Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом до ТОВ «Ремовоч» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 02.01.2008 р. була прийнята продавцем у ТОВ «Ремовоч» за наказом від 02.01.2008 р. № 1, з окладом згідно штатного розпису у розмірі мінімальної заробітної плати, а саме в сумі 515 грн.. З 07.04.2014 р. звільнилась із займаної посади за власним бажанням за наказом від 07.04.2014 р. № 8. У день звільнення відповідач не виплатив компенсацію за невикористані нею відпустки за весь період роботи з 02.01.2008 р. по 07.04.2014 р., не розрахувався по теперішній час. Неодноразово зверталася до відповідача з приводу остаточного розрахунку, позитивного результату не домоглась, в травні 2014 р. надіслала лист проханням розрахуватись, але відповіді так і не отримала. Відповідно до здійсненого нею розрахунку компенсація за невикористані відпустки за весь період роботи з 02.01.2008 р. по 30.04.2014 р., виходячи з мінімальної заробітної плати у період з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р. в сумі 1147 грн. складає загальну суму 5815 грн. 77 коп.. Відповідач порушенням трудового законодавства щодо отримання компенсації за невикористані відпустки при звільненні завдав їй моральної шкоди, розмір якої оцінює в 1000 грн.. Позивач просила стягнути з відповідача компенсацію за невикористані відпустки у сумі 5815 грн. 77 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, ТОВ «Ремовоч», у судове засідання повторно не з»явився, судові документи та повістки - повідомлення, надіслані за адресою місцязнаходження відповідача, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд установив, що з 02.01.2008 р. відповідно до наказу від 02.01.2008 р. № 1 позивач працювала у магазині ТОВ «Ремовоч» продавцем, з окладом згідно штатного розпису в розмірі мінімальної заробітної плати - 515 грн., з 07.04.2014 р. наказом від 07.04.2014 р. № 8 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закон України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідач у день звільнення не виплатив позивачу компенсацію за невикористані відпустки за весь час роботи з 02.01.2008 р. по 07.04.2014 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Пунктом 7 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Відповідач не надав суду розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчують виплату позивачу компенсації за невикористані відпустки та розміру заробітної плати за останні перед виникненням права на чергову відпустку 12 місяців. Довідка Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.08.2014 р. №7134 про суми виплачених доходів та утриманих податків відносно фізичної особи ([PERSON]), яка має ідентифікаційний номер [NUMBER], не може бути беззаперечним доказом факту отримання нею заробітної плати за період роботи у відповідача з січня 2013 р. по квітень 2014 р. та розрахунку при звільненні (а. с. 16). Відповідно до розрахунку позивача, здійсненого, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р. в сумі 1147 грн. компенсація за невикористані відпустки з 02.01.2008 р. по 07.04.2014 р. ( 150 календарних днів) за 75 відпрацьованих місяців складає 5815 грн. 77 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. При вирішенні спору в частині моральної шкоди суд виходить з того, що права позивача у сфері трудових відносин були порушені, що призвело до втрати нормальних життєвих зв»язків, змін у життєвих стосунках, обумовлених необхідністю приділяти час для захисту трудових прав, та є правовою підставою для покладення на відповідача, ТОВ «Ремовоч», обов»язку відшкодувати моральну шкоду, але з урахуванням вимог розумності та справедливості, зменшує розмір відшкодування до 500 грн.. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в сумі 5815 грн. 77 коп. та моральної шкоди у сумі 500 грн., в іншій частині моральної шкоди відмовляє. На підставі наведеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 6, 24 Закону України «Про відпустки»,

Outcome: partial