Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] : - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1030 га, кадастровий номер 3211000000:01:006:0006, що розташована по [ADDRESS] ; - земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3211000000:01:006:0006, що розташована по [ADDRESS] ; - садовий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] в Садовому товаристві «Меліоратор» , на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області ; - земельну ділянку, площею 0,0584 га, кадастровий номер 3223387200:06:011:0059, що розташована в Садовому товаристві «Меліоратор», на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер 8000000000:62:484:0003, що розташована по [ADDRESS] ; - автомобіль марки «Volkswagen», модель TIGUAN, типу загальний легковий універсал - В, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який зареєстрований 31 липня 2014 року за [PERSON] . Крім того, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна. Посилається на те, що 03 вересня 2004 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час перебування у шлюбі було придбано вищезазначене майно. Для полегшення процедури державної реєстрації майна воно реєструвалося на чоловіка. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року шлюб між ними був розірваний. [INFO] [PERSON] помер. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні у разі смерті одного з подружжя в зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує факт перебування її на момент смерті чоловіка у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Ухвалою від 29 травня 2018 року було відкрито провадження у справі (т.1, а.с.72-73). 26 червня 2018 року від приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позову в частині скасування постанови приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. № 66/02-31 від 02 березня 2018 року, відповідно до якої позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Посилається на те, що дана постанова віповідає вимогам чинного законодавства України, поскільки на момент смерті [PERSON] позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, тому втратила право на спадкування його майна, як дружина. Дана обставина не позбавляє її можливості для захисту свого права власності на майно, набуте за час перебування у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем, в інший спосіб(т.1, а.с.78-80). 12 липня 2018 року до суду від представника [PERSON] [PERSON] надійшли пояснення щодо позову, відповідно до яких вона просить в задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що спірне майно є особистою власністю батька [PERSON] [PERSON] . За час шлюбу із ним позивач не мала самостійного доходу без поважних причин, тому жодної фінансової участі у набутті майна вона не приймала. Крім того, відповідно до заповіту, посвідченого 01 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., [PERSON] заповідав 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , та все інше належне йому майно своїй доньці [PERSON] . Крім того, на момент смерті [PERSON] у зареєстрованому шлюбі із позивачем не перебував (т.1, а.с.159-165). 01 серпня 2018 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач виключала з переліку позовних вимог вимогу про скасування постанови про відмову у вчиненні приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Науменко Л.Г. № 66/02-31 від 02 березня 2018 року (т.1, а.с.203-206). 01 серпня 2018 року позивач подала до суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1, а.с.215-216). Ухвалою від 25 вересня 2018 року було задоволено клопотання представника третьої особи [PERSON] про витребування доказів (т.2, а.с.7). Ухвалою від 23 листопада 2018 року було відмовлено в об`єднанні даного позову із позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Євка Володимира Володимировича, Щасливської сільської ради, треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Любов Григорівна, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткач Євгеній Володимирович про визнання права власності в порядку спадкування (т.2, а.с.23-24). 20 березня 2019 року представником [PERSON] [PERSON] подано відзив на позов (т.2, а.с.60-76), відповідно до якого вона просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що 01 серпня 2011 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого він заповідав своїй доньці [PERSON] 1\\2 частину квартири [ADDRESS] ; квратиру [ADDRESS] ; 1/3 частину житлового будинку з навірними будівлями та спорудами, земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] ; Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] ; земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0584 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та на все інше майно, що належатиме йому на день смерті. 04 квітня 2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т.2, а.с.215-218), відповідно до якого вона зазначає, що більша частина майна, про яке йде мова у відзиві, не стосується предмета позовних вимог. Крім того, зазначає, що все майно, яке є предметом позовних вимог, є спільною сумісною власністю подружжя та придбане за час спільного проживання у шлюбі. Твердження представника відповідача [PERSON] спростовує тим, що до укладення шлюбу та під час перебування у шлюбі із [PERSON] вона працювала і отримували доходи, тому вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. 25 квітня 2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позов (т.2, а.с.248-263), в якому вона просить в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірне майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя, поскільки за час перебування із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі позивач не працювала, доходів не мала, тому своєї частки у придбання даного майна не вклала, що підтверджується поданими доказами про доходи [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Головного територіального управління юстиції у Київській області Науменко Л.Г. до суду не з`явилася. Направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, повідомлена належним чином. Да суду подала заяву про визнання позову та задоволення його в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Зазначає, що зазначене в позові майно є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , придбане в період перебування у шлюбі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення з підстав, зазначених в письмовому відзиві на позов. Позивач повинна довести суду не лише ту обставину, що майно придбане в період шлюбу, а й за які кошти воно придбавалося. Майно, зазначене в позові, хоча і придбавалося в період шлюбу, однак за кошти померлого [PERSON] . Крім того, за життя [PERSON] заповів все своє майно доньці [PERSON] . Всього за життя [PERSON] придбав значно більше майна, яке на даний час оформлене на позивачку чи її дітей. Тому при поділі повинно бути враховано і таке майно. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, в силу п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03 вересня 2004 року вбачається, що 03 вересня 2004 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.10.2006 [PERSON] купив земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1030 га, що розташована по [ADDRESS] (т.1, а.с.17-19). На підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 54 від 23.06.2009 надано у приватну власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, що розташована по [ADDRESS] . 18.02.2009 на земельну ділянку отримано Державний акт (т.1, а.с.20-21, т. 2 а.с. 88-90). Згідно договорів купівлі-продажу від 22.06.2007 [PERSON] купив садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0584 га, що розташовані в Садовому товаристві «Меліоратор», по [ADDRESS] (т.1, а.с.22-26). З договорів купівлі-продажу вбачається, що садовий будинок та земельну ділянку куплено [PERSON] в період шлюбу із [PERSON] та за її згодою. Згідно витягу із ЄДР ТЗ від 28.03.2019 вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen», модель TIGUAN, типу загальний легковий універсал - В, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який зареєстрований 31 липня 2014 року, значиться за [PERSON] (т.2 а.с.225). 18 березня 2009 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯЖ № 006876 на право власності на земельну ділянку для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] (т.1, а.с.27). Дана земельна ділянка була отримана [PERSON] в порядку приватизації на пісдтаві рішення Київської міської ради № 538/538 від 16 жовтня 2008 року (т.2, а.с.103-111). Як вбачається із Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ротягом 2004-2017 років позивач [PERSON] отримувала періодично незначні доходи ( т. 2 а.с.18-20). Відповідно до копій Декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2003-2016 роки [PERSON] , будучи суддею Верховного Суду України, отримував доходи в значному розмірі. Серед доходів основну частку становила заробітна плата та матеріальна допомога ( т. 2 а.с. 126-190). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року шлюбі [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу було позивачу було відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 18 серпня 2017 року (т.1, а.с.12-14). [INFO] в м .Переяслав-Хмельницький Київської області помер [PERSON] (т.1, а.с.14). За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 01 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., (реєстровий номер 4245), відповідно до якого він заповідав своїй доньці [PERSON] : - 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] ; - 1/ 3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] ; - 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , земельну ділянку за цією ж адресою, на якій розташований житловий будинок; - земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0584 га, що розташована на території СТ «Меліоратор», на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, споруди на цій земельній ділянці; - на все інше майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, що належатиме йому на день смерті (т.1, а.с.100-101). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися: -онук [PERSON] (т.1, а.с.102-104); -донька [PERSON] (т.1, а.с.107-110); -донька [PERSON] (т.1, а.с.92-94); -колишня дружина [PERSON] (т.1, а.с.111-113). Крім того, 02 березня 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні у разі смерті одного з подружжя ( в порядку статті 71 Закону України «Про нотаріат» (т.1, а.с.133-134). Постановою від 02 березня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в зв`язку із наявністю рішення суду про розірвання із відповідачем, яке набрало законної сили (т.1, а.с.15-16). Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дана правова позиція викладена у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року. Також в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №755/4757/16-ц також зазначено наступне. «Зазначені норми закону (ст. 60 та ст. ч. 1 ст. 70 СК України) свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. У зв`язку із цим районний суд помилково застосував правову позицію ВСУ, викладену в його постанові від 7.09.2016 у справі №6-801цс16, про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, не звернувши уваги на норми сімейного права та змінену в подальшому правову позицію ВСУ. Суди встановили, що спірна квартира набута Особою 2 за час шлюбу з Особою 1. При цьому відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю Особи 2 підтверджує, що в судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно їй, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.» Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо необхідності доведення позивачем, що спірне майно, набуте під час шлюбу із [PERSON] , відноситься до спільної сумісної власності подружжя, та необхідності доведення позивачем не тільки факту набуття майна, а й джерел його набуття. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Згідно п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 та ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач звернулася до суду з позовом щодо садового будинку, автомобіля та чотирьох земельних ділянок. Будь-яке інше майно предметом позову не вказано. Тому суд не бере до уваги позицію представника відповідача [PERSON] щодо необхідності при вирішенні даного позову брати до уваги наявність у померлого [PERSON] , позивача та її дітей іншого зареєстрованого майна, придбаного в період шлюбу, оскільки справа розглядається в межах заявлених позивачем вимог і щодо того майна, яке зазначено в позові. Дана обставина не позбавляє відповідача [PERSON] права звернутися до суду з позовом щодо іншого майна, якщо для цього існують відповідні підстави. З цих же причин, суд не бере до уваги подану представником відповідача [PERSON] [PERSON] заяву [PERSON] від 23.08.2011 (т. 2 а.с.125), оскільки вона не стосується майна, яке є предметом даного позову. Крім того, наявність заповіту [PERSON] , яким він все належне йому майно заповів конкретній особі ( в даному випадку відповідачеві [PERSON] ), не позбавляє позивача права на належне їй в силу закону право на частку спільного майна подружжя, оскільки заповітом могла бути охоплена виключно частка майна, яке перебувало у спільній сумісній власності. Таким чином, проаналізувавши подані учасниками справи докази в їх сукупності щодо належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині визнання спільним майном подружжя земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1030 га, кадастровий номер 3211000000:01:006:0006, що розташована по [ADDRESS] , земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] в Садовому товаристві «Меліоратор» , на території Стовп`язької сільської ради Переяслав - Хмельницького району Київської області , автомобіля марки «Volkswagen», та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку цього майна. При цьому посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на отримання [PERSON] значно більшого доходу у виді заробітної плати за місцем роботи під час перебування у шлюбі з позивачем та відсутність доходів у останньої, що свідчить про те, що спірне майно придбане ним хоча і в період перебування у шлюбі, однак за особисті кошти, суд не бере до уваги, оскільки в силу ст. 61 СК України, заробітна плата є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів придбання спірного майна за інші особисті кошти [PERSON] суду не надано. Крім того, суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] , яка показала суду, що кошти за земельну ділянку по [ADDRESS] були отриманні нею особисто від [PERSON] ще до її одруження із [PERSON] як позика, а в 2006 році взамін коштів була передана земельна ділянка і оформлена вже вона була на [PERSON] , оскільки допустимим засобом доказування даного факту показання свідка не являються. Щодо земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3211000000:01:006:0006, що розташована по [ADDRESS] , та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер 8000000000:62:484:0003, що розташована по [ADDRESS] , то з наявних у справі доказів вбачається, що відповідно до ст. 57 СК України дані земельні ділянки є особистою приватною власністю [PERSON] , не можуть бути визнані спільним майном подружжя. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 355, 368, 372, 392 ЦК України, ст.71 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: partial