Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON], проживаюча за адресою [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], проживаючого за адресою [PERSON], Бен гуріон 446/9, про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 07 квітня 2017 року. Позивач посилається на те, що їхнє з відповідачем спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та небажання жодного із сторін переїздити на постійне місце проживання до іншої країни. Збереження сім»ї неможливе та суперечитиме їхнім інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, засвідчену адвокатом [PERSON] нотаріусом міста Хайфа держави [PERSON], у якій прохав розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.10). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії І-КЕ номер 158295, що було видане Шевченківським районним у м. Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вбачається, що сторони 07 квітня 2017 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 311(а.с.7). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, спір про майно між сторонами відсутній. У відповідності до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позов про розірвання шлюбу за домовленістю подружжя може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. З матеріалів справи вбачається, що за попередньою домовленістю між сторонами відповідач не заперечував проти розгляду справи за місцем реєстрації позивачки, що є територіальною підсудністю Октябрського районного суду м. Полтави (а.с. 11). Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved