Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просило: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017 у розмірі 37493,87 грн. станом на 25.09.2020, яка складається з наступного: 14852.86 грн. - заборгованість за кредитом; 20991,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1650,00 грн. - пеня; - стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Позивач у позові також просив: за наявності відповідних підстав розглянути справу в порядку спрощеного провадження; у разі неявки у судове засідання відповідача, АТ «А-БАНК» не заперечує проти винесення заочного рішення судом; розглядати справу за відсутності представника АТ «А-БАНК». На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.02.2017 [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (далі - Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC00000873970 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Також зазначив, що АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору, при цьому, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Крім того зазначив, що відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи зобов`язання, обумовлені п 2.1.1.12.6.2., п. 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 23.09.2020 має заборгованість - 37493,87 грн., яка складається з наступного: 14852,86 грн. - заборгованість за кредитом; 20991,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1650,00 грн. - пеня. Ухвалою від 13.10.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 16.11.2020 за вх. № 5066/20, у якому остання просила у задоволенні позову відмовити. Своє заперечення проти вимог позивача відповідач, обґрунтовували тим, що вказаний кредит і кошти у сумі 34000 грн. вона не отримувала і хто їх отримував їй невідомо. При цьому зазначила, що у провадженні Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 1201812015000713 за ч. 1 ст. 190 КК України, яке було внесено до ЄРДР за заявою [PERSON] , за обставинами того, що у період з 01 по 09.08.2018 невстановлена особа шляхом обману користуючись номером мобільного телефону [PERSON] , використовуючи її персональні дані, взяла кредит на її ім`я в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на суму 30000 грн. та «Манівео» на суму 4000 грн., якими в подальшому таємно заволоділа та розпорядилася на власний розсуд. Зазначила, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять також даних про наявність на день підписання Анкети-Заяви розміру кредитного ліміту, вказаному у позові; не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Також посилалась на те, що анкета-заява, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір, у ній відсутні умови, які є істотними для кредитного зобов`язання. Поряд з цим зазначила, що додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення її із саме цими за змістом Умовами та Правилами. З огляду на це зазначила, що позивач не надав належних та допустимих доказів існування між банком та нею кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору. Ухвалою від 20.11.2021 за заявою відповідача про заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.02.2021 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження у справі із призначенням її до судового розгляду. Від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, зареєстроване у суді 05.04.2021 за вх. № ЕП-809, у якому останній свої заперечення проти відзиву відповідача обґрунтовував тим, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язалася у подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Також зазначив, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. З цих же підстав, зазначив, що відповідач повинен сплачувати первісну процентну ставку зазначену в Умовах і Правилах. Також зазначив, що надана суду банківська виписка, є первинним бухгалтерським документом відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік». Ухвалою від 05.04.2021 за клопотанням відповідача витребувано докази у позивача. На виконання зазначеної вище ухвали суду позивач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 27.04.2021 за вх. № ЕП-1010/21, додатками до якої надав; банківську виписку по рахункам [PERSON] ; Паспорт кредиту про умови кредитування AT «A-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту; Заяву Позичальника № АВН0СТ15510471600; фото Відповідача з продуктом Банку, а саме кредитною карткою; довідку про видачу карток. А також зазначив, що номер договору SAMABWFC00000873970 є внутрішньобанківським, та був створений під час внесення даних кредитного договору до програмного комплексу Банку, тому в Анкеті-заяві не зазначався. Також зазначив, що позивач своєчасно не повідомив Банк про втрату кредитної картки, або інформації, що надає доступ до неї, карткою скористались в сервісі «А24», чого без знання доступу до телефону позивача і знання ПІН-коду (чи паролю від «А24») зробити не можливо. Тобто, навіть якщо допустити, що позивач не передавав нікому платіжну картку та телефон, він допустив втрату інформації щодо ПІНу та/або паролю від «А24». Позивач, який про дату, час і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою відповідальної особи про доставку електронного листа 14.04.2021, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від позивача до суду не надходило. При цьому, матеріали позовної заяви містять клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, де останній також зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Чепула І.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 06.11.2020, що підтверджено ордером серія КР № 61822, звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Зазначив, що проти позову сторона відповідача заперечує з підстав викладених у відзиві. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, - суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи заперечення проти позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Відповідно до умов ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] та представник AT «A-Банк» 12.02.2017 підписали Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, якій, як договору надання банківських послуг, як стверджує про це позивач у поданій до суду заяві, зареєстрованій у суді 27.04.2021 за вх. № ЕП-1010/21, присвоєно № SAMABWFC00000873970. Саме на невиконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017 посилається позивач, як на підставу утворення заборгованості у нарахованому ним розмірі - 37493,87 грн. (14852.86 грн. - заборгованість за кредитом; 20991,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1650,00 грн. - пеня). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017 відповідач користувалась наданими банком кредитними коштами у межах кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується наданим позивачем як додаток до заяви, зареєстрованій у суді 27.04.2021 за вх. № ЕП-1010/21, - банківською випискою по рахункам [PERSON] (основна карта [NUMBER] ). Для користування кредитними коштами [PERSON] використовувала надану банком картку [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ), наявність якої та видача її [PERSON] підтверджується наданою позивачем довідкою. При цьому, із даних розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017 та банківської виписки по рахункам [PERSON] (основна карта [NUMBER] ) вбачається, що [PERSON] дійсно користувалась кредитними коштами, зокрема, у період з 28.03.2017 по 26.06.2017, а потім у період з 27.06.2017 по 31.07.2018 активність по рахунку відсутня, як і відсутня заборгованість перед банком. Згодом, як встановлено із наданих позивачем як додатків до заяви, зареєстрованій у суді 27.04.2021 за вх. № ЕП-1010/21, - Паспорта кредиту про умови кредитування AT «A-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту та Заяви Позичальника № [NUMBER] , - 01.08.2018 від імені [PERSON] з AT «A-Банк» було укладено договір про надання банківських послуг - кредиту, як про це зазначає сам позивач у згаданій вище заяві. За умовами кредитного договору (Заява Позичальника № АВН0СТ15510471600), як про це зазначено у ньому, банк надав Позичальнику строковий кредит у сумі 31797,00 грн., з яких 30000,00 грн. було зараховано на картку № [NUMBER] , а інша частина - 1797,00 грн. становила винагорода банку за надання фінансового інструменту (одноразово), %, що підтверджується, наданим позивачем Паспортом кредиту про умови кредитування AT «A-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту. Таким чином, встановлено, що на підставі кредитного договору (Заява Позичальника № АВН0СТ15510471600), на картку [PERSON] № [NUMBER] (яка одночасно є карткою до попереднього кредитного договору № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017, на якій встановлено кредитний ліміт 2000,00 грн. та станом на 31.07.2018 заборгованість за яким була відсутня) 01.08.2018 було зараховано 30000,00 грн. з яких у послідуючому й утворилась нарахована банком зазначена у позові заборгованість. При цьому, належних та достатніх доказів на підтвердження утворення заявленої до стягнення заборгованості з підстав невиконання відповідачем саме кредитного договору № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017 позивачем суду не надано. Отже, підставою виникнення зобов`язання за яким об`єктивно могла утворитись нарахована позивачем, зазначена вище заборгованість є не кредитний договір № SAMABWFC00000873970 від 12.02.2017, як про це зазначає позивач у позові, а кредитний договір № АВН0СТ15510471600 від 01.08.2018. Враховуючи викладене суд наголошує на тому, що відповідно до чинних загальних положень цивільного процесуального законодавства та судової практики підставу позову становлять обставини (фактичні підстави), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Ухвалюючи дане рішення у справі, суд враховує положення ст. 10 ЦПК України за якими суд, зокрема, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ). Так, згідно зі сталою практикою ЄСПЛ щодо принципів належного здійснення правосуддя у рішеннях судів повинні бути відповідним чином викладені мотиви, які лежать в основі цих рішень. При цьому, ЄСПЛ виділяє декілька цілей мотивування судових рішень. По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести передусім сторонам, що суд справді почув їхні позиції, а не проігнорував їх. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати судовий контроль за правосуддям. Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити в судовому рішенні. ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки у рішеннях. Втім, ЄСПЛ також наголошує, що ця вимога не означає обов`язок суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи. Однак така свобода національних судів у сфері оцінки доказів, аргументації й мотивування судових рішень не повинна сприйматися як дозвіл для суду поводитися з доводами свавільно й на власний розсуд та без наведення відповідних мотивів визначати чи заслуговує будь-який довід сторони того, щоб бути окремо прокоментованим у судовому рішенні. Навпаки, така дискреція зобов`язує суд у кожній конкретній справі надзвичайно ретельно підходити до оцінки всіх без винятку доказів і доводів якраз для того, щоб визначити з них ті, що обов`язково потребують особливої уваги та наведення у рішенні відповідних аргументів «за» чи «проти» їх прийняття. Як правило, ЄСПЛ оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду з огляду на наявність у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті тих доказів і доводів, які, на думку ЄСПЛ, є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та, як мінімум, могли вплинути на результат розгляду справи. Крім того, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами та/чи їх представниками у поданих заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. На підставі вищенаведеного, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позивачем позову суд констатує, що позивачем при зверненні до суду не вірно визначено фактичні підстави на яких ґрунтується заявлена ним позовна вимога, у зв`язку з чим такий позов є необґрунтованим, на підставі чого суд дійшов висновку про наявність необхідних та достатніх підстав для відмови у задоволенні такого позову. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача, - на підставі чого, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. слід вважати фактично ним понесеними.

Outcome: dismissed