Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мухи В.І. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 10 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позички, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 168 000 гривень, що еквівалентно 6200 доларів США. На підтвердження дійсного отримання коштів відповідач склав власноручну розписку. Строк повернення позичених коштів як у договорі так і в розписці зазначено 10 вересня 2017 року. За умовами договору позички, укладеного між сторонами, сума коштів, яка підлягає поверненню в гривнях повинна відповідати еквіваленту, що дорівнює 6200 доларів США. Станом на день складання позовної заяви, сума коштів, яка підлягає поверненню, становить 172 843 гривень з розрахунку 27, 8779 гривень за 1 долар США. В обумовлені сторонами строки відповідач борг позивачу не повернув, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 172 843 гривні за договором позички, що є еквівалентом 6200 доларам США відповідно до курсу НБУ на час звернення до суду з цим позовом, а також 5 185,28 гривень (186 доларів США) трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Ухвалою судді від 18 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Представник позивача адвокат Муха В.І. в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позички, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 168 000 гривень, що еквівалентно 6200 доларів США. За умовами цього договору сума коштів, яка підлягає поверненню в гривнях, повинна відповідати еквіваленту, що дорівнює 6200 доларів США (а.с. 10). За змістом розписки від 10 березня 2017 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 168 000 гривень, що еквівалентно 6200 доларів США, які зобов`язався повернути в строки, передбачені договором позики від 10 березня 2017 року, а саме до 10 вересня 2017 року (а.с. 11). Пред`являючи даний позов, позивач зазначив, що у визначений договором строк відповідач борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд встановив, що оригінал боргової розписки знаходиться в позивача та приєднаний ним до матеріалів справи. Наведене підтверджує, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, позичені гроші не повернув. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики в розмірі 172 843 гривні, що є еквівалентом 6200 доларам США відповідно до курсу НБУ на час звернення до суду з цим позовом, а також 5 185,28 гривень трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved