Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач в особі\~представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 01 вересня 2017 року о 00 годині 30 хвилин за адресою: вул. Чайковського, 34, м. Бахмут Донецької області, сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач, керуючи автомобілем марки Audi А4, номерний знак JCL 834, № кузова (рами, шасі) WAUZZZ8E92A161183, при зміні напрямку руху в порушення вимог п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року не впевнився в безпеці руху, що це не завдасть перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21110, номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19 червня 2012 року. В результаті вказаної ДТП автомобіль ВАЗ21110, номерний знак [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень. За фактом вказаної ДТП було складено адміністративні матеріали, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 012503 за ст. 124 КУпАП та довідку про дорожньо-транспортну пригоду від 01 вересня 2017 року № 3017244263727964. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили 07 листопада 2017 року, у справі про адміністративне правопорушення відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, стосовно зазначеної ДТП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. Таким чином, діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду у вигляді механічного пошкодження належного позивачу на праві власності автомобіля ВАЗ 21110, номерний знак [NUMBER]. Згідно з висновком авто товарознавчої експертизи від 01 лютого 2018 року вартість матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, що відбулась 01 вересня 2017 року за участю субєктів та за обставин згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3017244263727964, на дату проведення експертизи становить 10850,50 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача. Водночас неправомірними діями відповідача, який порушивши вимоги Правил дорожнього руху, скоїв ДТП, позивачу завдано також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з протиправною поведінкою відповідача. Зазначені душевні страждання полягають у виникненні та тривалості у позивача неприємних тяжких відчуттів, за яких він наразі переживає емоційний дискомфорт та стрес, що викликано незаконними діями відповідача, які завдали позивачу душевних страждань, яких він зазнав у звязку з пошкодженням свого майна, а також викликали в позивача відчуття глибокої образи та незахищеності від незаконної поведінки відповідача під час скоєння ДТП. Відповідні негативні наслідки посилюються також їх тривалим характером з огляду на те, що відповідач, незважаючи на визнання його вини у судовому порядку, не вчинив жодних дій, направлених на відшкодування позивачу завданої шкоди в добровільному порядку, що змушує позивача вчиняти додаткові дії, направлені на відновлення своїх порушених прав, а також щодо додаткової організації свого життя внаслідок неможливості користуватись належним йому автомобілем. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи наслідки протиправної поведінки відповідача, він оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 3000 грн. Таким чином, загальна сума шкоди, яку відповідач має відшкодувати позивачу становить 10850,50 грн. + 3000 грн. = 13850,50 грн. 27 червня 2018 року позивачем було уточнено позовну заяву в частині того, що він просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в сумі 10850,50 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати на проведення авто товарознавчої експертизи в сумі 800 грн. з тих підстав, які викладені вище. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 годину 15 хвилин 06 серпня 2018 року, яке у подальшому було відкладено на 09 годину 50 хвилин 31 серпня 2018 року з тих підстав, що суддя знаходилась на лисі непрацездатності. Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до\~[PERSON] про\~стягнення матеріальної\~та моральної\~шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 годину 00 хвилин 26 вересня 2018 року. Судове засідання, призначене на 13 годину 00 хвилин 26 вересня 2018 року відкладене на 15 годину 00 хвилин 25 жовтня 2018 року у звязку з знаходженням судді у відгулах. Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - у відповідності до пункту 1 частини 7\~статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та у відповідності до пункту 19 ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції»: шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Тому, за наявності умов, передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~від 27\~березня 1992\~року №\~6 судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 2 ст.\~1187, п. 1 ч. 1 ст.\~1188 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей\~22\~ч. 1,\~1166\~ч. 1,\~1188\~ч. 1 п. 1\~ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що згідно копії постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 340 грн. Також мотивувальною частиною постанови встановлено, що 01 вересня 2017 року о 00 годині 30 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем марки Audi А4 номерний знак JCL 834 в м. Бахмут Донецької області по вулиці Чайковського, 34, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпеці руху, що це не завдасть іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.п.10.1, 16.11 ПДР України. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні [PERSON] у вчиненому правопорушенні визнав у повному обсязі. Постанова 07 листопада 2017 року набрала законної сили (а.с.5). Тобто даною постановою суду достовірно встановлено, що саме дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи, і це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Частиною 4 та 5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені сто воно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З копії довідки № 3017244263727964 про дорожньо-транспортну пригоду від 01 вересня 2017 року вбачається, що 01 вересня 2017 року о 00 годині 30 хвилин трапилося бокове зіткнення автомобілів, за кермом яких були позивач та відповідач (а.с.6), де також зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.10.1 правил дорожнього руху. Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER] сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.7). Згідно висновку авто товарознавчої експертизи від 01 лютого 2018 року, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на час проведення дослідження 01 лютого 2018 року, без врахування пошкоджень спричинених внаслідок ДТП, складає 55116,90 грн. Ринкова вартість автомобіля [NUMBER] сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 01 вересня 2017 року, без врахування пошкоджень спричинених внаслідок ДТП, складає 52164,36 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на час проведення дослідження складає 15677,16 грн. Вартість матеріальної шкоди, з урахуванням експлуатаційного зносу запасних частин станом на 01 лютого 2018 року автомобіль [NUMBER], [NUMBER], складає 10850,50 грн. Вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу запасних частин станом на 01 вересня 2017 року автомобіля [NUMBER] сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] складає 10780,55 грн. (а.с.8-14). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-108цс12 від 06 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1\~ст. 1188 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1188 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4 [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092\~(далі - [PERSON]) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 [PERSON] вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Пунктом 8.6 [PERSON] передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 [PERSON]). Таких по суті висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON], було завдано механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля, який підлягає ремонту та фарбуванню. Відповідно до\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Відповідно до ч.3\~ст.22 ЦК України\~збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідач на протязі усього розгляду справи не скористався своїм правом та не прибув з невідомих суду причин у судове засідання жодного разу та не надав суду належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому він має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальну шкоди завдану внаслідок ДТП, в сумі 10850,50 грн., яка знайшла своє повне підтвердження під час розгляду справи і обґрунтування якої описано вище у даному рішенні. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч.1\~ст.1167 ЦК України\~відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1\~ст.1167 ЦК України\~визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. У ч.2\~ст.1167 ЦК України\~передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2\~ст.1167 ЦК Українипередбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.\~1167,\~1187 ЦК України\~залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені\~розміру відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої позивачу,\~суд враховує\~характер правопорушення,\~глибину і\~тривалість душевних\~страждань позивача,\~ступінь вини\~відповідача,\~а також\~

Outcome: approved