Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мереф`янської міської ради, якою просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач по справі. Шлюб між сторонами було розірвано 13 листопада 2007 року. Після розірвання шлюбу позивач разом з дитиною залишились проживати за адресою: [ADDRESS] , батько дитини разом з ними не мешкає. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з донькою, не надає їй матеріальної допомоги, а також не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, веде аморальний спосіб життя, не має постійного місця роботи та джерела доходу. Позивач зазначає, що вона працює на посаді інженера в управлінні поліції охорони Харківської області та має постійний заробіток. На сьогоднішній день дитина не має до батька ніяких почуттів, в спілкуванні з позивачем ніколи про батька не цікавиться. При цьому, відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання доньки, з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні останньої з батьком та у прийманні його участі в вихованні дитини. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2019 року утворилась заборгованість по аліментам в сумі 100330,56 гривень. Враховуючи викладене, позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, відповідач був засуджений до позбавлення волі і приблизно у 2016-2017 роках звільнився з місць позбавлення волі, зловживає спиртними напоями, у стані алкогольного сп`яніння приходить за місцем проживання позивача та вчиняє сварки, з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає, має велику заборгованість по аліментам, яку сплачувати відмовляється. Крім того зазначила, що її чоловік бажає усиновити [PERSON] . Судом в ході судового розгляду також вислухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначила, що на даний час вона навчається у Мереф`янському медичному ліцеї, відповідача вона знає, він зловживає спиртними напоями, з нею не спілкується, не дзвонить, ніякої допомоги не надає, не цікавиться її життям, а тому вона просила позбавити його батьківських прав. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Куян О.В. в судове засідання не з`явилась, до суду надана заява за підписом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Цивковської О.М. про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, встановленим відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області та Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов, заяв та клопотань від відповідача не надійшло. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13 листопада 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторонами мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 жовтня 2004 року Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області, батьком дитини записаний відповідач [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] зареєстрована разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією виконавчого комітету Мереф`янської міської ради №2612/1 від 28 травня 2019 року, а також довідками №1330 від 06 грудня 2018 року та №67 від 15 січня 2019 року, виданими виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради. З акту обстеження майново-побутових умов, складеного 26 травня 2009 року депутатом Харківської територіальної об`єднаної громади Поповим А.В., вбачається, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , батько неповнолітньої дитини- [PERSON] з 2007 року фактично не виконує своїх батьківських обов`язків, за даною адресою не проживає, фізичним та емоційним вихованням дитини не займається. Згідно акту обстеження сім`ї від 05 квітня 2019 року, складеного комісією у складі: заступника директора з виховної роботи Хихля К.В. , соціального педагога [PERSON] та класного керівника [PERSON] , сім`я [PERSON] проживає в приватизованому будинку площею 103 м.кв. за адресою: [ADDRESS] . Будинок має усі зручності, газифікований, має водопостачання, ванну кімнату, каналізацію, неповнолітня дитина має окрему кімнату для ігор та занять. Неповнолітня [PERSON] навчається у 8-А класі Комунального закладу «Мереф`янський медичний ліцей», мати любить свою доньку, займається її вихованням, підтримує її інтереси, постійно відвідує батьківські збори. Батько навчальними досягненнями доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує, участі в житті ліцею не приймає, належної уваги вихованню дитини не приділяє. Згідно довідки про доходи №333/43/40/2019 від 08 травня 2019 року, виданої Управлінням поліції охорони в Харківській області Національної поліції України, [PERSON] працевлаштована на посаді інженера Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України та отримує заробітну плату, розмір якої за період з січня 2019 року по квітень 2019 року склав 28496,30 гривень. З інформації, складеної ДОП СП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області Скрипченко О.П. , вбачається, що за час проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , останній зарекомендував себе з негативного боку, як особа, яка зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, веде аморальний спосіб життя, в сім`ї та з сусідами стосунки не підтримує, схильний до вчинення правопорушень. До Мереф`янської міської ради неодноразово надходили скарги та заяви відносно [PERSON] .. Постійного місця роботи та джерела доходу останній не має. Згідно наданого державним виконавцем Шершень К.В. розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №9184 від 01 квітня 2019 року, [PERSON] з 30 липня 2007 року аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , не сплачує, станом на 01 квітня 2019 року заборгованість по аліментам склала 100330,56 гривень. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] , є ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям доньки не цікавиться, турботи про її виховання та розвиток не проявляє, відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані. Існування обставин, які б перешкоджали участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом також в ході судового розгляду не встановлено. Разом з тим, відповідач, який неодноразово був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, жодного разу не з`явився у судове засідання для надання пояснень, не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позов та висловив свою позицію з приводу позову у бідь-який інший спосіб, що також доводить про відсутність в нього інтересу до дитини. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). У судовому засіданні, яке відбулось 18 вересня 2019 року, була вислухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , якій виповнилось 15 років. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні не бажала, щоб відповідач був її батьком, оскільки останній їй не дзвонить, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не надає будь-якої допомоги. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Під час судового розгляду з пояснень позивача та досліджених в ході судового розгляду доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не сплачує аліменти та заборгованість по аліментам. Крім того, відповідач за місцем проживання характеризується з негативного боку, як особа, яка зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, веде аморальний спосіб життя, схильний до вчинення правопорушень. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї доньки, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Разом з тим, 12 серпня 2019 року органом опіки та піклування Мереф`янської міської ради був наданий висновок №3103 від 09 серпня 2019 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що орган опіки та піклування вважав, що таке позбавлення не відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. По суті, висновки органу опіки та піклування є дорадчим, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Як вбачається зі змісту вищевказаного висновку, підставою для прийняття такого рішення були пояснення [PERSON] про те, що він бажає допомагати донці, однак його колишня дружина забороняє та перешкоджає навмисно їх спілкуванню. Разом з тим, такі пояснення відповідача не були підтверджені жодними доказами ані під час засідання членів комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Мереф`янської міської ради, на якому був прийнятий вказаний висновок, ані під час судового розгляду даної справи. Більш того, такі доводи відповідача жодним чином не були перевірені під час засідання комісії, не з`ясована думка дитини щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Жодних інших підстав для надання висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав у ньому не наведено, висновок має суто формальний характер. Враховуючи викладене, оскільки висновок органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради №3103 від 09 серпня 2019 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є недостатньо обґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, суд не погоджується з ним. Згідно квитанції №43 від 28 травня 2019 року, позивачем при пред`явленні до суду вищевказаного позову були понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позову у розмірі 768,40 гривень Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову в розмірі по 768,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved