницькій області. До отримання висновку експертизи провадження у справі зупинено. 13.11.2014 року на адресу суду надійшло повідомлення № 238-П НДЕКЦ УМВС у Вінницькій області про неможливість проведення експертизи. 13.05.2015 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 11-П НДЕКЦ УМВС у Вінницькій області. Згідно висновку експерта підпис на договорі та на розписці від 11.04.2007 року в графі «Позичальник» виконаний [PERSON] Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2015 року у цивільні справі № 127/2-678/10 було призначено судову почеркознавчу експертизу. 15.12.2015 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 1641/1642/1643/15-21 НДЕКЦ УМВС у Вінницькій області. Рукописні записи і підписи від імені [PERSON], в договорі позики від 11.04.2007 року, виконані кульковою ручкою, рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис, від імені [PERSON], на договорі від 11.04.2007 року в графі «Позичальник» - виконаний [PERSON]. В договорі позики від 11.04.2007 року, частина рукописних записів «11 квітня 7», «Гнатик Борис Вікторович», «АВ 742971», «Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій обл. 26.03.2007 р.» «Гнатик та частина рукописних записів « Душкевич Людмила Василівна», «м. Вінниця Гоголя 4/4», «26 квітня 2007», «АА 120270 Ленінським РВ УМВС у Вінницькій області 11 січня 1996 р.» «[PERSON]В.» - виконані різними способами. Ознак невизначеного стану виконавців рукописних записів, чи ознак прояву збиваючих факторів при виконанні рукописних записів у договорі позики від 11.04.2007 року не виявлено. В Договорі позики від 11 квітня 2007 р., спочатку був виконаний бланковий текст, потім підпис у графі «Позичальник». Також представником відповідача в ході судового розгляду не спростовано надані позивачем розрахунки суми заборгованості. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку з цим з відповідача на користь позивача слід стягнути 3654 гривні 00 копійок судового збору. Згідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До числа останніх відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь\~у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до копії договору доручення на ведення справи в суді загальної юрисдикції від 09.11.2009 року представник ПП «Юридична агенція «ЮрПроф» [PERSON] надавав правову допомогу позивачу (а.с. 24). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 184 від 25.01.2010 року від [PERSON] прийнято 6952 грн. (а.с. 25). Суд вважає, що з урахуванням суті спору та тривалості його розгляду, вимог розумності та справедливості, дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved