Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що між сторонами було укладено шлюб 20.10.2012 року, який рішенням суду від 06.08.2018 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду від 06.08.2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини, проте з моменту ухвалення вищевказаних рішень та до теперішнього часу відповідач не сплачує аліменти, не бере участь у фізичному та духовному розвитку сина, не відвідував його, не приїздив, не спілкується з дитиною, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, на підставі чого позивач просить суд позовну заяву задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка з відміткою, що адресат відсутній, разом з тим, враховуючи ту обставину, що судова повістка направлялася відповідачу за місцем його реєстрації, то у відповідності до ст.128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних, встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. [PERSON] (позивач) являється матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копією рішення суду, що підтверджує зміну прізвища. [PERSON] являється батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Згідно оригіналу довідки про склад сім`ї, дитина [PERSON] проживає та зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії заочного рішення Карлівського районного суду Одеської області від 06.08.2018 року, яке набрало чинності 07.09.2018 року, укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, змінено прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] . Відповідно до копії заочного рішення Карлівського районного суду Одеської області від 06.08.2018 року, яке набрало чинності 07.09.2018 року, з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 17.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягуються аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу починаючи з 17.04.2018 року та до 21.04.2019 року. Відповідно до оригіналу довідки №13256 від 15.07.2019 року Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, позивач у період з 05.10.2018 року по 15.07.2019 року не отримує аліменти на утримання сина [PERSON] від [PERSON] , тобто відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліменти, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.06.2019 року складає 21417,00 грн. Дитина [PERSON] відвідує з 06.11.2018 року ДНЗ «Дзвіночок» в м. Карлівка Полтавської області, відповідно до наданої довідки виховання сина займається його мати [PERSON] , а батько дитини [PERSON] в дошкільному закладі не з`являвся, батьківські збори не відвідував, у жодних заходах участі не брав. Орган опіки та піклування Карлівської районної державної адміністрації 17.05.2019 року вирішив визнати за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , що підтверджується висновком, долученим до матеріалів справи. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що виражається з відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Вирішуючи справу,

Outcome: approved