Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач в особі голови Житлово-будівельного кооперативу №209 [PERSON] звернувся в суд із позовом про виселення [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по орендній платі за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 21 600 грн. Ухвалою суду від 22.12.2016 року позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення - залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до договору оренди від 08.11.2010 року, укладеного між Житлово-будівельним кооперативом №209 (далі - ЖБК №209) та [PERSON], вказана квартира була передана в оренду відповідачу терміном до 01.03.2011 року, тобто на 4 місяці, із встановленням орендної плати в розмірі 600 грн. щомісяця. Договір продовжував діяти, оскільки сторони не виявляли бажання його розірвати. Листом від 12.02.2015 р. відповідач був попереджений про бажання позивача розірвати договір оренди з пропозицією добровільно звільнити займане ним приміщення. Станом на травень 2015 року відповідач не звільнив займане приміщення та не сплатив заборгованість по орендній платі, яка станом на травень 2015 року становить 21 600 грн. Представник позивача ЖБК №209 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 21 600 грн. Представник відповідача [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в яких покликається на те, що відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку дії договору оренди, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. А тому, оскільки останній договір оренди квартири між сторонами був укладений на термін з 08.11.2010 року по 01.03.2011 року, тобто на 4 місяці, то такий був автоматично пролонгований на такий самий термін - на наступні 4 місяці з 01.03.2011 року по 01.07.2011 року. Чинним законодавством України не передбачено багаторазова пролонгація, а лише разова на той строк, який був раніше встановлений договором. Відтак відсутні правові підстави для нарахування орендної плати квартири після 01.07.2011 року. Крім того заявила про застосування судом строків позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Житлово-будівельні кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого у всановленому порядку (ч.5 ст.137 ЖК УРСР). Згідно із ч.1 ст.384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним кооперативом, є його власністю. Згідно із ст.144 ЖК УРСР договір найму укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією в правлінні житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами тривалий час існують договірні відносини щодо оренди квартири [ADDRESS]. Вказане стверджується договорами оренди між сторонами від 01 березня 2005 року та 01 березня 2006 року (а.с.67,68). Відповідно до Договору від 08 листопада 2010 року, укладеного між Житлово-будівельним кооперативом №209 (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар), Орендодавець здає в оренду терміном до 1 березня 2011 року 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] для проживання в ній сім?ї Орендаря, а Орендар приймає вказану квартиру й зобов'язується провести в ній за власний кошт відновлювальний ремонт та повернути дану квартиру ЖБК №209 по закінченню строку оренди в належному стані (а.с.7 - договір оренди). Згідно із ч.1 ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше, ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Як вбачається з матеріалів справи, з вимогою про відмову в укладенні договору оренди на новий строк позивач ЖБК №209 звернувся лише 11.02.2015 року (а.с.8), а відтак суд приходить до висновку, що договір оренди вважається продовженим. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача [PERSON] про те, що з 01.07.2011 року договір оренди вважається розірваним, оскільки вказане спростовується обставинами, які викладені у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.65-66) та квитанцією від 12 вересня 2011 року про оплату орендної плати на рахунок ЖБК №209 в розмірі 5 000 грн. (а.с.69), що підтверджує існування між сторонами договірних відносин щодо оренди квартири після 01.03.2011 року. Частиною 3 ст. 815 ЦК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Положеннями ст. 820 ЦК України встановлено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Відповідно до п.2 Договору Орендар зобов'язується щомісячно оплачувати поточні рахунки за надані комунальні послуги та вносити на р/р ЖБК №209 орендну плату в розмірі 600 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Разом із тим, відповідачем взяті на себе зобов'язання за договором оренди, зокрема, з внесення орендних платежів не були виконані, в зв'язку з чим за період з травня 2012 року по травень 2015 року у відповідача утворилась заборгованість за договором оренди в розмірі 21 600 грн. Доказів, які б спростовували наявну заборгованість відповідача за договором оренди суду не надано і таких доказів матеріали справи не містять. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача [PERSON] у своїх запереченнях на позовну заяву посилалась на застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по орендній платі за період з травня 2012 року по червень 2012 року, так як трьохрічний строк позовної давності сплив, а позивач звернувся з позовом в цій частині поза межами строку звернення до суду. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ЖБК №209 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за Договором оренди квартири від 8 листопада 2010 року за період з червня 2012 року по травень 2015 року в сумі 21 000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: partial