Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач Відкрите акціонерне товариство «Тернопільобленерго» Тернопільський сільський район електричних мереж (далі - ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ) пред'явив до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 15605,89 гривень. Обгрунтовує позов тим, що позивач здійснює забезпечення електроенергією квартири [ADDRESS], в якій проживає відповідач. Однак, [PERSON] своєчасно та добровільно не проводить оплату за надані послуги, у зв'язку з чим станом на 01 січня 2017 року у неї виникла заборгованість у розмірі 15605,89 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що протягом тривалого часу за адресою: вул. Микулинецька, 32/1 у м. Тернополі не проживала і відповідно електричною енергією не користувалася. Неодноразово зверталася до ВАТ «Тернопільобленерго» про здійснення перерахунку платежів за вказані послуги, однак ніякого перерахунку проведено не було. Показників лічильника відповідно до умов договору щомісячно вона не подавала, однак, на її думку, сума заборгованості є завищеною. Також, просила суд розстрочити їй виконання рішення, у зв'язку з важким матеріальним становищем. Для подання позивачем уточнюючого розрахунку заборгованості в розгляді справи оголошено перерву. 26 грудня 2017 року від ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просив стягнути з відповідача 15829,13 гривень боргу за спожиту електроенергію. Доказів про направлення відповідачу копії зазначеної заяви не надано. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Оскільки позивачем не надано доказів про направлення відповідачу заяви про збільшення позовних вимог, цю заяву повернуто позивачу і до розгляду суд її не приймає. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається з договору про користування електричною енергією №441143, між [PERSON] (вул. [ADDRESS]) та ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ укладено договір, згідно з яким електропостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідному обсязі, а споживач зобов'язується оплачувати електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені договором. Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 17 липня 2014 року №441143, укладеної між ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ та [PERSON] пункт 10 договору №441143 доповнено підпунктом такого змісту: споживач щомісячно самостійно знімає покази електролічильника, вказує дату і заносить їх у корінець квитанції, що повертається електропостачальнику через пункти прийому платежів. Пунктом 3 зазначеної угоди підпункт 7 п. 12 договору викладено в такій редакції: «Енергопостачальник зобов'язується періодично, але не менше ніж один раз на шість місяців, самостійно здійснювати зняття показників електролічильника та проводити перерахунок за фактично спожиту електроенергію. За результатами перерахунку платіж у наступному розрахунковому періоді збільшується або зменшується на відповідну величину. Плановий платіж визначається автоматично програмним комплексом на підставі даних про середньомісячне споживання за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців. Для нового споживача планові нарахування до зняття показів лічильника визначаються на підставі заявленого споживачем прогнозованого обсягу споживання електроенергії.» Як слідує з акту про недопуск представника електропостачальної організації до елетроустановок споживача від 10 липня 2014 року, споживач [PERSON], яка проживає [ADDRESS], не допустила представників електропостачальника для зняття контрольних показників електролічильника. Відповідно до акту про недопуск представника електропостачальної організації до елетроустановок споживача від 20 січня 2015 року, споживач [PERSON], яка проживає [ADDRESS], не допустила представників електропостачальника для технічної перевірки приладу обліку електроенергії. Згідно з актом про недопуск представника електропостачальної організації до елетроустановок споживача від 10 липня 2015 року, споживач [PERSON], яка проживає [ADDRESS], не допустила представників електропостачальника для обстеження електроустановок споживача з метою виявлення споживання електроенергії поза приладами обліку. Як убачається з акту про недопуск представника електропостачальної організації до елетроустановок споживача від 02 лютого 2016 року, споживач [PERSON], яка проживає [ADDRESS], не допустила представників електропостачальника для зняття контрольних показників електролічильника. Оскільки [PERSON] умов договору № 441143 від 17 липня 2014 року та додаткової угоди від 17 липня 2014 року №441143 належним чином не виконувала, зняття показників електролічильника щомісячно не здійснювала та електропостачальнику не надавала, відповідно до умов підпункту 7 п. 12 договору № 441143 від 17 липня 2014 року в редакції пункту 3 додаткової угоди від 17 липня 2014 року №441143 плановий платіж за електроенергію. який підлягав до сплати [PERSON], визначався автоматично програмним комплексом на підставі даних про середньомісячне споживання за попередні 12 місяців. У пункті 5 договору № 441143 від 17 липня 2014 року зазначено номер приладу обліку електроенергії - № 10103568, СО71-1.02/2, показання приладу обліку на момент укладення договору - 26568 кВт. Відповідно до акту заміни лічильника електроенергії прямого включення № б/н від 24 березня 2016 року, споживачу [PERSON], яка проживає [ADDRESS] знято лічильник електроенергії № 10103568, СО71-1.02/2, з показником 37508 кВт та встановлено новий лічильник електроенергії. Як зазначено у пункті 18 договору № 441143 від 17 липня 2014 року, заборгованість [PERSON] станом на 17 липня 2014 року становила 10634,35 гривень. Згідно з довідкою №33, виданою 30 січня 2017 року ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ, заборгованість [PERSON] станом на 01 січня 2017 року становить 15605,89 гривень. Такий же розмір заборгованості підтверджується детальним розрахунком заборгованості [PERSON] за спожиту електроенергію, в період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року. На даний час заборгованість не погашена. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, ні власних розрахунків заборгованості, ні будь-яких доказів на спростування виконаного позивачем розрахунку не надала. Натомість, [PERSON] визнала, що дійсно не подавала позивачу показників лічильника. На підтвердження фактів звернень до ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ з приводу здійснення перерахунку відповідач жодних доказів суду також не надала. Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357 побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, затверджені: на період до 01 квітня 2015 року - постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 497 від 23.04.2012 р. «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» (з наступними змінами та доповненнями); на період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно, на період з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року включно, на період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року включно, на період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року включно,- постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 220 від 26.02.2015 р. «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Положеннями ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Судом встановлено, що позивачем у період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року надавались послуги з електропостачання по вулиці Микулинецькій, 32/1 в смт. В. Березовиця Тернопільського району, що підтверджується зібраними у справі доказами, проте отриманих послуг відповідач не оплатила та має заборгованість перед позивачем. яка станом на 01 січня 2017 року становить 15605,89 гривень. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що внаслідок невиконання відповідачем обов'язку з оплати вартості отриманих послуг істотно порушені права позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував, надаючи відповідачу послуги з електропостачання. З цих підстав позов ВАТ «Тернопільобленерго» ТСРЕМ підлягає до задоволення шляхом стягнення в його користь із відповідача 15605,89 гривень заборгованості за отримані послуги з електропостачання, в період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За вказаних обставин, з урахуванням майнового стану відповідача та відсутністю заперечень позивача, суд вважає можливим розстрочити [PERSON] виконання рішення, шляхом розстрочення сплати заборгованості на 12 місяців (з 31 січня 2018 року по 31 січня 2019 року) - по 1300 гривень 49 копійок, щомісячно. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 1600 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved