Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2017 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 09 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області. Від шлюбу 28 січня 2014 року народився син [PERSON]. Внаслідок різних поглядів на сімейне життя , між нею та відповідачем постійно виникали сварки та непорозуміння, через що вона та відповідач практично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. З цих підстав просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам , що мають істотне значення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказавши, що не бажає та не буде проживати із відповідачем, оскільки втратила до нього почуття поваги та любові. Зазначила, що вони із відповідачем не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, у звязку із чим просить позов задовольнити, щодо примирення подружніх стосунків категорично заперечила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо розірвання шлюбу, однак вказав, що справді , деколи він поступав неправильно , однак поведінка позивача також не була бездоганною. Дійсно вони із позивачкою не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, при цьому вважає, що шлюб необхідно зберегти, тому просив надати строк для примирення подружніх відносин . Судом установлено,що сторони : позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Козак ) та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 09 листопада 2013 року про що складений актовий запис за № 65 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, яким 09 листопада 2013 року видане свідоцтво про шлюб серії І-ИД №099328. 28 січня 2014 року від шлюбу сторін народився син [PERSON], про що 05 лютого 2014 року складено актовий запис за №267 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 05 лютого 2014 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №191627. У судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідачем будь-яких доводів на спростування наведеного не надано. При цьому, відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду , відповідно до вимог ч. 7 ст. 240 УПК України у формі зупинення розгляду справи і призначення подружжю - сторонам строку для примирення,який не може перевищувати 6 місяців . Разом із тим, при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Натомість , судом установлено,що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гсплачений нею судовий збір при зверненні із позовом до суду . На підставі наведеного та

Outcome: approved