Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 06.06.2008 року, відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 21.06.2018 рік утворилась заборгованість в розмірі 23 820,01 грн., яка складається з 1762,87 грн. - тіло кредиту; 8401,17 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 12 283,59 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1122,38 грн. - штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 23 820,01 грн. за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов, в якому посилається на те, що між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних (2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач заперечує проти розміру заборгованості за процентами - 8401,17 грн., який позивач бажає з нього стягнути. Так, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (надалі за текстом - Заява позичальника), яка підписана Відповідачем, вказаний розмір процентів - 2,5% в місяць (30% річних). В Довідці про умови кредитування (надалі за текстом - Тарифи), яка також підписана Відповідачем, вказана процентна ставка за користування кредитними коштами - 1,9% в місяць (22,8% річних). З розрахунку заборгованості вбачається, що дійсно з 27.05.2008 р. Позивач нараховував Відповідачу проценти у розмірі 1,9% в місяць (22,8% річних), а з 01.01.2013 р. - 2,5% в місяць (30% річних). З цими процентними ставками Відповідач погодився при підписанні кредитного договору. Однак з 01.09.2014 р. процентна ставка за кредитним договором № б/н від 06.06.2008 р. підвищилася до 2,9 % в місяць (34,8% річних), а з 01.04.2015 р. - до 3,6 % в місяць (43,2% річних). Відповідач про зміну процентної ставки дізнався тільки з розрахунку заборгованості, приєднаного до позовної заяви. Ніяких листів від Позивача або інших повідомлень про збільшення процентної ставки не отримував. А тому вимоги визнає частково не заперечує стягнути з нього заборгованість за кредитом в розмірі 3142,58 грн. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягає на своїх вимогах в повному обсязі, договір між позивачем та відповідачем був укладений, відповідач має заборгованість за кредитним договором. Ухвалою суду 24 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмірі процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 06.06.2008 року, відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, боржник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, на 21.06.2018 рік утворилась заборгованість в розмірі 23 820,01 грн., яка складається з 1762,87 грн. - тіло кредиту; 8401,17 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 12 283,59 грн. - нараховано пені; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1122,38 грн. - штраф (процентна складова). [PERSON] порушує строки повернення заборгованості за кредитом, та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору. Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд вважає, що в частині стягнення 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1122,38 грн. - штраф (процентна ставка) не підлягають задоволенню. Ураховуючи обставини справи, те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та виходячи із визначених ст. 129 Конституції України та ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені до 1762,87 грн. У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Виходячи із зазначеного проценти нараховані за користування кредитом за період з 27.05.2008 р по 01.09.2014 р. підлягають стягненню в розмірі 559,29 грн., а решта нарахованих процентів за період з 01.09.2014 по 21.06.2018 року підвищувались позивачем без повідомлення відповідача, тобто всупереч вимогам договору. Судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а саме 1762,87 грн. - тіло кредиту; 559,29 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 1762,87 грн. - нараховано пені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial