Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2013 р. звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що [INFO] померла її рідна баба [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира під [ADDRESS]. Вказана вище квартира належала померлій на праві приватної особистої власності. [PERSON] залишила на ім'я свого сина [PERSON] заповіт на вказану вище квартиру. На теперішній час [PERSON] заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, на час смерті матері не був зареєстрований та не проживав разом з померлою, тобто вважається таким, що спадщину не прийняв. Інших спадкоємців за законом не має. Тому, 06 вересня 2013 року її представник, від її імені, звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] Однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру та надано роз'яснення щодо порядку прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину, в якому значиться, що спадкоємець для прийняття спадщини повинен на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або постійно проживати із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Просила встановити, що вона пропустила строк з поважних причин, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру під [ADDRESS], з подальшою реєстрацією права власності в органах державної реєстрації. У травні 2014 р. позивач змінила свої позовні вимоги до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], Комісарівська сільська рада П'ятихатського району Дніпропетровської області посилаючись на те, що їй стало відомо, що на території Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області знаходиться земельна ділянка площею 6,8924 га (пай № 330), яка належала померлій [PERSON] на праві приватної власності. Просила визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 6,8924 га (пай № 330), кадастровий номер: 1224582000:01:003:0089, яка розташована на території Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач, представники відповідача та третьої особи, треті особи не з'явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно листів, які є в матеріалах справи проти позову не заперечують та прохають розглянути справу без їх участі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла рідна баба позивачки [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 18 липня 2011 року, актовий запис № 830. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира під [ADDRESS]. Вказана вище квартира належала померлій на праві приватної особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому від 14 травня 1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 14 травня 1993 року за № 755/217. Право власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 123 за номером запису: 21294. На території Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області знаходиться земельна ділянка площею 6,8924 га (пай № 330), яка належала померлій, [PERSON], на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого головою Комісарівської сільскої ради народних депутатів від 17 січня 2002 року. [PERSON] залишила на ім'я свого сина [PERSON] заповіт на вказану вище квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON], від 25 вересня 1997 року за реєстровим номером 1292. Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] є її син [PERSON], так як його одного призначила заповідачка у заповіті, а таких спадкоємців, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині немає, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатного вдівця та непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, особисто має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На теперішній час [PERSON] заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, на час смерті матері не був зареєстрований та не проживав разом з померлою, тобто вважається таким, що спадщину не прийняв. У відповідності до п. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки єдиний спадкоємець за заповітом, [PERSON], спадщину не прийняв, вступають в дію норми спадкування за законом. Згідно ЦК України, а саме статті 1258 черговість спадкування за законом 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Таким чином, спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] є її дочка - [PERSON], яка також у встановлений законодавством строк спадщину не прийняла та приймати її не бажає. На час смерті матері не була разом з нею зареєстрована та не проживала разом з померлою. Тобто також вважається такою, що не прийняла спадщину. З чоловіком, [PERSON], померла розлучилася у 1979 році, а у жовтні 1986 року він помер, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області. Інших спадкоємців першої черги за законом не має. Спадкоємці другої черги також відсутні так як рідних сестер та братів у померлої не було. Рідних дядьків та тіток також вже немає (третя черга), а також осіб які проживали зі спадкодавицею однією сім'єю. Тобто єдиною спадкоємицею до шостого ступеня спорідненості за законом, після померлої [PERSON] є позивачка [PERSON], яка є її рідною онукою. Інших спадкоємців за законом не має. 06 вересня 2013 року представник позивача, від її імені, звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої баби, [PERSON] Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру та надано роз'яснення щодо порядку прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, в якому значиться, що згідно ст. 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, спадкоємець для прийняття спадщини повинен на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або постійно проживати із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так як позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавицею, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася у встановлений законом строк, вона вважається такою, що не прийняла її. Згідно ст. 1296 ЦК України тільки спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. У зазначений строк позивачка не звернулася до нотаріуса з метою оформлення права на відкриту спадщину з наступних причин: одразу після смерті спадкодавці, позивачці стало відомо, що її рідна баба залишила заповіт на ім'я свого сина [PERSON] Позивачка неодноразово намагалася встановити зв'язок із дядьком, але все марно, на телефонні дзвінки відповіді не було, а відправленні телеграми, за останньою відомою адресою, не були отримані. У відправлених телеграмах позивачка повідомляла про смерть матері та про заповіт залишений на його ім'я. Майже рік позивачка чекала, що [PERSON] з'явиться для оформлення спадщини, але по теперішній день він так і не приїхав. Після чого позивачка вважала, що спадщину прийме її рідна мати, [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги. Але вона приймати спадщину не мала та не має наміру. Оскільки інших спадкоємців у померлої немає, суд вважає, що позивачка має право отримати спадщину після померлої баби. В даний час, по спливу строку на прийняття спадщини, а саме двох років, спадкове майно після смерті [PERSON] ніким не прийнято, у даній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Додатково пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у випадку коли особа, яка прийняла спадщину в установлений законом строк, вона може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (абз. 1 п. 24 постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз. 2 п. 24 Постанови). За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved