Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою» звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позову вказано, що під час виконання рішення суду про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] було сплачено суму 74811,99 грн., у цю суму увійшли податки у сумі - 17458,99 грн. Вважають, що відповідач завдала матеріальну шкоду підприємству на суму сплаченого податку 17553,41 грн. Просить суд стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 17553,41 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на підстави вказані у позовній заяві. Додатково додала, що під час виконання рішення суду, уся сума, що була стягнута на користь [PERSON], переведена державному виконавцю, який повинен був утримати податки та виплатити [PERSON] суму середнього заробітку за мінусом 17458,99 грн. Державний виконавець дану дію не виконав, і тому [PERSON] завдала шкоду підприємству тим, що отримала усю суму в повному обсягу. За нормами податкового законодавства на особу, яка отримала суми за рішенням суду, покладається права сплати податку. Відповідач, представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснивши, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, так як відповідач не вчинив жодної дії на завдання матеріальної шкоди, вона отримала суму коштів на виконання рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить з наступного. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2015 року (набрало чинності 12.01.2016 року, справа № 211/5347/14-ц) стягнуто з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою» (надалі [PERSON]) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2014 року - по 21.10.2015 року в сумі 74\~811, 99 грн. Рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання. Постановою Довгинцівського відділу ДВС КМУЮ від 11.02.2016 року (ВП №50115096) відкрито виконавче провадження про стягнення боргу 74 811, 99 грн. У звязку з тим, що Постановою від 22.02.2016 року було накладено арешт коштів та арешт майна боржника з забороною його відчуження, [PERSON] щодо запобігання уникнення затримки з виплати заробітної плати працівникам та забезпечення ведення своєї господарської діяльності сплатило заборгованість згідно рішення суду . Вказана заборгованість сплачена на рахунок Довгинцівського ВДВС без утримань податків та обовязкових платежів. Всього сплачено на користь відповідача [PERSON] 74811, 99 гривень. Проте, позивач вказує, що відповідно розрахунку заробітної плати всього відповідач повинна була отримати після відрахування податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору середню заробітну плат за час вимушеного прогулу в розмірі 59999,70 грн. Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку (в 2014-2015 році податок з доходів фізичних осіб) з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки ТОВ «Комбінат благоустрою» є податковим агентом, та відповідно ст. 168 Податкового кодексу України нараховує оподаткований дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України, окрім того податковий агент зобов'язаний при нарахуванні доходів, визначених у підпункті 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу «Перехідні положення» цього Кодексу, утримати військовий збір. ТОВ «Комбінат благоустрою» 12 травня 2016 року сплатило до бюджету податок з доходів фізичних осіб відповідно виплат [PERSON] в розмірі 12765,05 грн., та 1063,75 грн., військового збору. Відповідно до Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.10.2015 року до ТОВ «Комбінат благоустрою» надійшла претензія Криворізького міського центра зайнятості від 18.11.2015 р. №07-07/4356 щодо призначення [PERSON] матеріального забезпечення на випадок безробіття. Позивачем сплачено до Криворізького міського центра зайнятості 3630,19 грн. Відповідно ч. 3 ст.35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Всього сплачено підприємством до бюджету на користь [PERSON], 17553,41 гривень. Враховуючи вимоги податкового законодавства, у разі нарахування (виплати) юридичною особою заробітної плати, що підлягає стягненню за рішенням суду на користь фізичної особи - платника податку, зазначена юридична особа повинна виконати усі зобов'язання покладені на податкового агента, а саме, нараховувати утримувати податок із суми доходу фізичної особи, за ставками визначеним ст. 167 Кодексу і сплатити їх до бюджету у порядку встановленому ст. 168 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що була чинна станом на час виникнення рішення суду, тобто на 22.02.2016 року, вказано, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу. Судом встановлено, що сплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснювалась позивачем у строк, наданий для самостійного виконання вказаного вище судового рішення, про що свідчать постанови головного державного виконавця Довгинцівського ВДВС [PERSON] від 11.02.2016 р. про відкриття провадження та від 23.02.2016 р. про закінчення виконавчого провадження, а також платіжне доручення №236 від 22.02.2016 р. Судом встановлено, що під час виконання рішення суду позивач помилково не здійснив відрахування сум податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, у відповідності з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачем не надано суду доказів з приводу неправомірності дій чи бездіяльності відповідача та завданню збитків (матеріальної шкоди) позивачу, а також в чому полягає матеріальна шкода та чи існує взаємозвязок між нею та неправомірними діями відповідача. Суд вказує, про те, що фінансові втрати у вигляді зайво сплаченої суми стали наслідком не протиправної поведінки відповідача, а зумовлені помилковістю правової позиції позивача. Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, вбачається, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. На підставі ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed