Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 09.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених умов договору відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка [PERSON] станом на 31.01.2012 року має заборгованість в сумі 21315 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 6974 грн. 89 коп.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 11153 грн. 51 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1696 грн. 17 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 991 грн. 23 коп. А тому, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в сумі 21315 грн. 80 коп. та судовий збір сумі 214 грн. 60 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.04.2012 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2012 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений, стягнуто із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в сумі 21530 грн. 40 коп. 11.08.2016 року відповідачкою [PERSON] до суду подано заяву про перегляд заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2012 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.10.2016 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2012 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2016 року справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.11.2016 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. 09.03.2017 року відповідачкою [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені з кредитора у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору б/н від 09.11.2006 року. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує, що 09.11.2006 року в офісному приміщенні філії/відділення Черкаського Головного регіонального управління ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») нею було заповнено Заяву, яка підтверджує лише намір - бажання отримати платіжний інструмент - пластикову карту з лімітом користування у розмірі 7000 грн. За вказаною Заявою обов`язком Банку була видача кредитних коштів у розмірі 7000 грн., а пластикова картка є діючою до поки договір не буде розірваний. Станом на 09.03.2017 року Кредитором зобов`язання не виконане і кошти їй, як Позичальнику, не видані. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 545 ЦК України визначено, що на підтвердження виконання зобов`язання сторона повинна надати документ/боргову розписку, у даному випадку - фінансовий документ, який свідчив би про зарахування, списання та отримання нею - [PERSON] грошових коштів на позичковий рахунок та зняття/використання нею таких коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином Кредитор зобов`язаний сплатити їй, як споживачеві, пеню у розмірі 3-х відсотків за кожний день вартості послуг, тобто 3% на день від невиплаченої суми - 7000 грн. за прострочення виконання свого обов`язку та не надання їй кредитних коштів у відповідності до суми, зазначеної працівником кредитора у Заяві від 09.11.2006 року, що складає - 747600 грн., із наступного розрахунку: 7000 грн. х 3% на день х 3560 днів = 747600 грн. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. А тому, просить стягнути із Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на її користь пеню за невиконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в загальній сумі 747600 грн. (а.с. 143-144 том 1). Одночасно із поданням зустрічного позову представником позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] подане клопотання про витребування у відповідача за зустрічним позовом - АТ КБ «Приватбанк» оригіналів первинних документів, з яких складається Кредитний договір, згідно вказаного нею в клопотанні переліку (а.с. 145-147 том 1). Крім того, 09.03.2017 року представником позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] до суду подана заява про застосування строку позовної давності та письмові заперечення на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 155, 156-160 том 1). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.03.2017 року зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів об`єднано в одне провадження із основним позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.03.2017 року частково задоволено клопотання [PERSON] від 09.03.2017 року про витребування доказів, зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» надати суду наступні докази: оригінал Заяви від 09.11.2006 року про замовлення 7000 грн.; пам`ятку позичальника від 09.11.2006 року, яка містить істотні умови домовленостей; Умови та Правила надання банківських послуг, підписані [PERSON] 09.11.2006 року; анкету про приєднання [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк»; Тарифи по обслуговуванню кредиту в гривні станом на 2006 рік; оригінали Договорів на обслуговування банківських рахунків, укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», відкритих для обслуговування Кредитного договору б/н від 09.11.2006 року та пластикової картки; виписку з поточного рахунку [PERSON] (Кредитний Договір № б/н від 09.11.2006 року); докази видачі [PERSON] коштів на виконання Кредитного договору № б/н від 09.11.2006 року; свідоцтво про державну реєстрацію фінансової установи - ПАТ КБ «Приватбанк»; статут ПАТ КБ «Приватбанк», який діяв на момент укладення Кредитного договору № б/н від 09.11.2006 року; статут ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на даний час; рішення кредитного комітету про видачу [PERSON] кредитних коштів (Кредитний договір № б/н від 09.11.2006 року); довідку з ЄДРПОУ про реєстрацію філії «Черкаське Головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 09.11.2006 року; положення про філію «Черкаське Головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 09.11.2006 року (а.с. 168-169 том 1). В судовому засіданні 12.04.2017 року представником позивача по основному позову-відповідача по зустрічному позову - АТ КБ «Приватбанк» - Кругляк Н .О. подано заперечення на зустрічну позовну заяву та виписку по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2006 року по 05.04.2017 року, копії довіреності представника [PERSON] , копію свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ КБ «Приватбанк», копію Статуту ЗАТ КБ «Приватбанк», копію Статуту ПАТ КБ «Приватбанк», копію Положення про філію «Черкаське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк», яка діяла станом на 2006 рік, копію довідки № 23-1582 про включення до ЄДРПОУ (а.с. 177-231 том 1). 31.05.2017 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подані письмові заперечення на подані представником АТ КБ «Приватбанк» документи (а.с. 1 том 2). 03.07.2017 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подане клопотання про витребування додаткових доказів (а.с. 41 том 2). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2017 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволене частково, зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» надати суду наступні докази: підтвердження повноваження особи - [PERSON] , яка приймала Заяву від 09.11.2006 року; повноваження [PERSON] на надання фінансових послуг від імені ПАТ КБ «Приватбанк»; довіреність, на підставі якої діяла особа - [PERSON] (а.с. 42 том 2). В судовому засіданні 13.11.2017 року представником позивача по основному позову-відповідача по зустрічному позову - АТ КБ «Приватбанк» подано пояснення на заперечення роти позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк», копію банківської ліцензії № 22, копію наказу на затвердження Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифи по кредитній картці «Універсальна Gold», письмові пояснення на ухвалу про витребування доказів від 09.03.2017 року, до яких також додано копію дозволу № 7 наданий філії «Черкаське головне регіональне управління», пояснення [PERSON] , копію довіреності [PERSON]. , а також подано заяву про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, пояснення представника [PERSON] , копію витягу із сайту Банку (а.с 129-137, 138-157 том 2). 30.11.2017 року представником позивача по основному позову-відповідача по зустрічному позову - АТ КБ «Приватбанк» - Кругляк Н.О . до суду подане письмове пояснення, а також довідку про видані [PERSON] в межах кредитного договору б/н від 09.11.2006 року кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування, розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 31.01.2012 року, копію ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 03.02.2017 року (а.с. 163-176 том 2). 06.02.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подане клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 06.02.2018 року, клопотання представника [PERSON] - [PERSON] задоволене, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання про, що повідомлено сторонам. 23.02.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк», в якому вона просить відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 217-220 том 2). 26.02.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подано письмові пояснення та заперечення проти позову АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 223- 225 том 2). 12.04.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подано письмові обґрунтування обставин, які мають значення для справи (а с. 4-7 том 3). 24.04.2018 року до суду надійшла відповідь представника АТ КБ «Приватбанк» на відзив на позовну заяву з (а.с. 12- 22 том 3). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.05.2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 2-701/12 (провадження № 2/711/154/18) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів (а.с. 50-52 том 3). В судовому засіданні представник позивача по основному позову-відповідача по зустрічному позову - АТ КБ «Приватбанк» - Попельнюха Т.І. (с/з 03.12.2018 року, 14.03.2019 року) основний позов підтримала та просила його задовольнити, стягнути із відповідачки [PERSON] заборгованість за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в сумі 21315 грн. 80 коп. та судовий збір сумі 214 грн. 60 коп. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю. Також пояснила, що позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] пропущений строк позовної давності, оскільки Кредитний договір був укладений 09.11.2006 року, а із позовом до суду [PERSON] звернулася лише 09.03.2017 року, тобто більше ніж через десять років. Крім того просила врахувати, що Банк не погоджується з доводами [PERSON] про те, що вона нібито не отримувала кредитних коштів за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року, оскільки позивачка за зустрічним позовом користувалася виданою їй в межах вказаного договору кредитною карткою № [NUMBER] , здійснювала зняття коштів та розрахунки при покупці товарів. В судовому засіданні 16.07.2019 року представник позивача по основному позову-відповідача по зустрічному позову - АТ КБ «Приватбанк» - Назаренко С.О. основний позов підтримав та просив стягнути із відповідачки [PERSON] заборгованість за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в сумі 21315 грн. 80 коп. та судовий збір сумі 214 грн. 60 коп. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю. В судовому засіданні представник відповідачки по основному позову-позивачки по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] (с/з 14.03.2019 року) позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в зв`язку з їх безпідставністю. Також просила застосувати до основного позову строк позовної давності. Зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] пеню за невиконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року в загальній сумі 747600 грн. В судове засідання 16.07.2019 року відповідачка по основному позову - позивачка по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення основного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк відповідачці по основному позову [PERSON] відкритий рахунок та видав кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 7000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на місяць (30% річних). Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Тарифів Банку, з чим і погодилася Позичальник [PERSON] при укладенні договору (а.с. 6 том 1, а.с. 6 том 2). Як вбачається із вказаної Заяви платіжну картку і ПІН-код до неї Позичальник [PERSON] отримала 25.11.2006 року, що стверджується власноручним підписом останньої на зворотньому аркуші Заяви (а.с. 6 том 1, а.с. 6 том 2). Вказана заява досліджувалася судом в оригіналі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписанням Заяви від 09.11.2006 року Позичальник [PERSON] погодилася із умовами Кредитного договору, які викладені в Заяві. Такими чином, Кредитний договір між сторонами укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Відповідно до умов Кредитного договору від 09.11.2006 року грошові кошти надавалися Позичальнику [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами Кредитного договору передбачений кредитний ліміт - 7000 грн. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання Кредитного договору б/н від 09.11.2006 року Позичальнику [PERSON] була видана саме кредитна картка № [NUMBER] , зі строком дії до 31.11.2010 року (а.с. 164 том 2). Факт отримання Позичальником [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою по картрахунку [PERSON] № [NUMBER] за період 23.11.2006 року по 31.03.2017 року, з якої вбачається, що Позичальник [PERSON] користувалася вказаною кредитною карткою, здійснювала зняття коштів та розрахунки при покупці товарів (а.с. 181-185 том 1). Враховуючи, що поповнення рахунку № [NUMBER] Позичальником [PERSON] проводилося не завжди своєчасно та в повній сумі, в останньої утворилася заборгованість, розмір якої згідно розрахунків Банку (а.с. 2-5 том 1, 166-172 том 2) станом на 31.01.2012 року складає 21315 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6974 грн. 89 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11153 грн. 51 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1696 грн. 17 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 991 грн. 23 коп. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] отримувала кредитні кошти та користування ними заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в загальній сумі 6974 грн. 89 коп. підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача по основному позову - АТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, на думку суду, підлягають до часткового стягнення з відповідачки по основному позову - [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» і відсотки, а саме відсотки за період користування грошовими коштами з 20.03.2009 року по 31.11.2010 року (строк дії картки) в сумі 1701 грн. 83 коп., виходячи із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. В даному випадку строк дії картки - до 31.11.2010 року, відповідно загальний строк позовної давності закінчується - 31.11.2013 року. Відповідно до умов Заяви від 09.11.2006 року строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, то право кредитора на отримання процентів вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по сплаті процентів починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою [PERSON] обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи, що позивач за основним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 20.03.2012 року, строк в межах якого мали б підлягати до стягнення відсотки становить з 20.03.2009 року по 20.03.2012 року. Разом з тим, суд враховує, що термін дії кредитної картки встановлений до 31.11.2010 року і після його закінчення проценти за користування кредитним коштами у розмірах, визначених договором не нараховуються, оскільки Кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), тому термін за який підлягають до стягнення відсотки становить з 20.03.2009 року по 31.11.2010 року (в межах строку позовної давності до кожного чергового платежу по відсотках і до закінчення строку дії кредитної картки). Загальна сума таких процентів за арифметичними підрахунками, зробленими судом, складає 1701 грн. 83 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення основного позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення відсотків та вважає за необхідне стягнути з відповідачки по основному позову - [PERSON] на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» відсотки за Кредитним договором від 09.11.2006 року за період з 20.03.2009 року по 31.11.2010 року в загальній сумі 1701 грн. 83 коп. Щодо стягнення з відповідачки по основному позову - [PERSON] на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» інших, заявлених позивачем сум заборгованості, а саме: комісії за користування кредитом - 1696 грн. 17 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 991 грн. 23 коп., суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, виходячи із наступного. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач по основному позову посилається на те, що відповідачка [PERSON] була обізнана з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки вона користувалася кредитними коштами, в межах встановленого ліміту, та здійснювала погашення боргу. Крім того, остання в Заяві від 09.11.2006 року підтвердила, що вона ознайомилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які складають Договір надання банківських послуг. Однак враховуючи, що умови договорів розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У Заяві позичальника розмір комісії та штрафів не визначений взагалі а.с. 6 том 1, а.с. 6 том 2). Посилання позивача по основному позову на те, що відповідачка [PERSON] зобов`язана була знайомитися з Тарифами Банку та Умовами кредитування на банківському сайті https://privatbank.ua./kredity, якими і передбачені нарахування комісії та штрафів, є безпідставними, оскільки ніяких заяв, договорів, як б зобов`язували відповідачку це робити між нею та позивачем не укладалося. Крім того, позивачем по основному позову не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з відповідачкою [PERSON] погоджувалися саме ті Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, які до позовної заяви додав позивач, які були б складовою частиною укладеного між сторонами 09.11.2006 року договору та за якими Позичальник [PERSON] брала б на себе зобов`язання зі сплати комісії та штрафних санкцій, та що відповідачка погодилася саме з ними, підписуючи 09.11.2006 року Заяву-анкету. А відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та Правила надання банківських послуг, які додані позивачем до позову, частиною укладеного між сторонами 09.11.2006 року Кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем по основному позову при розгляді вказаної справи. Таким чином розмір комісії та штрафів не передбачений, а відтак не встановлений і не доведений позивачем по основному позову - АТ КБ «Приватбанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві від 09.11.2006 року домовленості сторін про сплату комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, підстав для стягнення з відповідачки по основному позову - [PERSON] комісії та штрафів немає. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 вищевказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач по основному позову - АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. В тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення комісії та штрафів не підлягають до задоволення. Таким чином до стягнення [PERSON] на користь позивача по основному позову - АТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за Кредитним договором № б/н від 09.11.2006 року в сумі 8676 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості по кредиту (тіло кредиту) - 6974 грн. 89 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 1701 грн. 83 коп. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені за період з 09.11.2006 року по 09.03.2017 року в сумі 747600 грн., то вони до задоволення не підлягають, виходячи із наступного. Звертаючись із зустрічним позовом до суду та обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилалась на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ч. 1 ст. 527 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Факт укладення між позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», Кредитного договору б/н від 09.11.2006 року підтверджується матеріалами справи, а зокрема Заявою від 09.11.2006 року. Даний факт не заперечувався ні позивачкою за зустрічним позовом, а ні її представником, які і просили стягнути за вказаним договором пеню в зв`язку з його невиконанням. Відповідно до змісту Заяви від 09.11.2006 року Позичальник [PERSON] «Ознайомилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку та просить відкрити рахунок і надати перераховані нижче послуги». На зворотній стороні Заяви, в розділі «Банківські послуги (заповнюється банком)» вказана послуга, яку надає банк - кредитна картка «Універсальна Gold», валюта - гривні, кредитний ліміт - 7000 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом - 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Також мається відмітка про те, що платіжну картку та ПІН-код Позичальник [PERSON] отримала». Права споживача у разі придбання ним продукції в кредит передбачені ст. 11 вказаного Закону. Цією ж нормою закону встановлені і ряд вимог до договорів споживчого кредиту, якими передбачено, що договір має укладатись у письмовій формі, в ньому зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Посилання позивачки за зустрічним позовом на вказану статтю не є підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» надав позивачці за зустрічним позовом - [PERSON] послугу, яка зводилася до надання банком споживчого кредиту у розмірі 7000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] , якою остання користувалася. З виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] вбачається, що позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] користувалася кредитними коштами, оскільки здійснювала зняття коштів та розрахунки при покупці товарів, тому підстав вважати, що АТ КБ «Приватбанк» не було виконано зобов`язання щодо надання позивачці за зустрічним позовом кредитних коштів за Кредитним договором № б/н від 09.11.2006 року немає. Крім того, самою позивачкою за зустрічним позовом - [PERSON] та її представником не доведено належними та переконливими доказами того, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором б/н від 09.11.2006 року що надання їй кредитних коштів у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. Суд не застосовує до зустрічного позову строк позовної давності, оскільки відмовляє в задоволенні зустрічного позову по суті. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки за основним позовом - [PERSON] на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial