Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач в грудні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговою розпискою з урахуванням інфляційної складової та відсотків за користування коштами. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03.04.2011 року [PERSON] під розписку позичив у нього гроші у розмірі 40000 доларів США строком до 31.12.2012 року. По закінченні зазначеного строку Відповідач суми позики не повернув, й до сьогоднішнього часу він ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача : суму основного боргу у розмірі 40000 дол.США, суму процентів за користуванням позики - 102938,33 грн, та інфляційну складову в розмірі 835416,40 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо зазначені ним причини неявки визнані судом не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та випливає з матеріалів справи, що 03 квітня 2011 року відповідач [PERSON], отримав у борг у [PERSON], грошові кошти в сумі 40000,00 (сорок тисяч) доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2012 року, про що було складено розписку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З пояснень представника позивача вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача щодо виплати суми боргу, але на теперішній час сума позики у розмірі 40000,00 (сорок тисяч) доларів США не повернута. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов'язком позивальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином, виходячи з того, що Відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань за договором позики, та існують правові підстави для стягнення з Відповідача суми неповернутої позики, тому позовні вимоги про стягнення боргу з Відповідача за борговою розпискою з урахуванням втрат від інфляції та відсотків за користування грошовими коштами є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. В той же час, заявлена позивачем сума стягнення за договором позики в розмірі 40 000 дол. США не може бути стягнута судом, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Такого висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14. Отже, позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача суму боргу за договором позики 40 000 дол. США, що в гривневому еквіваленті на момент винесення рішення за офіційним курсом НБУ становить 1018000,00 грн., а також суму процентів за користуванням позики - 102938,33 грн, та інфляційну складову в розмірі 835416,40 грн, а всього стягнути 1956354,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial