Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.06.2017 року та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.06.2017 року, згідно з якою отримав кредит в розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 16.07.2019 року має заборгованість 27535,79 грн., з яких: 17893,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6940,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 914,40 грн. грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1287,42 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає. 08.01.2020 року відповідачем подано відзив, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві зазначено, що відповідач не має боргових зобов`язань перед позивачем. Позивачем на підтвердження начебто боргу відповідача до суду подані: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, які не можуть підтверджувати факт існування боргу. Крім того, в самій анкеті-заяві не зазначено кредитного ліміту і не надано доказів, що відповідач отримав кредитну картку. Таким чином, не зазначено умов договору, за яким був наданий відповідний кредит. Дану анкету-заяву про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на якому нібито стоїть підпис, ним не підписувався - підпис на ній йому не належить. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. До позову не додані докази направлення претензії та отримання її відповідачем. Як видно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.06.2017 року він як власник поточного рахунку здійснював безготівкові платіжні операції шляхом розрахункучерез магазини, аптеки, а 09.09.2018 року було здійснено зняття готівки в банкоматі з 4 відсотками, хоча в нього є картка для виплат, на якій було близько 5000,00 грн. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2513 соматичного відділення (неврологічні ліжка) він був госпіталізований 04.09.2018 року з діагнозом: ішемічний кардіоемболічний інсульт в правій тім`яній області... дуже високий ризик. Під час знаходження на лікуванні 09.09.2018 року у нього було таємно викрадено кредитну картку ПриватБанк та приблизно о 12.00 годині невстановлена особа в м. Токмак, шляхом вільного доступу з кредитної картки таємно викрала гроші в сумі 13000,00 грн. В даний час йому на мобільний телефон не надходило жодного повідомлення чи смс. 13.09.2018 року внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення (стаття 185 ч. 1 КК України). Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 29.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.06.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стосовно наданих банком доказів укладення кредитного договору банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою. Також розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому надали виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. 06.08.2018 року відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Оплата частинами». Сервіс «Оплата частинами» - це сервіс, який дає можливість клієнту купити товар або послугу в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах за 30 секунд в розстрочку за кредитною карткою. Оплата товару або послуги здійснюється шляхом списання щомісячних платежів з катки клієнта. Умови використання сервісу оплата частинами: п. 2.1.1.14.1. Держатель кредитної картки має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах. п.2.1.1.14.3.2. При здійсненні клієнтом оплати за товар кредитною картою через сервіс «Оплата Частинами» в торгово- сервісному підприємстві, з яким Банк уклав договір розширеного сервісу з повним відшкодуванням, клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті в кількості і розмірі, зазначеному у квитанції терміналу, яка є невід`ємною частиною цих Умов. п. 2.1.1.14.7. у разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Оплата Частинами», Клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. п.2.1.1.14.8. У разі списання регулярного платежу (крім першого, в момент транзакції) за сервісом «Оплата частинами» з картки клієнта за рахунок кредитних коштів додатково утримується комісія 4% від суми такого списання. Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.63 Договору). Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в своєму запереченні вказує, що 09.09.2018 року було викрадено кредитну карту. Слід відзначити, що скористуватися кредитною картою для входу до кредитного рахунку можливо у випадку введення ПІН, який відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг відомий лише клієнту, або за допомогою фінансового телефону (динамічний пароль) Обов`язки клієнта: п.п. 1.1.2.1.11. (2.1.1.5.10; 2.1.1.5.11; 2.1.1.5.12) Умов та Правил надання банківських послуг, Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, [PERSON] РауPass, Піну, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700... п 1.1.2.1.19. Умов та Правил надання банківських послуг, Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Картки, Стікеру РауPass, Піну, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунку. Відповідальність сторін: п.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, Пін-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) МоbіІеВаnkin або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. п.п. 1.1.5.14 (2.1.1.9.5) Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему МоbіІеВаnkin, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. п. 1.1.5.30. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк не несе відповідальності перед Власником Картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру РауPass третім особам. Зазначені умови договору відповідач не виконав. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок Клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2021 року.Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 15.11.2019 року - до спливу строку позовної давності.У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у його відзиві на позов. Додатково пояснив, що у нього у ПриватБанку була одна кредитна картка з кредитним лімітом 2500 грн., по якій боргів не мав, адже своєчасно вносив платежі на погашення кредиту, анкету-заяву не підписував, також тарифи, умови надання банківських послуг не підписував, з відповідними тарифами та умовами надання банківських послуг не був ознайомлений. В той час, коли він перебував на стаціонарному лікуванні в Токмацькій ЦРЛ з інсультом на початку вересня 2018 року надавав медичній сестрі кредитну картку ПриватБанку з пінкодом для придбання йому необхідних ліків. 09.09.2018 року до нього прийшла його колишня співмешканка [PERSON] , зі своїм знайомим, якій він не давав кредитну картку, вона знаходилася у нього в кишені, і мабуть в той час, коли його купали та переодягали, вона замінила її. Через пару днів до нього прийшов хрещений, якому він дав кредитну картку для зняття готівки, але здійснити операцію він не змін, так як виявилося що це була інша картка. Потім він перевірив наявність коштів через мобільний додаток Приват24 та виявив відсутність коштів на картці, про крадіжку картки повідомив ПриватБанк та поліцію. 13.09.2018 року за його заявою внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України та до тепер проводиться досудове розслідування. Вважає причетних до крадіжки кредитної картки [PERSON] та її знайомого, на його думку [PERSON] могла почути пінкод, коли він його говорив хрещеному. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом Мінфіну банку від 21.05.2018 №519 ( рішенням єдиного акціонера банку) змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п1, п. 2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція). Статут 06.09.2019 року погоджено з Національним банком України. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.06.2017 року, відповідач отримав кредит у сумі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки 09.09.2017 року встановлено кредитний ліміт 9000,00 грн., 25.10.2017 року - збільшено кредитний ліміт 11000,00 грн., 26.10.2017 року - встановлено кредитний ліміт 11000,00 грн., 12.08.2018 року - збільшено кредитний ліміт 14000,00 грн. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2019 року складає 27535,79 грн., з яких: 17893,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6940,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 914,40 грн. грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1287,42 грн. - штраф (процентна складова). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за яким були надані картки № [NUMBER] 09.09.2017 року з терміном дії по травень 2021 року, №4149629392626800 18.10.2017 року з терміном дії по травень 2021 року, № 4149629394701262 з терміном дії по жовтень 2021 року. З виписки по рахунку, яка надана позивачем, вбачається, що відповідач користувався кредитними картками, знімав кошти у банкоматі, розраховувався в торгівельній мережі, оформлював покупку товару за схемою «Оплата частинами», а також частково сплачував заборгованість. Доводи позивача, що ним не було укладено кредитного договору та не підписано анкету-заяву, є голослівними та спростовуються матеріалами справи, належних та допустимих доказів того, що в заяві міститься підпис іншої особи відповідачем суду не надано. Крім того, відповідач особисто в судовому засіданні підтвердив, що отримав у позивача кредит та виконував кредитні зобов`язання. З карткового рахунку № [NUMBER] 09.09.2018 року було знято грошові кошти в розмірі 5200 грн. у банкоматі: [ADDRESS] ; грошові кошти в розмірі 1560 грн. у банкоматі: банківський модуль, Токмак, вул.. Центральна, 55 , грошові кошти в розмірі 847 грн. у банкоматі АТБ маркет, Токмак, вул.. Центральна, 46 , грошові кошти в розмірі 5200 грн. у банкоматі 8419855, а також проводилися розрахунки за карткою в магазині та аптеках м.Токмак на суму 188,60 грн. 11.09.2018 року о 19:04:08 до банку надійшов дзвінок відповідача, який повідомив що картку вкрали, на що картку оператор банку заблокував о 19:06:32. Як убачається з досліджених судом матеріалів кримінального провадження №12018080350000962, 13.09.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано вказане кримінальне провадження. У витягу з ЄРДР, відображено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 09.09.2018 року приблизно о 12-00 год. невстановлена особа в м. Токмак Запорізької області шляхом вільного доступу з кредитної картки ПриватБанк, яка належить [PERSON] , таємно викрала гроші в сумі 13000,00 грн., чим спричинила останньому матеріальний збиток на вказану суму (ЄО №6080 від 12.09.2018 року). Як вбачається з рапорту інспектора сектору моніторингу Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Киценко Л.М. 12.09.2018 року о 15:54 до чергової частини Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від оператора 102 м. Запоріжжя про те, що до них звернувся [PERSON] , [INFO] , мешкає [ADDRESS] , який повідомив, що на теперішній час перебуває у лікарні та дав свою банківську картку знайомій, щоб вона купила ліки, але остання зняла кошти в сумі 13000,00 грн. та зникла. Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.09.2018 року [PERSON] прохав притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] та [PERSON] , які взяли у нього кредитну картку ПриватБанк та без його дозволу зняли гроші. Відповідач [PERSON] був допитаний в даному провадженні як потерпілий та згідно показань якого 09.09.2018 року до нього в лікарню прийшла співмешканка [PERSON] зі своїм знайомим [PERSON] . [PERSON] він дав свою картку «Універсальна» ПриватБанк, щоб вона придбала йому ліки. Вона разом з [PERSON] за рахунок його кредитної картки придбали ліки, коли повернулися віддали ліки та картку. Наступного дня він встановив, що йому повернули іншу картку ПриватБанк, яка зберігалася у нього вдома, через мобільний додаток Приват24 стало відомо, що з його кредитної картки були зняті кошти в загальній сумі 13000,00 грн. Досудове розслідування в кримінальному провадженні №12018080350000962 триває, в матеріалах даного провадження відсутні відомості щодо повідомлення будь-якій особі про підозру. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Пунктом 14.16 статті 14 цього Закону визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до пункту 1, пункту 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.(пункт 5розділу 6 Положення № 705) Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. (пункт 6розділу 6 Положення № 705) Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (пункт 7 розділу 6 Положення № 705). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу 6 Положення № 705). За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Судом встановлено, що саме дії відповідача сприяли незаконному доступу сторонніх осіб до кредитної картки, використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), що дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів 10.09.2018 року, повідомив банк тільки 11.09.2018 року, а правоохоронні органи 12.09.2018 року про цей факт. З урахуванням знятих 09.09.2018 року з картки коштів заборгованість за тілом кредиту станом на 30.09.2018 року склала 13986,08 грн. У виписці не зазначено про подальше зняття коштів відповідачем та користування карткою. Позивачем неправомірно у односторонньому порядку списувалися кошти на погашення відсотків та штрафних санкцій, у зв`язку із чим штучно збільшувалася сума кредитної заборгованості (графа в розрахунку заборгованості «Відсотки погашені за рахунок кредиту»). Таким чином, заборгованість за тілом кредиту з урахуванням боргу за оплату товару частинами в сумі 485,64 грн. (121,41 грн.х4)з відрахуванням сум погашення кредиту 354,31 грн. 27.10.2018 року та 344,99 грн. 23.11.2018 року, складає 13772,42 грн. (13986,08 грн. + 485,64 грн.)- (354,31 грн. + 344,99 грн.) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві від 23.06.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути проценти за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Тарифами та Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, в постанові від 03.07.2019 року № 342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті самого ПриватБанку, які не містять підпису відповідача, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем 13 листопада 2009 року, шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також, відповідальність у вигляді неустойки (пені штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36). Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи вище зазначене, у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафів необхідно відмовити за їх необґрунтованістю. Доводи відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки суд відхиляє, оскільки не було порушене право позивача в цій частині позовних вимог, за захистом якого звернувся позивач. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. За вказаних обставин позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню зі стягненням заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13772,42 грн. В іншій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 960,82 грн. (1921*(13772,42 *100%/27535,79)). На підставі викладеного,

Outcome: partial