Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 вересня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надала відповідачу грошові кошти в розмірі 160 000,00 грн. на придбання медичного обладнання в борг. Відповідач зобов'язався повернути позику та сплатити грошові кошти за користування грошовими коштами. Відповідно до умов угоди відповідач зобов'язався повернути позику до 30 березня 2012 року з виплатою 18% річних. Виплата відсотків за користування позикою повинна була проводиться щомісячно, а повернення позики мало здійснюватися рівними частинами, починаючи з грудня 2011 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою угодою від 21.09.2011р. У зв'язку з невиконанням взятих відповідачем зобов'язань до 30 березня 2012 року, 18 квітня 2011 року [PERSON] видав позивачці письмову розписку, якою зобов'язався повернути позику в строк до 20 червня 2012 року. Однак, і у зазначений строк відповідач зобов'язання не виконав. Зважаючи на обіцянки і прохання відповідача, 11 лютого 2013 року до договору позики була укладена додаткова угода, якою передбачався графік погашення відповідачем заборгованості в строк до 14 червня 2013 року. Не зважаючи на вказані обставини, відповідач і в цей строк позичених грошових коштів позивачці не повернув, натомість, став ухилятися від спілкування. 19 серпня 2013 року за адресою реєстрації та фактичного проживання відповідача [PERSON] була направлена письмова претензія з вимогою повернути борг, але відповіді на неї так і не було отримано. Всі ці обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Загальна сума боргу, згідно здійсненого позивачем розрахунку, складає 217 520,00 грн. Підтримавши позовні вимоги з вищенаведених підстав у повному обсязі, представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав оригінали усіх договорів та розписок, просив позов задовольнити, не заперечуючи проти заочного рішення у даній справі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день та час судових засідань у справі повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і, враховуючи згоду позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (Відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 160 000,00 грн. - на придбання стоматологічного обладнання на строк до 30 березня 2012 року. Сторони передбачили, що позичальник погоджується отримати грошові кошти на умовах оплати процентів за їх користування в розмірі 18% річних і домолилися, що виплата відсотків за користування позикою проводити щомісячно, а тіло кредиту рівними частинами з грудня 2011 року. Факт одержання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується власноруч підписаною [PERSON] письмовою розпискою. Як убачається з наданих суду доказів, у зв'язку з невиконанням взятих відповідачем зобов'язань в строк до 30 березня 2012 року, 18 квітня 2011 року [PERSON] видав позивачці письмову розписку, якою зобов'язався повернути позику в строк до 20 червня 2012 року. Однак, і у зазначений строк відповідач зобов'язання не виконав. 11 лютого 2013 року до договору позики була укладена додаткова угода, якою передбачався графік погашення відповідачем заборгованості в строк до 14 червня 2013 року. Як підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, 19 серпня 2013 року за адресою реєстрації та фактичного проживання відповідача позивачем - [PERSON] була направлена письмова претензія з вимогою повернути борг. Доказів того, що відповідач повернув позивачці позичені грошові кошти, суду не надано. Загальна сума боргу, згідно здійсненого позивачем розрахунку, із яким погодився відповідач, уклавши додаткову угоду, складає 217 520,00 грн. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або од ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде ксу. Оскільки відсутні докази повернення відповідачем позивачу грошових коштів, отриманих у позику, тобто, встановлений факт невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved