Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що він з народження проживає в [INFO] і дана квартира перебуває в комунальній власності. Попередньо наймачами цієї квартири були його батьки, а тепер він є основним квартиронаймачем. Після одруження відповідачку було вселено до нього як члена сім'ї, однак 15.01.2004 року шлюб між ними було розірвано, відповідачка вирішила будь-якими шляхами заволодіти квартирою одноосібно, створює умови при яких він та їх син не мають можливості проживати в спірній квартирі, вона довгий час систематично порушує правила співжиття, що виражається у вчиненні сварок та психологічного насильства щодо нього та сина, застосуванні погроз та образ, псування його речей та зміні замків від вхідних дверей. Просить виселити відповідачку без надання іншого жилого приміщення. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з червня 1998 року по 15.01.2004 року, після чого шлюб було розірвано за рішенням суду. Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Після одруження вони почали проживати в [INFO], яка належала його покійним батькам, хоч і не приватизована. Відповідачка прописалася в даній квартирі в 1997 році, тобто до їх одруження, так як на той час вона була вагітною і вони з нею спів мешкали з березня 1996 року. Після того як відповідачка прописалася в даному житлі, почалися сварки, скандали з її ініціативи: з тієї причини, що він міг затриматися на роботі, деколи трохи вживав алкогольні напої. Відповідачка погрожувала йому, що його виселить, що з ним щось зробить, не дає йому можливості відпочити, писала скарги на нього в міліцію. Коли він приготує собі їжу, то вона туди щось кидає. З ними також жила і дочка відповідачки від іншого шлюбу. Це призвело до того, що він з сином на початку квітня 2006-2007 року пішли проживати на орендовану квартиру, де проживають і по даний час. Дії відповідачки вплинули на психіку дитини, у звязку з чим їх син лікувався. 28.05.2015 року він одружився, крім того, за рішенням суду місце проживання сина визначено з ним. Всі витрати на дитину несе він. На даний час замок у вхідних дверях спірної квартири відповідачкою змінено. Відповідачка до суду не зявилася, в судовому засіданні 24.12.2015 року проти позову заперечила, суду пояснила, що коли вони проживали разом, позивач приходив додому в стані алкогольного спяніння, тоді виникали сварки, так як він їх провокував. Вона дійсно декілька разів міняла замки у вхідних дверях квартири, однак через те що вони виходили з ладу, ключ вона завжди віддавала сину [PERSON]. До 10-ти років син жив з ними, він має ключ від вхідних дверей. До укладення шлюбу з позивачем вона проживала зі своїми батьками по вул. Ст. Бандери, 53/29 в м. Червонограді, там також проживала її дочка. Третя особа подала заяву про розгляд справи у відсутності її представника, при вирішенні справи покладається на думку суду. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Відповідно до довідки № 2339 від 10.03.2016 року виданої КП «Комінтех» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], (основний квартиронаймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Як вбачається з копії актів від 20.07.2015 року та від 10.11.2015 року складених комісією КП «Червонограджитлокомунсервіс», [PERSON] перешкоджає проживанню [PERSON] та його сину [PERSON] за адресою: вул. Клюсівська, 12/6 в м. Червонограді Львівської області. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2010 року, яке набрало законної сили 05.03.2010 року, визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] по просп. Шевченка, 11/93 в м. Червонограді Львівської області. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду вказав, що відповідачка вчинила перешкоду позивачу і його сину в користуванні квартирою поміняла замок на вхідних дверях квартири, більше року тому. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка коли народила дитину в 1999 році, більш точної дати він не памятає, сказала йому, що бажає щоб позивач покинув квартиру назавжди. Позивач ніколи не зловживав алкогольними напоями, до дітей відносився дуже добре. В 2000 році позивач не маючи ключа від квартири, знаходився в нього вдома, чекаючи коли відповідачка відчинить двері. Позивач в спірній квартирі проживав з 3-х місячного віку. Відповідачка і її мати заподіяли йому тілесні ушкодження у 2005 році, за що були притягнені до кримінальної відповідальності. Як вбачається з копії висновку за зверненням [PERSON] від 26.05.2015 року, останній 06.05.2015 року звернувся в Червоноградський МВ ГУМВС у Львівській області з проханням вплинути на [PERSON] яка перешкоджає [PERSON] потрапити до його помешкання. За результатом звернення [PERSON] вирішено розгляд звернень припинити так як підстав, для внесення його у ЄРДР немає. Рекомендовано заявнику з приводу його звернення звертатися до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 161 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що позивач просить виселити відповідачку без надання іншого житла, відповідачка в спірному житлі проживає постійно, в спірне житло була вселена як член сім'ї позивача, добровільно надала ключ від вхідних дверей спірної квартири їх сину, вимоги про вселення позивачем не заявлялися, належних та допустимих доказів того, що відповідачка вчиняє дії передбаченні в ст. 116 ЖК України та що має інше житло, суду не надано, то суд вважає позов необґрунтованим.

Outcome: dismissed