Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору від 28.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 28.07.2006 року становить 20 314,10 грн., яка складається з 3539,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 16 774,72 грн. - заборгованість за відсотками. 11.04.2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої краматорської державної нотаріальної контори. Позивач вважає, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки на час відкриття спадщини вона постійно проживала з спадкодавцем - позичальником і протягом 6 місячного строку від дня відкриття спадщини не відмовилася від її прийняття, посилаючись на положення частини третьої статті 1268 ЦК України. 03.07.2020 року спадкоємцю [PERSON] було направлено лист-претензію, однак жодних дій останньою вчинено не було. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, який був укладений із спадкодавцем [PERSON] 28.07.2006 року в розмірі 20 314,10 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, заяв про відкладення від нього не надходило. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і суду показала, що шлюб між нею та [PERSON] був укладений 11.09.2007р., тобто через 1 рік і майже 2 місяці після того, як він отримав кредит, тому вона не має відношення до вказаного кредитного зобов`язання. Окрім того відповідач пояснила, що шлюб між нею та [PERSON] був розірваний на підставі заочного рішення Краматорського міського суду від 15.10.2015 року, а помер він [INFO] . Таким чином, на час його смерті вони вже не були родиною. Вважає, також, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. При цьому, також, пояснила, що дійсно була зареєстрована із [PERSON] за однією адресою, оскільки на той час він шукав собі окреме житло, спільного господарства при цьому вони не вели та однією сім`єю не мешкали. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.07.2006 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої виявив бажання отримати кредитний ліміт в сумі 4800 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.02.2016 року Відділом ДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 576. Позивач, в обгрунтування своїх вимог, посилається на факт реєстрації [PERSON] із [PERSON] за однією адресою в [ADDRESS] на час смерті [PERSON] . Вказана обставина, на думку позивача, свідчить про прийняття нею спадщини. 11.04.2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої краматорської державної нотаріальної контори. 03.07.2020 року спадкоємцю [PERSON] було направлено лист-претензію щодо необхідності погашення суми боргу [PERSON] перед банком. З листа Другої краматорської державної нотаріальної контори № 1138/02-14 від 05.11.2020 року вбачається, що стосовно померлого [PERSON] , який помер [INFO] заведено спадкову справу № 117/2020 від 15.04.2020р. за претензією ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.04.2020 року. Інших спадкоємців за законом або за заповітом, які подали заяву про прийняття спадщини - немає. Даних щодо спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, малолітніх або неповнолітніх спадкоємців - немає. Свідоцтва про право на спадщину видані не були. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Саме на вказану обставину посилається позивач, як на підставу позову. Однак, як пояснила в судовому засіданні відповідач, та як вбачається з витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 06.11.2020р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі заочного рішення Краматорського міського суду від 15.10.2015 року. (справа № 234/13505/15-ц). Таким чином, на дату смерті [PERSON] відповідач по справі [PERSON] вже не була членом його родини, тому не є спадкоємцем 1 черги. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Разом із тим, факт підтримання стосунків між колишнім подружжям не є підставою для набуття права на спадщину.(ВС/КЦС у справі № 761/24118/18 від 13.02.2020). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, даючи оцінку наданим доказам приходить до висновку про відсутність між [PERSON] та [PERSON] усталених відносин, які притаманні подружжю на час відкриття спадщини - смерті [PERSON] . Таким чином твердження позивача про прийняття [PERSON] спадщини внаслідок реєстрації за однією адресою на час смерті [PERSON] є необгрунтованим, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню. В порядку ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed