Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року станом на лютий 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року в сумі 9\~151 грн. 41 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала провідним юрисконсультом Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» та звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України 06.08.2018 року. Оскільки відповідач недонараховував та недоплачував їй заробітну плату, остання звернулась до суду за захистом своїх прав. Суд ухвалив рішення, яким повністю задовільнив позовні вимоги. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 встановлено, що з часу працевлаштування і до дня звільнення ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» недонараховувало, а відповідно недоплачувало заробітну плату та стягнуто з відповідача на користь позивача недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106\~566 грн. 22 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за вказаний період у розмірі 14\~865 грн. 21 коп. Відповідно до рішення від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 з відповідача на користь позивача стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на листопад 2019 року (день подання позову). Окрім цього, позивач зазначає, що компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати належить їй станом на день здійснення розрахунку лютий 2021 року. Заробітну плату, належну їй на підставі рішення від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19, остання отримала 24.02.2021 року. Таким чином, позивачу не була нарахована і не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на лютий 2021 року, адже не були враховані індекси інфляції за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року. Компенсація станом на лютий 2021 року не могла бути нарахована раніше, адже рішення від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 передувало проведенні із позивачем остаточного розрахунку і рішення не могло бути ухвалене на майбутній період. Відповідач свій обов`язок по сплаті компенсації добровільно не виконує, відтак просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк уповноважений представник відповідача 05.05.2021 року подала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що грошові кошти, які вказані у судовому рішенні від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 були отримані позивачем 24.02.2021 року. Однак вказує на те, що є відповідна процедура виконання судового рішення. Рішення у справі було ухвалено 17.03.2020 року, а тому та сума, яка підлягала виплаті, та, яка була нарахована судовим рішенням була виплачена позивачу. Жодного іншого нарахування, компенсації за інший період, позивач у справі № 462/7910/19 не заявляла, а тому сторона відповідача вважає, що останній виконав рішення суду в повному обсязі. Окрім цього, зазначає, що позивач пропустив строки на звернення із позовною заявою з вимогою про стягнення компенсації, посилаючись на ч. 1 ст. 233 КЗпП України. 12.05.2021 року від позивача у справі надійшла відповідь на відзив у якому остання зазначає, що відповідач затягував виконання рішення суду від 17.03.2020 року, адже оскаржував його у апеляційному та касаційному порядку, що тривало рік після проголошення рішення суду. Відтак зазначає, що їй не виплачувалася вчасно заробітна плата, у день звільнення не проведено кінцевий розрахунок, у день виплати коштів по рішенню не виплачено компенсацію втрати частини доходів за період не охоплений рішенням суд. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст.\~178 ЦПК України та ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до\~ст. 43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, вказане суперечить ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 дано офіційне тлумачення положень в аспекті конституційного звернення положення\~частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яким зазначено, що слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/7910/19 від 17.03.2020 року ухвалено - позов задовольнити та стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106\~566\~грн.\~22\~коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14\~865 грн. 21 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 1\~214 грн. 31 грн. судового збору (а.с. 11-14). Постановою Львівського апеляційного суду від 28.12.2020 року, апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 17.03.2020 року - залишено без змін. Рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/7910/19 від 17.03.2020 року набрало законної сили 28.12.2020 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд зазначає, що ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що\~ компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ\~від 21.02.2001\~року №\~159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Однак, як вбачається із досліджених матеріалів справи у тому числі справи № 462/7910/19, згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року на користь позивача, згідно розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з квітня 2017 року по серпень 2018 року, яка станом на листопад 2019 року становила 14\~865 грн. 21 коп. була стягнута з відповідача ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства,\~установи і\~організації всіх\~форм власності\~та господарювання\~здійснюють \~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~випадку порушення\~встановлених строків\~їх виплати,\~у тому\~числі з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~(особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Позивач зазначає, що також не оспорюється відповідачем у справі, про виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 24.02.2021 року шляхом примусового стягнення коштів з відповідача, що також підтверджується Довідкою з АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 9). Постановою про закінчення виконавчого провадження у ВП № 64330542 від 26.02.2021 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/7910/19 виданого 20.01.2021 року Залізничного районного суду м. Львова закінчено (а.с. 10). Відтак суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого цивільного права у разі його порушення, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року станом на лютий 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року в сумі 9\~151 грн. 41 коп., тобто за той період який був зазначений у рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року, натомість згідно ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (тобто у даному випадку з моменту набрання рішенням суду законної сили, а саме з 28.12.2020 року) по день фактичного виконання рішення суду (фактичної виплати), а саме - 24.02.2021 року, проте позивач не звертається до суду з такими вимогами, а саме про компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з моменту набрання рішенням суду законної сили (28.12.2020 року) по день фактичного виконання рішення суду (24.02.2021 року). Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України\~зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України\~цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 Кодексу). Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, суд враховує\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано про те, що судам належить зважати на ефективність такого способу. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За таких підстав, суд дійшов до переконання про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищезазначене, а також той факт, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року у справі № 462/7910/19 було стягнуто на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року, таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження під час розгляду справи, позивач заявив вимоги у неналежний спосіб, позов є недоведеним і задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed