Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування вимог зазначив, що 13 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52110523952В від 13 лютого 2014 року за умовами якого останній отримав кредит у сумі 142425,00 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 13 лютого 2019 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп. Просить суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 163006,34 гривень, а також витрат на сплату судового збору у розмірі 2445,10 гривень перед [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №№R52110523952В від 13 лютого 2014 року, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Geely, модель Emgrand 7, реєстраційний номер АН 0219 ІМ, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 764162, виданого Центр ДАІ 1414 13 лютого 2014 року, шляхом визнання за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право власності на предмет застави належний відповідачу автомобіль з правом вчинення подальших дій пов*язаних з переоформленням автотранспортного засобу в органах Державної автомобільної інспекції ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» наділивши правом зняття з обліку транспортний засіб належний відповідачу та поставленням на облік в органах ДАІ України. Зобовязати [PERSON] передати [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмет застави автомобіль марки Geely, модель Emgrand 7, реєстраційний номер АН 0219 ІМ з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Представник позивача до суду не зявився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він дійсно брав кредит у «ВТБ Банку» на придбання автомобіля. Спочатку він мав постійний заробіток і сплачував кредит, а коли роботи постійної не стало, перестав платити кредит у повному обсязі, погашав скільки було коштів. Пізніше взагалі перестав платити кредит. Про те, що його кредит переданий якійсь іншій організації, він вперше дізнався в суді. Йому ніяких повідомлень, листів не надходило. Він зареєстрований за тією ж адресою, що і на час отримання кредиту. Вдома є або він з дружиною, або дружина, якщо б листи з повідомленнями надходили, вони б їх отримали. На цей час автомобіль знаходиться в місті Сніжному, на території, яка не контролюється українською владою, автомобіль знаходиться в непошкодженому стані, крім колес, які були пробиті під час обстрілів. Якщо працівники позивача хочуть, нехай забирають автомобіль, сам він вивезти автомобіль зі Сніжного не може. Дослідивши надані суду докази, вислухавши пояснення відповідача, суд вважає встановленими в даному судовому засіданні наступні обставини. 13 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № R52110523952В, за яким відповідач отримав кредит в сумі 142425,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік зі строком повернення кредитних коштів до 13.02.2019 року, шо підтверджується кредитним договором, графіком повернення кредиту та процентів, Умовами надання кредиту (а.с.4-9). Відповідно до договору застави № R52110523952В-Z1 від 13.02.2014 року, укладеному між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], відповідачем передано Банку у заставу для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за його користуванням, комісій, пені, збитків та будь-яких інших платежів, розмір, строк/термін та умови сплати і повернення яких встановлюється кредитним договором № R52110523952В від 13.02.2014 року, транспортний засіб: автомобіль марки Geely, модель Emgrand 7, тип хетчбек-В, 2014 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) Y7WFE2000E0028005, L6T7642S4EN009072, (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САT764162, видане Центр ДАІ № 1414 УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 13.02.2014 року). Предмет застави оцінено у 116850,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу [PERSON] 13.02.2014 року (а.с.13-15). Підписи сторін під договорами, графіком погашення кредиту свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма їх умовами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною першою статті 1048, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України визначені наслідки порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту і ними є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. За розрахунком ПАТ «ВТБ Банк» на 22.06.2015 року заборгованість відповідача за кредитом склала 94648 грн. 95 коп., за відсотками 7 грн. 87 коп., за комісією за розрахункові операції 10411 грн. 39 грн., індекс інфляції згідно ст.625 ЦПК України та 3% річних становить 57938 грн. 13 коп. (а.с.27). За приписами частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він сплачує грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.10 кредитного договору у разі прострочення виконання зобовязань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у тому числі відшкодування витрат та збитків, повязаних з неналежним виконанням умов цього договору. Згідно розрахунку Банку «ВТБ Банк» відповідач з 14 серпня 2014 року припинив сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, комісію за РО та тіло кредиту, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість за період з серпня 2014 року по червень 2015 року в сумі 105068 грн. 21 коп. (94648 грн. 95 коп., за відсотками 7 грн. 87 коп., за комісією за розрахункові операції 10411 грн. 39 грн.). (а.с. 27). Індекс інфляції, розрахований позивачем згідно ст.625 ЦК України становить 57938 грн. 13 коп. (117198 грн. 65 коп. х 172,561%), 3% річних від простроченої суми 3513 грн. 26 коп. (117108 грн. 65 коп. х 3%). Сума кредиту, що залишилася неповернутою позичальником, за станом на 22.06.2015 року, інфляційні втрати та 3% річних становлять всього 163006 грн. 34 коп. Отже, неповерненням кредиту та несплатою процентів, комісії відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і дає підстави для застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої у тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.5.2.4 кредитного договору у разі порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором Банк має право без отримання додаткової письмової угоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобовязань позичальника, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення у будь-який спосіб. Частиною другою статті 589 Цивільного кодексу України, статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо це передбачено договором застави. Відповідно до п.п. 5.7-5.10 договору застави Банк має право у разі невиконання зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави). Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку визначеному заставодержателем, у т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або у позасудовому порядку згідно чинного законодавства України. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п.3.1.3 якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитору. Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що засвідчені нотаріально, здійснюється шляхом укладення сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами в день отримання первісним кредитором грошових коштів у розмірі ціни договору в оплату за цим договором (а.с.20-22). Даний договір не містить умов про предмет договору, про ціну договору та порядок оплати. Відповідні розділи 2 та 4 у доданій до позову в якості доказу копії вказаного договору не заповнені, текст в них відсутній (а.с.20). Перелік кредитних договорів і договорів забезпечення, інформація щодо боржників, поручителів, розміру зобовязань кожного з боржників із зазначенням сум заборгованості відповідно до п.1.1.8 договору про відступлення права вимоги міститься у погодженій сторонами формі реєстру прав вимог (а.с. 20). Відповідно до п. 5.2 вказаного договору первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору документацію протягом 15-ти днів з дня зарахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього договору (як зазначено вище, п.4 договору взагалі не містить будь-якого тексту), (а.с. 20). На виконання п. 5.2 договору за актом прийому-передачі документації ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому числі кредитну справу за кредитним договором № R52110523952В від 13 лютого 2014 року стосовно [PERSON]М (а.с. 23). Новий кредитор, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зобовязується надіслати боржникам письмове повідомлення про відступлення прав вимоги у порядку та строки, передбачені п.3.1.6 даного договору (а.с.20-22). 22 червня 2015 року між ПАТ«ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено також договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 220615зн, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 22.06.2015 року № 220615нв ПАТ «ВТБ Банк» передає, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» одержує права заставодержателя у зобовязаннях за договорами застави, укладеними між Банком та заставодавцями у забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед Банком за кредитними договорами; перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у додатку № 1 до даного договору. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 22.06.2015 року за реєстровим № 1278 (а.с.22). Згідно за п.1.3 даного договору право вимоги, що відступається за цим договором, є право звернення стягнення у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками умов кредитних договорів на рухоме майно, яке належить заставодавцям на праві приватної власності, що є предметом застави за договорами застави. Перелік такого майна наведено в Додатку № 1 до цього договору (а.с 22). Із доданого до позову акту приймання-передачі документації, підписаного представниками ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вбачається, що під № 1019 зазначений боржник [PERSON] за кредитним договором № R52110523952В від 13 лютого 2014 року із загальним розміром заборгованості 105068,21 грн. Відповідно до інформації з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 1 серпня 2015 року відбулася заміна обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору відступлення права вимоги за договорами застави від 22 червня 2015 року (а.с.25); після цього за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12 листопада 2015 року зареєстровано звернення стягнення (а.с. 26). Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). за статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини другої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої вимоги, на іншу особу. Отже, судом встановлено, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобовязанні за кредитними та забезпечувальними договорами у звязку з переданням ПАТ «ВТБ Банк» своїх прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Проте позивачем суду не доведено, що саме за договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем, відбулося відступлення прав вимоги. Так, позивачем не надано суду жодного доказу, який би утримував у собі інформацію щодо переліку договорів застави, заставодавців та боржників, сум заборгованості, переліку заставного майна. Відсутність даної інформації унеможливлює суд обєктивно вважати, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права заставодержателя відносно автомобіля, що належить відповідачу. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Звернення стягнення на рухоме майно регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1215-IV (далі - Закон № 1215-IV). Так, відповідно до статті 24 Закону № 1215-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. З наданого суду витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна також не можливо ідентифікувати предмет обтяження, на який 12 листопада 2015 року зареєстровано звернення стягнення. За приписами частини другої статті 28 Закону № 1215-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник не виконує обовязок щодо передачі предмета обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання відповідно до статті 26 Закону № 1215-IV є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, який обтяжувач обирає на власний розсуд. Процедура передачі обтяжувачу права власності на предмет обтяження передбачена статтею 29 Закону № 1215-IV, відповідно до якої обтяжувач після одержання предмета обтяження у володіння зобовязаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета обтяження. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду. Згідно частини першої статті 25 Закону № 1215-IV обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. В матеріалах справи відсутні копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів (з метою виявлення пріоритету та розміру вимог інших кредиторів), як і копії письмових повідомлень відповідача про відступлення прав вимоги, у тому числі і за договорами застави, новому кредитору, також відсутні будь-які докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою виконати порушене зобовязання або передати предмет обтяження у володіння обтяжувача протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, про повідомлення відповідача щодо способу звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель. Як зазначалося вище, реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення відбулася 12 листопада 2015 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся до суду 26 листопада 2015 року, тобто до спливу 30 днів, протягом яких інші обтяжувачі та боржник зобовязані та мають право вчинити певні дії (а.с. 26). Заставодержатель може самостійно обирати позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно. Однак обраний ним спосіб не повинен порушувати права та інтереси інших осіб. Також відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобовязанні, визначеного частиною другою статті 516, частиною другою статті 517 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. З огляду на приведені норми боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Крім того, суду не доведено, що у позивача існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі, який зазначений у позовній заяві, оскільки у справі знаходиться лише розрахунок заборгованості, що існувала на 22 червня 2015 року. Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором за станом на 26 листопада 2015 року суду не надано. Виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. За приписами статті 179 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач в силу статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України зобовязаний на засадах змагальності належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, проаналізувавши у сукупності надані докази, дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення щодо звернення стягнення на заставне майно у спосіб, який він обрав, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 52, 514, 516, 517, 526, 527, 530, 590, 625, 1050, 1054 ЦК України, законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: dismissed