Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, свої вимоги обґрунтувала тим, що їй та відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2008 року належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час позивач бажає розпорядитися своєю часткою у спірній квартирі, проте домовитись із відповідачем у позасудовому порядку позивачу не вдалося. У зв`язку з необхідністю поділу майна, що є у спільній сумісній власності, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , іншу частку у розмірі 1/2 - залишити у власності відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 14.01.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору, відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 31.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала повноваження представнику [PERSON] , який в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив справу розглянути за відсутності позивача та його представника, наполягає на задоволенні позову, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності від 23.06.2008 року, виданого Фондом комунального майна [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та члену його сім`ї [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2008 року. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2018 року за цивільною справою №766/5446/18 позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та усунення перешкод у користуванні майно задоволено частково, усунено перешкоди у користуванні майном [PERSON] - 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні 1/2 частиною квартири за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині позову відмовлено. Постановою Херсонського апеляційного суду від 07.11.2018 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності та визнання права спільної часткової власності залишено без змін. Постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що враховуючи, що право власності позивача на 1/2 частину спірної квартири підтверджується належними правовстановлюючими документами та ніким не оспорюється, і позивач не заявляла позовних вимог про виділ своєї частки із майна, що є у спільній сумісній власності у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права спільної сумісної власності сторін на квартиру. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.05.2021 року двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.06.2008 року, виданого Фондом комунального майна згідно з розпорядженням №23549-ж. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1 та 2 ст.369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням положень ст.372 ЦК України, суд дійшов висновку щодо задоволення позову та визнання права власності за позивачем на 1/2 частину спірної квартири та за відповідачем на 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved