Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила в суд позов до відповідача Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про встановлення нікчемності заповіту, вчиненого від імені [PERSON], який помер 24 лютого 2015 року, на користь [PERSON], посвідченого секретарем Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області 28 листопада 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є її рідним братом. За життя він не мав ні сім'ї, ні дітей, а тому вона, тобто позивач, є спадкоємцем другої черги на його майно. Вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згодом їй стало відомо, що окрім неї заяву про прийняття спадщини подав ще один їх брат [PERSON] та [PERSON] В користь останньої складено спірний заповіт. Вказаний заповіт позивач вважає нікчемним, оскільки він посвідчений особою, що не мала права на вчинення таких дій. 27 лютого 2018 року, судом було залучено до участі в справі [PERSON], [PERSON] та Першу тернопільську державну нотаріальну контору, як третіх осіб. Окрім цього, 22 березня 2018 року представник [PERSON] [PERSON] подав заяву про вступ його довірителя у справу, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У цій заяві також зазначено, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити. Вказує, що він є рідним братом [PERSON], а отже спадкоємцем другої черги на все його майно. Позивач та її представник [PERSON], у судовому засіданні вказані вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності згідно наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, обґрунтовуючи це тим, що спірний заповіт вчинений у визначений законом спосіб, натомість позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог . Представник третьої особи - Першої Тернопільської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності згідно наявних у справі документів. Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке: 24 лютого 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 186601, виданого повторно 26 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції; актовий запис № 3721, здійснений у Відділі реєстрації смерті у м. Києві. [PERSON] є рідним братом позивача та [PERSON]. Вказані обставини доказуванню не підлягає в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо їх достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 27 травня 2015 року позивач подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву № 77 про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; спадкова справа № 42/2015. За життя [PERSON] належало, окрім іншого, нерухоме майно, котре розташовано у м. Тернополі та Тернопільському районі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про право власності на житло, договору дарування та реєстраційних посвідчень. 28 листопада 2014 року [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось та все те, що ще буде належне йому на час смерті і на що він матиме право за законом заповів [PERSON]. Даний заповіт посвідчено секретарем Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 14. 17 серпня 2016 року Сокільчанська сільська рада Попільнянського району Житомирської області, шляхом обєднання, увійшла до складу Попільнянської селищної об'єднаної територіальної громади Попільнянського району Житомирської області. Вказані обставини доказування не потребують в силу норм частини 3 ст. 82 ЦПК України, оскільки є загальновідомими. Надаючи правову оцінку доводам [PERSON] щодо відсутності у секретаря Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області [PERSON] повноважень на посвідчення спірного заповіту суд звертає увагу на наступне: 10 листопада 2010 року, рішенням першої сесії VI скликання Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області «Про обрання секретаря сільської ради» вирішено обрати секретарем Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області [PERSON] Цього ж дня, тобто 10 листопада 2010 року, рішенням першої сесії VI скликання Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області «Про сформування виконавчого комітету сільської ради» вирішено сформувати виконавчий комітет сільської ради в кількості семи чоловік, а саме: сільського голови [PERSON], заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON], секретаря ради [PERSON], та членів виконкому: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 08 січня 2014 року сільський голова Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області виніс розпорядження № 4/02-03 «Про відповідального за здійснення нотаріальних дій», яким здійснення нотаріальних дій поклав на секретаря сільської ради [PERSON] Пунктом 2 цього розпорядженням визначено, що на період відпуски обовязки покладено на сільського голову. Як убачається з листа відповіді в.о. старости с. Сокільча, Попільнянського району Житомирської області, направленого на адресу позивача, вказане вище розпорядження було єдиним чинним документом на підставі якого секретар Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області [PERSON] посвідчила спірний заповіт. Відповідно до частини 3 ст. 1247 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 1, 2 Закону України «Про нотаріат» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року (в редакції від 30 жовтня 2014 року чинній на момент вчинення спірного заповіту; далі Закон № 280/97-ВР), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У населених пунктах, де немає нотаріусів, заповіти (крім секретних), посвідчують уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування. (пункт 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат») Пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом № 3306/5 від 11 листопада 2011 року, визначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Підпунктом 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Виконавчим органом сільської ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. (частина 1 ст. 51 Закону № 280/97-ВР) Частиною 6 ст. 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виконавчий комітет сільської в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Проаналізувавши вказані норми права суд приходить до переконання, що виключно виконавчий комітет Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області мав повноваження покласти на посадову особу цього органу місцевого самоврядування функції щодо вчинення нотаріальних дій посвідчення заповітів, зокрема. Вказані висновки суду кореспондуються з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 19 січня 2006 року, де зазначено, що вирішуючи питання про правильність посвідчення заповіту секретарем сільської ради, суд повинен витребувати та дослідити рішення виконавчого комітету сільської ради, яке б надавало цій посадовій особі право на вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», статей 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обовязок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Однак всупереч зазначеним вимогам законів, про наділення секретаря Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області повноваженнями здійснювати нотаріальні дії сільським головою було винесено розпорядження. Відповідно до частини 8 ст. 59 та пункту 20 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР, розпорядження сільського голови, як акт посадової особи органу місцевого самоврядування, може ним видаватись виключно в межах своїх повноважень. Такі повноваження, в свою чергу, визначені у пункті 20 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР і до них не входить право визначати особу, відповідальну за здійснення нотаріальних дій у органі місцевого самоврядування. Отже секретар Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, посвідчуючи спірний заповіт, не мала на це повноважень. Не було визначено таких її повноважень і посадовій інструкції останньої. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. (частина 1 ст. 1257 ЦК України) Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Водночас, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у випадку наявності спору вимога про встановлення нікчемності правочину може бути заявлена. Таким чином спірний заповіт посвідчений з порушення вимог закону, а тому є нікчемним та такий факт слід встановити.

Outcome: approved