Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований виконкомом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №02, та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 960,50 грн. щомісячно, з подальшим автоматичним перерахуванням п`ятдесят відсоткового мінімального гарантованого розміру аліментів в залежності від часу та віку дитини. Свої позовні вимоги мотивує наступним. 05 липня 2018 року був укладений шлюб з відповідачем [PERSON] , що зареєстрований виконкомом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом №02. Від даного шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний момент перебуває на її утриманні позивачки. Внаслідок різних поглядів на організацію та планування сімейного життя, збереження сім`ї, на думку позивача, є неможливим, а відтак єдиним шляхом вирішення конфліктів та неприязних стосунків є розлучення. Як зазначає позивачка, вона проживає окремо з відповідачем та не веде спільного господарства. Враховуючи наведені обставини позивачка просить не вживати заходи щодо примирення. Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Щодо вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, 05 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №02, та видано свідоцтво про шлюб від 05.07.2018 серії [NUMBER] . Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON] , жінки - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №17. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом достовірно встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину, сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинені. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як випливає зі змісту позовної заяви та не спростовано відповідачем, спору стосовно проживання дитини між сторонами нема. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами ст. 184 Сімейного кодексу України, зокрема, встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Вимогами ст.141 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 960,50 грн. на дитину з подальшим перерахуванням п`ятдесят відсоткового мінімального гарантованого розміру аліментів в залежності від віку дитини. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить - 1921 гривню. Відтак судом встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 960,50 грн., яка і становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день розгляду справи. Як встановлено судом з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, дитина проживає з матір`ю, відповідач є працездатним, відомості про стан його здоров`я, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на дитину у суду відсутні. Отже, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини також підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням повного задоволення позову в частині розірвання шлюбу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 160, 161, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved