Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 28 листопада 2015 року Позивач уклала договір купівлі-продажу будівлю телятника заг. пл. 1260.7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сплатила Продавцеві обумовлену у договорі суму коштів. З 2015 року Позивач використовує дану будівлю та земельну ділянку. СГ ТЗОВ «Джерело» являлося власником згаданого вище приміщення на підставі проекту паювання сільськогосподарського підприємства та акту передачі основних засобів і майна, що складає забезпечення боргів ТзОВ «Джерело». Позивач намагався зареєструвати за собою право власності на згадане нерухоме майно. Однак через ряд змін в законодавстві на підставі наявних документів це зробити не можливо. Через необізнаність у законодавстві Позивач не здійснював державної реєстрації права власності на майно. На сьогоднішній день це зробити не можливо через те, що угода не є нотаріально посвідчена, а попередній власник у якого купив будівлі припинив свою господарську діяльність. З 2015 року у нікого до Позивача не виникало жодних претензій, щодо володіння згаданим майном. Просить задоволити позов. Позивач в судове засідання не з»явилась однак подала до суду листа про розгля справи у її відсутності. Позов підтримує, просить такий задоволити. Відповідач СГ ТзОВ «Джерело» в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, однак представник відповідача надав до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивача та розгляд справи у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з»явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заявлені в матеріалах справи письмові докази, дослідивши та оцінивши письмові докази ,якими обґрунтовувалися позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити з наступнихпідстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається що, 28 листопада 2015 року [PERSON] уклала з СГ ТзОВ «Джерело» договір купівлі-продажу будівлю телятника заг. пл. 1260.7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За умовами даного договору Покупець сплатила Продавцеві обумовлену у договорі суму коштів. З 2015 року [PERSON] використовує дану будівлю та земельну ділянку. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що СГ ТЗОВ «Джерело» являлося власником згаданого вище приміщення на підставі проекту паювання сільськогосподарського підприємства та акту передачі основних засобів і майна, що складає забезпечення боргів ТзОВ «Джерело». Відповідач намагався зареєструвати за собою право власності на згадане нерухоме майно. Однак через ряд змін в законодавстві на підставі наявних документів це зробити не можливо. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( стороною). Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо право чин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інше речове право» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved