Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство «Юридична компанія «Право Груп» (далі ПП «Юридична компанія «Право Груп») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати договір дарування квартири № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, укладений 18 серпня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фіктивним правочином та недійсним, застосувати правові наслідки недійсності правочину, а саме зобовязати [PERSON] повернути [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS], корп.6 у м. Харкові. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та в редакції уточненої позовної заяви від 25.04.2016 року просив визнати договір дарування частки квартири № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1036, фіктивним правочином та\~визнати зазначений договір дарування частки квартири недійсним, визнати договір купівлі-продажу квартири № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 468, фіктивним правочином та\~ визнати зазначений\~ договір купівлі-продажу недійсним; визнати договір дарування квартири № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 472, фіктивним правочином\~ та визнати зазначений\~ договір дарування недійсним, а\~ також застосувати правові наслідки недійсності правочинів, а саме: зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, зобовязати [PERSON] повернути [PERSON], [PERSON] квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, зобовязати [PERSON], та [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти, отримані від продажу вищевказаної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори про надання юридичних послуг, кінцевим результатом виконання договорів було набуття відповідачем [PERSON] права власності на 432/1000 частки квартири № 26 по вул. Кірова,11, корпус 6 у м. Харкові. 10.08.2015 року 432/1000 частка квартири № 26 по вул. Кірова,11, корпус 6 у м. Харкові, яка була подарована відповідачу [PERSON] батьком (боржником за виконавчим провадження). 13.08.2015 року між позивачем та відповідачами було підписано акт приймання-передавання документів та було оговорено, що остаточний розрахунок за юридичні послуги відбудеться у момент підписання акту виконаних робіт. Однак, відповідач [PERSON], яка також діяла від імені відповідача [PERSON] остаточний розрахунок здійснити відмовилася та відповідно акт виконаних робіт підписано не було. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 13.08.2015 року було направлено претензію з вимогою сплатити кошти. 18.08.2015 року відповідач [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 284/100 частини квартири № 26 по вул. Кірова,11, корпус 6 у м. Харкові, на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1036, в цей же день відповідач [PERSON] продала фізичній особі [PERSON] квартиру № 26 по вул. Кірова,11, корпус 6 у м. Харкові, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 468. Також 18.08.2015 року вказана квартира була подарована відповідачем [PERSON] своїй доньці [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 472. [PERSON] не мав наміру володіти та користуватися даною квартирою та виступив покупцем за договором лише за проханням [PERSON] Вказані обставини підтверджуються тим, що у день придбання квартири за договором купівлі-продажу, тобто 18.08.2015 року [PERSON] подарував зазначену квартиру своїй доньці [PERSON], а договір дарування квартири посвідчувався тим же приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] На укладення вказаного договору дарування була надана нотаріально посвідчена згода дружини [PERSON] [PERSON] Позивач зазначила, що у звязку з викладеним, укладення договору дарування частки квартири від 18.08.2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та договору дарування квартири від 18.08.2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] є фіктивними правочинами, не є спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а спрямованими на ухилення відповідачами [PERSON] та [PERSON] від свого обовязку по сплаті коштів позивачу та збереження належного їм майна від примусової реалізації. До отримання 14.08.2015 року претензії позивача № 533 у відповідачів [PERSON] та [PERSON] не було намірів якимось чином реалізувати належну їм квартиру № 26 по вул. Кірова,11, корпус 6 у м. Харкові. Враховуючи вищевикладене, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви від 25.04.2016 року підтримала та пояснила, що всі договори, укладалися між відповідачами без мети настання правових наслідків, та були направлені на ухилення від сплати грошових коштів за договорами та уникнення реалізації належного відповідачам майна. Також пояснила, що доказів передачі майна вона не має, однак, зважаючи на те, що в квитанціях про сплату за комунальні послуги зазначено прізвище [PERSON], то можливо припустити, що фактичного переходу майна до іншої особи не відбулося. Крім того, зазначила, що фіктивність укладених між відповідачами правочинів полягає у тому, що відповідачі не мали наміру продажу спірної квартири, а бажали використати її для проживання, про що постійно наголошували при спілкуванні з представниками позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій проти позовних вимог позивача заперечувала та просила розглянути справу за її відсутності. В судовому засіданні та наданих до суду запереченнях представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечували проти уточнених позовних вимог в повному обсязі та зазначила, що реальність правових наслідків за договорами купівлі-продажу та дарування проявляється у переході права власності від однієї особи до іншої. Так, за спірними договорами перейшло право власності на квартиру, а в свою чергу позивачем не було доведено, що право власності не перейшло. З приводу направленої відповідачу [PERSON] претензії зазначила, що їх довірителем було направлено відповідь на претензію, в якій позивачу була розяснена позиція [PERSON] Також, на її думку жодними договорами між позивачем та відповідачами не передбачено зобовязання відповідачів не укладати договори щодо їх нерухомості. Окрім того, посилаючись на положення ст. 234 ЦК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 зазначили, що позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. У судовому засіданні та наданих до суду запереченнях представник відповідача [PERSON] [PERSON] пояснив, що проти позову заперечує в повному обсязі та зазначив, що відповідач [PERSON] вирішив подарувати своїй доньці, [PERSON] квартиру у м. Харкові, для чого придбав у [PERSON] квартиру № 26, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Кірова, 11, корп. 6, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2015 року сплативши за неї 948\~800 грн. В подальшому, реалізуючи своє право вільно розпоряджатися майном, [PERSON] спірну квартиру подарував своїй доньці, [PERSON], згідно договору дарування квартири від 18.08.2015 року, який був нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 472. Отже, дії [PERSON] на придбання у власність спірної квартири та подальше передання її в дарунок своїй доньці, були спрямовані на реальне настання правових наслідків укладених правочинів у відповідності до положень ч. 5 ст. 203 ЦК України. Та зазначив, що позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що укладені спірні правочини не були спрямовані на настання реальних наслідків, однак при цьому заявляє вимогу про зобовязання сторін правочину повернути один одному отримане нерухоме майно та грошові кошти, тим самим визнаючи факт передачі майна між сторонами правочинів. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні та запереченнях, що містяться в матеріалах справи, заперечував проти позову в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] набула право власності на квартиру № 26, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Кірова, 11, корп. 6, на підставі договору дарування квартири від 18.08.2015 року. Спірну квартиру було подаровано [PERSON] її батьком, [PERSON] Після набуття права власності на вказану нерухомість, відповідач [PERSON] у відповідності до закону зареєструвала право власності на зазначене майно та розпочала її використовувати, мешкаючи в ній разом зі своєю сімєю (чоловіком та чотирирічним сином), сплачуючи за спожиті комунальні послуги, тобто почала нести витрати по утриманню набутого у власність законним шляхом майна, що підтверджує її фактичне використання та спрямованість на реальне настання правових наслідків укладеного правочину у відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України. Та зазначив, що у спірній квартирі зареєстрований проживаючим її чоловік, що свідчить про прийняття зазначеного майна його довірителем. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.05.2011 року між [PERSON] підприємством «Юридична компанія «[PERSON] виконавча служба» та [PERSON] було укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобовязується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в правоохоронних органах, органах державної влади, на підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності та підпорядкування, а також державних виконавчих службах, судах загальної юрисдикції, Апеляційному, Вищому спеціалізованому суді у цивільних та кримінальних справах, Верховному суді та господарських судах України стосовно виконання виконавчих листів № 2-418/2010 від 02.03.2011 року, №2-41/2010 від 24.03.2010 року, №2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-418/2010 від 17.08.2010 року (т.1 а.с. 9). Також, 08.09.2012 року між ПП «Юридична компанія «Право Груп» та [PERSON] було укладений договір про надання юридичних послуг № 15/2012 від 08.09.2012 року, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобовязується надати замовнику консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в правоохоронних органах, органах державної влади, на підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності та підпорядкування, а також державних виконавчих службах, судах загальної юрисдикції, апеляційному, Вищому спеціалізованому суді у цивільних та кримінальних справах, Верховному суді та господарських судах України (т.1 а.с. 19). 07.09.2012 року між ПП «Юридична компанія «Право Груп» та [PERSON] було укладений договір про надання юридичних послуг № 14/2012 від 07.09.2012 року, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобовязується надати замовнику консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в правоохоронних органах, органах державної влади, на підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності та підпорядкування, а також державних виконавчих службах, судах загальної юрисдикції, апеляційному, Вищому спеціалізованому суді у цивільних та кримінальних справах, Верховному суді та господарських судах України (т. 1 а.с. 20). Згідно до додаткової угоди №2 до договору № 14/2012 від 07.09.2012 року про надання юридичних послуг замовник та виконавець погодилися доповнити частину 4 договору № 14/2012 від 07.09.2012 року про те, що за послуги, визначені у цьому договорі замовник сплачує виконавцю 800 грн. до 5 числа кожного місяця, починаючи з моменту укладення додаткової угоди та до повної реалізації спірного майна, а саме квартири № 26 по вул. Кірова, буд. 11, корп. 6 (т. 1 а.с. 21). Відповідно до довіреності від 22.06.2015 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 1900, [PERSON] за попередньо укладеним з повіреним в усній формі договором доручення за попередньо досягнутою домовленістю вказаною довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником в органах державної влади та місцевого самоврядування, в усіх без винятку установах, підприємствах та організаціях м. Харкова, Харківського району та Харківської області незалежно від їх форм власності та галузевої належності, в органах технічної інвентаризації, в органах нотаріату, у відповідних житлово-експлуатаційних підприємствах, комунальних службах, в тому числі в органах, що займаються наданням послуг з енерго-, газо-, водо-, теплозабезпеченням, а також забезпеченню приміщення телефонним звязком та телекомунікаціями, в Реєстраційній службі, органах внутрішніх справ, Державній міграційній службі України, Виконавчих комітетах та перед фізичними особами з питань: підготовки всіх необхідних документів для дарування на імя [PERSON], всієї належної йому на праві приватної власності частки квартири № 26 в корпусі 6, будинку 11, по вулиці Кірова в м. Харкові; реєстрації права власності на її імя на належну йому частку зазначеної вище квартири згідно чинного законодавства України (т.1 а.с. 27). Довіреністю від 02.07.2015 року посвідченою тимчасово виконуючим обовязки нотаріуса м. Москви [PERSON] [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] прийняти в дар від [PERSON] на її імя 432/1000 частки в праві власності на квартиру № 26 в корпусі 6, будинку 11, по вулиці Кірова в м. Харкові (т.1 а.с. 24). Згідно до витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26241307 від 27.05.2010 року квартира № 26 в корпусі 6, будинку 11, по вулиці Кірова в м. Харкові на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2007 року по справі № 2-2627/2007, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2010 року по справі № 2-41/2010 (т. 1 а.с. 25). З [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41704870 від 04.08.2015 року вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 432/1000 частки квартири № 26 в корпусі 6, будинку 11, по вулиці Кірова в м. Харкові (т. 1 а.с. 26). У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 468, [PERSON] передала у власність [PERSON], який прийняв у власність та сплатив обговорену грошову суму за квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,7 кв.м., загальною площею 84 кв.м. Вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності таким чином: 284/1000 частини на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2007 року, справа № 2-2627/2007, та заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2010 року, справа № 2-41/2010, право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 27.05.2010 року за номером запису: 72833 в книзі: 1, реєстраційний номер: 7101916, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2010 року за номером: 26241307, договору посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 18.08.2015 року за реєстр. № 1035. Державну реєстрацію права власності на 284/1000 частин квартири за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено [PERSON], державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, право власності зареєстровано 18.08.2015 року за номером запису про право власності: 10844224, індексний номер витягу: 42452684, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 695118963101; 432/1000 частини на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 18.08.2015 року за реєстр. № 2929, державну реєстрацію права власності на 432/1000 частин квартири за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено [PERSON], державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, право власності зареєстровано 10.08.2015 року за номером запису про право власності: 10746433, індексний номер витягу: 42039277, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 695118963101; 284/1000 частин на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 18.08.2015 року за реєстр. № 1036, державну реєстрацію права власності на 284/1000 частин квартири за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено [PERSON], державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, право власності зареєстровано 18.08.2015 року за номером запису про право власності: 10845899, індексний номер витягу: 42459391, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 695118963101 (т. 1 а.с. 232-233). Відповідно до договору дарування квартири від 18.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 472, [PERSON] безоплатно передав у власність дочці, [PERSON], належну йому квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, яка складається з чотирьох жилих кімнат, житловою площею 51,7 кв.м., загальною площею 84 кв.м. (т. 1 а.с. 184). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є директором ПП «Юридична компанія «Право Груп» та зазначила, що на початку 2011 року до неї з проханням надати юридичну консультацію щодо виконавчого провадження звернулась [PERSON], яка пояснила, що у 2008 році з вікна їх квартири випала її донька, що стало великою трагедію родини. Після повернення до дому після похорону, чоловік не впустив її з старшою донькою в належну їм квартиру, у звязку з чим їм потрібна була допомога у виконанні рішення суду та вселення їх у спірну квартиру. Відповідачі [PERSON] наполягали, що хочуть проживати саме у спірній квартирі, та вказана квартира є дуже важливою для них, так як в неї мешкала їх померла дитина. Весь час поки тривало виконавче провадження ПП «Юридична компанія «Право Груп» надавало юридичні послуги та супроводжувало дії з виконавчого провадження. Пізніше спірна квартира була зареєстрована для продажу на прилюдних торгах, однак [PERSON] змінила свої рішення та вирішила придбати частку квартири у [PERSON] Вона зателефонувала [PERSON] та він приїхав в офіс, де повідомив, що готовий оформити договір дарування частки спірної квартири своїй доньці [PERSON], якщо це буде зроблено за відсутності його колишньої дружини і доньки, та надав довіреність позивачу на укладення договору дарування своєї частки квартири. Після повідомлення про вказані обставини [PERSON], [PERSON] надала свою згоду та довіреність на отримання в дарунок частки квартири від батька. Пізніше було укладено договір дарування частки квартири на імя [PERSON] Після укладення договору дарування до офісу позивача приїхала [PERSON] для підписання акт прийому-передачі та розрахунку за надані послуги. Однак після отримання необхідних паперів, вона повідомила, що сплачувати за договорами про надання юридичних послуг вона не має наміру. Після чого на адресу [PERSON] було направлено претензію, в якій було зазначено, що у випадку не виконання нею сплати за надані послуги, позивач буде вимушений звернути стягнення на належне їм майно в рахунок погашення заборгованості за вказаними договорами. Тому, з метою уникнення стягнення на належну [PERSON] квартиру, вона відразу ж після отримання зазначеної претензії уклала спірний договір купівлі - продажу з відповідачем [PERSON]. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~ Стаття 16 ЦК України\~\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно \~до положень\~ ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням\~\~вимог цього\~\~Кодексу, інших\~\~актів\~\~цивільного законодавства, звичаїв ділового \~обороту, вимог \~розумності \~та справедливості. Правочином, згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ст. 718 ЦК України предметом договору дарування можуть виступати майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому, а також нерухомі і рухомі речі (в тому числі гроші та цінні папери). Відповідно до 719 ЦК України договір дарування майнового права укладається так само, як і договір дарування нерухомої речі - у письмовій формі. Статтею 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України, визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 234 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійним. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі\~\~його\~\~реєстрації. У зв'язку з цим позивач, який звертається із вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Також для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. В постанові від 21.01.2015 року за №6-197цс14 прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, Верховний Суд України зробив висновок, щодо застосування ст. 234 ЦК України та зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. В позовній заяві позивач, заявляючи вимогу про визнання спірних договорів дарування та купівлі - продажу фіктивними зазначав, що сторони зазначених правочинів вчиняли їх без створення наміру створення правових наслідків, які обумовлюють цими правочинами, та за зазначеними правочинами будь-яке майно його сторонами не передавалося та не приймалося. Однак, у своєму позові позивачем також було заявлено позовну вимогу щодо застосування наслідків недійсності правочину та просив зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, зобовязати [PERSON] повернути [PERSON], [PERSON] квартиру № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові, та зобовязати [PERSON], та [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти, отримані від продажу вищевказаної квартири. З наведеного, вбачається позивач виходить з того, що зазначені грошові кошти та нерухоме майно були передані сторонами договорів один одному. На підтвердження факту прийняття зазначеної квартири та використання її для проживання представником відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні було копії квитанцій про сплату за комунальні послуги (т. 2 а.с. 79-81). Як зазначив представник [PERSON] зазначені квитанції, оригінали яких знаходяться у відповідача, були сплачені його довірителем, хоча й направлялися на імя попереднього власника [PERSON], у звязку невчасним переоформленням особистого рахунку абонента його довірителем на своє імя. Зазначені квитанції судом не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу у звязку з тим, що зазначених квитанціях відсутні необхідні реквізити та підпис особи платника. Факт прийняття дарунку - спірної квартири \~[PERSON], підтверджується наданою до суду копією довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця №20 від 20.05.2016 року, виданою на імя [PERSON], згідно до якої в квартирі № 26 по вул. Молочній в м.Харкові з 18.11.2015 року зареєстровано проживаючим [PERSON] чоловік [PERSON], [INFO] (т. 2 а.с. 78). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 53137100 від 12.02.2016 року квартира № 26 в корпусі 6, будинку 11, по вулиці Кірова в м. Харкові належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування квартири від 18.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1 а.с. 163-165). Реєстрація права власності на спірну квартиру [PERSON] та факт чоловіка відповідача [PERSON] проживаючим у спірній квартирі після укладення договору дарування квартири від 18.18.08.2015 року свідчить про прийняття відповідачем [PERSON] спірної квартири. Отже, у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що при розгляду справи позивачем доказів того, що в момент вчинення спірних договорів дарування та договору купівлі-продажу квартири у сторін договору були відсутні наміри створити юридичні наслідки та в діях сторін договору була присутня ознака фіктивності, суду не надано. Також, як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі - продажу та дарування посилалася на ч. 5 ст. 203 ЦК України та зазначила, що зазначені договори були укладені з метою уникнути відповідальності за договорами та уникнення реалізації квартири в рахунок погашення заборгованості відповідачів перед позивачем. В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку. Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. Підписи сторін на оскаржуваних договорах свідчать про те, що відповідачі ознайомилися із змістом договорів, та погодилися із умовами викладеними у них. Окрім того, жодною з сторін оспорюваних договорів на час розгляду справи зазначені договори не оспорено. Як було встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], а також відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, діючи добровільно, за внутрішнім покликанням, усвідомлюючи зміст, умови, значення та наслідки такої події, уклали між собою спірні договори дарування та купівлі-продажу, предметом яких виступала квартира № 26 по вул. Кірова, 11, корп. 6 в м. Харкові. Вказані договори укладені у належній формі та посвідчені нотаріально. Відповідач [PERSON] після набуття нею права власності на частку спірної квартири здійснила її відчуження за договором купівлі - продажу відповідачу [PERSON], який в свою чергу після купівлі зазначеної квартири, подарував її своїй доньці, яка прийняла зазначене майно. Тобто сторони спірних договорів розпорядилися спірним майном у передбачений чинним законодавством спосіб. Отже, при розгляді справи позивачем не було надано безспірних доказів щодо відсутності у сторін спірних правочинів наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені оспорюваними правочинами. Таким чином, при укладенні спірних договорів сторонами були дотримані загальні вимоги для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України, тому, такі правочини не можуть бути визнані недійсними. Інші доводи позовної заяви не є суттєвими та не можуть бути прийняті до уваги судом. Окрім того, позивачем не доведено факту, що укладення спірних договорів вплинуло на інтереси позивача та будь-яким чином порушило права позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відсутності у сторін наміру створити правові наслідки укладених правочинів, які обумовлювалися цими правочинами. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що пред'явлення цього позову позивача змусило не виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] зобовязань за договорами про надання юридичних послуг, які були укладені між позивачем і відповідачами [PERSON] та [PERSON] Стосовно посилань позивача щодо наявності між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] неврегульованих відносин щодо заборгованості за надані юридичні послуги, слід зазначити, що позивач не позбавлений права вирішити такий спір в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які\~ вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які\~ беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які\~ мають значення для\~ ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь\~ у справі, виникає спір. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях.\~ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ПП «Юридична компанія «Право Груп» задоволенню не підлягають.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі\~ викладеного,

Outcome: dismissed