Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] міськрайонний центр зайнятості предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 4510,44 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до [PERSON] міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та подав заяву про надання статусу безробітного, у звязку із чим йому надано статус безробітного з 29 листопада 2011 року. За період з листопада 2011 року по вересень 2012 року [PERSON] виплачено допомогу по безробіттю в сумі 4510,44 гривень. Однак, як стало відомо вже після її виплати, відповідач з 2000 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що при поданні заяви ним було приховано. Наявність таких обставин виключає можливість призначення і виплати допомоги по безробіттю. Відтак, отримані відповідачем суми допомоги за період з листопада 2011 року по вересень 2012 року набуті ним безпідставно і підлягають стягненню з нього, оскільки добровільно відповідач їх не повернув. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. Представник позивача [PERSON] у судове засідання подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 29 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до [PERSON] міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та подав заяву про надання йому статусу безробітного. У заяві про надання статусу безробітного [PERSON] зазначив, що на момент звернення до центру зайнятості не займається жодним із видів діяльності, визначених ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», у тому числі не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. 29 листопада 2011 року [PERSON] міськрайонним центром зайнятості [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 20 лютого 2017 року ПК №190103311112200003. З листопада 2011 року по вересень 2012 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю в загальній сумі 4510,44 гривень, що підтверджується довідкою [PERSON] міськрайонного центру зайнятості. 20 січня 2017 року засіданням комісії з розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення вирішено провести звірку інформації по [PERSON] безпосередньо у державного реєстратора та за результатами звірки прийняти відповідні рішення. Згідно з наказом директора [PERSON] міськрайонного центру зайнятості від 23 січня 2017 року №13 «Д», начальника відділу взаємодії з роботодавцями [PERSON] зобовязано забезпечити перевірку факту реєстрації [PERSON] як субєкта підприємницької діяльності Як убачається з акту [PERSON] міськрайонного центру зайнятості №28 від 24 січня 2017 року, розслідуванням встановлено, що на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23 січня 2017 року за №100201041 станом на 23 січня 2017 року виявлено, що 14 липня 2000 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], та 11 листопада 2016 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача за його власним бажанням. 25 січня 2017 року [PERSON] міськрайонним центром зайнятості [PERSON] направлено для ознайомлення копію акту розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 24 січня 2017 року, запропоновано надати пояснення з цього приводу в строк до 24 лютого 2017 року. Вказане повідомлення отримане відповідачем [PERSON] 28 січня 2017 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 16 лютого 2017 року [PERSON] надав письмові пояснення до акту № 28 від 24 січня 2017 року, з яких убачається, що у 2000 році він подавав заяву про реєстрацію його приватним підприємцем, однак йому не було відомо про те, що він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та про зазначений факт він дізнався випадково у листопаді 2016 року. 20 лютого 2017 року директором [PERSON] міськрайонного центру зайнятості видано наказ №33 «Д», яким [PERSON] зобовязано протягом 15-ти календарних днів повернути кошти в сумі 4510,44 гривень, які виплачені йому як допомога по безробіттю за періоди перебування на обліку з 29 листопада 2011 року по 19 вересня 2012 року. 21 лютого 2017 року [PERSON] міськрайонним центром зайнятості [PERSON] скеровано копію зазначеного наказу, що підтверджується копією рекомендованого відправлення про вручення поштового відправлення. Станом на день розгляду справи відповідач у добровільному порядку кошти в сумі 4510,44 гривень на розрахунковий рахунок позивача не повернув. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Безробіттям відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з п. 6.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14 грудня 2000 року за № 915/5136, в чинній редакції на момент виникнення правовідносин, (далі Порядок, Порядок № 307) допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Відповідно до п. 6.2 цього Порядку допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. Пунктом 5.5. Порядку передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Судом установлено, що на момент звернення за призначенням допомоги по безробіттю відповідач був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності. Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Пунктом 6.14 Порядку № 307 передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, відповідач, будучи на момент подання заяви про призначення допомоги по безробіттю зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності, зобов'язаний був проінформувати [PERSON] міськрайонний центр зайнятості про ці обставини. Всупереч зазначеному, [PERSON] даний факт приховав, вказавши в поданій ним 29 листопада 2011 року заяві про те, що він як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрований. При цьому суд критично оцінює письмові пояснення [PERSON] до акту № 28 від 24 січня 2017 року, надані ним 16 лютого 2017 року, про те, що йому не було відомо, що він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та про зазначений факт він дізнався випадково у листопаді 2016 року. Із зазначених пояснень вбачається, що у 2000 році він подавав заяву про реєстрацію його приватним підприємцем. Подавши таку заяву, особа зобовязана знати про наслідки розгляду такої заяви про присвоєння йому відповідного статусу. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що відповідач [PERSON], перебуваючи на обліку в [PERSON] міськрайонному центрі зайнятості як безробітний, незаконно отримував допомогу по безробіттю, подаючи заяву про її призначення діяв недобросовісно, оскільки надав неправдиву інформацію про те, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, хоч насправді був ним зареєстрований, у добровільному порядку коштів, які йому було безпідставно виплачені, не повернув, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] міськрайонного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 4510,44 гривень. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 гривень у дохід держави відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved