Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що 19.05.2014 померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося майно квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса, з метою оформлення спадщини, позивачеві стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, а оформлявся Херсонською регіональною біржею нерухомості, що є перешкодою для отримання свідоцтва про право власності на садкове майно, у звязку з чим позивач звертається до суду з даним позовом та просить визнати право власності на спадкове майно, а саме на квартиру за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не зявилася, на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з урахуванням уточнень. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2002 року на Херсонській регіональній біржі нерухомості було укладено договір купівлі-продажу №1398, згідно якого [PERSON], продала, а [PERSON] купила квартиру №1, що знаходиться в будинку №3 по пров. Комунальному в м. Гола Пристань Херсонської області. Даний договір було зареєстровано в ХДБТІ, що підтверджується відміткою на зворотному боці договору купівлі-продажу №1398 від 06.11.2002 (а. с. 8). Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення даного договору, угода, зареєстрована на біржі, не підлягала нотаріальному посвідченню і вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Оскільки при укладені договору сторонами були повністю виконані умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а продавець жодних претензій до покупця не предявляв, дана угода є дійсною. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності нерухомого майна померлій [PERSON], 1935 р. н. 19 травня 2014 року в м. Гола Пристань Херсонської області [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області 22 травня 2014 року складено відповідний актовий запис №202, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КГ №184285, виданим 22.05.2014 (а. с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про народження І-КГ №353699, свідоцтва про укладення шлюбу І-КГ №288081, позивач [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) є донькою [PERSON] (а. с. 6, 7). Після смерті матері [PERSON] звернулася до Голопристанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було зареєстровано спадкову справу №195/2014, номер у спадковому реєстрі: 56347278, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 9). Судом було встановлено, що підставою звернення позивача до суду стала наявність перешкод в оформлені спадщини в нотаріальній конторі саме через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивач, як спадкоємець за законом, в даному випадку не може оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність державної реєстрації нерухомого майна та відсутністю в померлого правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а також позбавлена можливості встановити факт належності майна померлому в окремому провадженні, оскільки це свідчить про існування спору про право. Отже, своє право на вказане майно позивач може поновити (захистити), лише предявивши позов до суду про визнання права власності на спадщину, чим вона і скористалася. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона визнається належною спадкоємцям з часу її відкриття. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що позивач є спадкоємцем за законом, факт належності майна померлій судом встановлено. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття. Тобто, право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. Таким чином, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши зібрані докази, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved