Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26.07.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] (а.с .8). 03.03.2017 рішенням Саксаганського районного суду м. кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 14.03.2017, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Під час шлюбу ними за спільні кошти придбано автомобіль марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , сірого кольору. Державна реєстрація автомобіля проведена на [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.09.2015 (а.с. 10). Спірний автомобіль фактично перебуває у володінні лише відповідача [PERSON] і використовується ним у виробничих цілях, в зв`язку з роз`їздним характером робіт та необхідністю відвідувати об`єкти будівництва на території всього підприємства, що встанволено із довідки департаменту з інвестицій та інжинірингу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 77). За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Як вказав свідок [PERSON] подружжя [PERSON] на дату придбання автомобіля вели спільний сімейний бюджет, та купували майно за спільні кошти. Вказані покази свідка узгоджуються з письмовими доказами по справі, а саме свідоцтвом про шлюб, довідкою про доходи позивача [PERSON] за 2016 рік, з якої видно, що остання працює та отримує стабільну заробітну плату (а.с. 11), довідкою про доходи [PERSON] за 2017 рік, з якої видно, що останній працює та отримує стабільну заробітну плату (а.с. 121). Системний аналіз перелічених вище доказів та встановлених обставин справи дає суду підстави дійти висновку про те, що автомобіль марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , хоч і оформлений на титульного власника [PERSON] , оскільки він придбаний подружжям за час шлюбу та за кошти з сімейного бюджету. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 ст. 70 СК України передбачають відступлення від принципу рівного поділу майна між сторонами. Так, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач [PERSON] , ставлячи питання про розподіл спільного подружнього майна та збільшення розміру її частки в ньому, як на підставу відступлення від принципу рівності часток подружжя, посилалась на те, що відповідач 25.06.216 керуючи спірним транспортним засобом потрапив у ДТП, чим пошкодив спільне майно. Також, що отримуваних від відповідача аліментів не вистачає на утримання їхньої доньки, а спільна дитина перебуває на її утриманні. Судом не встановлено підстав для відступлення від рівності часток сторін у спільній сумісній власності, визначених ч. 2, 3 ст. 70 СК України, оскільки наведені [PERSON] в позовній заяві обставини (пошкодження транспортного засобу під час ДТП) не підтверджені належними і допустимими доказами та не відносяться до обставин, що мають істотне значення в контексті ч.2 ст. 70 СК України. Посилання позивача на проживання з нею спільної з відповідачем дитини як на підставу відступлення від засад рівності часток подружжя також не приймаються судом до уваги, оскільки ч.3 ст. 70 СК України передбачена обов`язкова умова застосування, а саме: що розмір аліментів, які одержуються, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Однак, суду не надано доказів на підтвердження цього. Натомість, згідно довідки про доходи [PERSON] розмір його заробітної плати з січня 2017 року по січень 2018 року склав 192099,88 грн. Середньомісячна заробітна плата складає приблизно 14674 грн. (а.с. 121). Як визнавали сторони розмір аліментів складає 1/4 частину від доходу відповідача. З математичного розрахунку слідує, що розмір аліментів складає приблизно 3668,50 грн. (14674:4=3668,5), який є достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Тобто кожному з них, а саме [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині автомобіля марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] . Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації з відповідача, суд зазначає таке. Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. За змістом\~ст.70 СК України, ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Відповідно до ч.3\~ст.370 ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2\~ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом статті\~364 ЦК України\~власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. За положеннями статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (ст. 2 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Позивач виявивши згоду на отримання грошової компенсації замість її частки у спільному майні, заявила відповідну вимогу. При цьому наявні в матеріалах справи довідки про доходи відповідача [PERSON] (а.с. 120, 121) дають підстави суду дійти висновку про те, що останній має фінансову можливість сплатити позивачу грошову компенсацію. Також, слід врахувати, що спірний автомобіль є неподільною річчю. Фактично ним користується відповідач, як для особистих поїздок так і в виробничих цілях (а.с. 77). У зв`язку з неможливістю поділу в натурі належного сторонам автомобіля, та тим, що спільне володіння і користування цим автомобілем також неможливе і ним фактично користується відповідач, суд дійшов висновку про залишення цього майна відповідачу, а позивачці присудження грошової компенсації. Згідно з висновком судового експерта Чивчиш О.П. №Д43/01/18 про оцінку транспортного засобу від 30.0.12018 ринкова вартість автомобіля марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , становить 186243 грн. 21 коп. (а.с. 126-135). За таких обставин із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію в розмірі 93121 грн 60 коп. (з розрахунку 1/2 частини його вартості). Суд не знаходить підстав для скасування заходів забезпечення позову до набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується главою 8 ЦПК України. Позивач сплатила судовий збір за вимогою майнового характеру в загальному розмірі 1242 грн (а.с. 1, 165), судовий збір за заяву про забезпечення позову 352,40 грн. (а.с. 39), оплатила витрати експерта за визначення вартості спірного автомобіля (а.с.150), та юридичні послуги в сумі 4000 грн., які підтверджені належними доказами (а.с. 139, 140, 141, 142, 144, 145, 146). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід частково стягнути судові витрати в загальному розмірі 7983,62 грн. (з розрахунку 931,22 грн. (за задоволену вимогу майнового характеру) + 352,40 грн. (судовий збір за заяву про забезпечення позову), +2700 грн. (вартість послуг експерта) + 4000 грн. (правнича допомога)), в рахунок часткового відшкодування судового збору та інших витрат пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial