Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач в березні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. В позовній заяві посилається на те, що з 25.11.1997 р. по 03.02.2014 р. працювала у відповідача і була звільнена за угодою сторін. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату за грудень 2013 року - 2150,88 грн., січень 2014 року - 1501,42 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку з 01.03.2011 року по 03.02.2014 року - 2768,11 грн. Крім того те, що відповідач на день її звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяло їй величезні моральні страждання, вона весь час переживала з приводу існування своєї сімї, внаслідок чого вона та її сім?я були позбавлені нормального життєвого спілкування з близькими людьми, а тому просить відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 3400 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач будучи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами у справі з постановленням заочного рішення згідно ст.ст.224-226 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 24 Закону України «Про оплату праці», стаття 115 КЗпП України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 25.11.1997 р. по 03.02.2014 р. працювала у відповідача ПАТ «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» та згідно наказу від 03.02.2014 р. № 4 її було звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.4,5). Станом на 26.02.2014 р. заборгованість по заробітній платі складає за грудень 2013 року - 2150,88 грн., січень 2014 року - 1501,42 грн, та компенсація за невикористану відпустку складає 2768,11 грн. (а.с.6). Відповідно до вимог ст.116 ч.1 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення, в тому числі і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки»). Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В зв'язку з тим, що відповідач, не здійснив вчасно розрахунок при звільненні працівника, відповідно до ст. 116 КЗпП України, що стверджується наданими довідками про заборгованість (а.с.6), що призвело до порушення його трудових прав, та враховуючи відсутність спору про розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач була звільнена 03.02.2014 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу до цього часу так і не виплачено. Середньоденний заробіток позивача складає 61,70 грн. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач вимог закону при звільненні позивачки не виконав, не виплативши їй своєчасно заборгованість по заробітній платі, суд вважає вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні такими, що підлягають задоволенню та стягує середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3455 грн. 20 коп (56 кількість днів затримки розрахункуХ61,70 грн розмір середньоденного заробітку) Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В позовній заяві позивач стверджує, що невиплатою заробітної плати їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок цього було порушено звичайний уклад її життя та життя членів її сім'ї. При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує ступень вини відповідача, яка полягає у несвоєчасній виплаті заробітної плати, що потягло за собою додаткові зусилля позивача для організації свого життя. Таким чином, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди належить визначити у сумі 500 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial