Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач АТ «ОТП Банк» в особі представника звернувся до суду із уточненим позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Виконкому Новоолександрівської сільської ради про виселення, та просив суд згідно уточненої позовної заяви виселити [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 13.06.2002 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , проживаючої та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , проживаючої та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , проживаючої та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) з житлового будинку, загальною площею 230,4 кв.м., що заходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, розподілити судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Захарченко І.В. уточнені позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду. Європейський суд з прав людини в п.41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що між [PERSON] та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено кредитний договір від 11 липня 2007 року № МL-300/0358/2007, відповідно до умов цільове використання кредиту - на купівлю нерухомого майна. Під нерухомим майном відповідно п. 5 частини 1 (базові умови кредитування, визначення термінів) кредитного договору розуміється будинок загальною площею 230,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,160 (нуль цілих сто шістдесят тисяч) га, що розташована: [ADDRESS] . Відповідно до частини 2 кредитного договору (пункт 1.3.1) у випадку використання позичальником кредиту на придбання нерухомого майна однією з умов, яка надає право позичальника на отримання кредиту є укладення між позичальником і продавцем, на умовах, що задовольняють Банк, договору купівлі-продажу нерухомого майна чи договору, укладеного у відності до вимог чинного законодавства, в результаті виконання якого позичальник отримає у нерухомість в майбутньому нерухоме майно. 11 липня 2007 року (в день укладення кредитного договору) між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки РСL-300/0358/2007, предметом якого є нерухоме майно, яке придбане на підставі договорів купівлі-продажу від 11.07.2007 за № 4023 та № 4027. З огляду на наведене, вбачається, що нерухоме майно придбане [PERSON] за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього нерухомого майна. Згідно із частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 року по 2-172/3607/15-ц (яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року №175/3607/15-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок та земельну ділянку та визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом прилюдних торгів з продажу земельної ділянки та житлового будинку. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, проводиться у порядку встановленому законом. Стосовно реєстрації та проживання в будинку доньок [PERSON] , то встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку з 20 листопада 2017 року, тобто після укладення договору іпотеки, що суперечить Пп f п. 5.1 статті 5 договору іпотеки. Таким чином, банк не давав згоди на вселення неповнолітньої [PERSON] у спірне приміщення. На час укладення договору іпотеки малолітні/неповнолітні діти не були зареєстровані у предметі іпотеки і не мали права користування ним. Згода щодо реєстрації [PERSON] також не надавалась. Зазначена позиція наведена в Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року 689/16-ц та від 18 грудня 2018 року, справа № 520/7558/18, від 27 березня 2019 року, справа 1019/2012, від 07 листопада 2018 року № 753/21561/15. Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що спосіб захисту права, що обрав позивач передбачений вищенаведеними нормами закону є ефективним засобом захисту, є таким, що відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач виконав обов`язок по доведенню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved