Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( [PERSON] ) є бабою [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю. Матір дитини [PERSON] померла [INFO] , у зв`язку із чим неповнолітня [PERSON] проживає разом із нею ( [PERSON] ) та перебуває повністю на її утриманні. Батько дитини відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , не надає коштів на її утримання, не цікавиться життям дитини та зловживає алкоголем. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18 червня 2020 року від представника позивачки адвоката Небельського Р.О. надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1109 гривень, щомісячно. За заявою позивачки [PERSON] , ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року залишено без розгляду позовну вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак, її представник адвокат Небельський Р.О. попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги про стягнення аліментів підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що заявлені позовні вимоги про стягнення із нього аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1109 гривень, щомісячно, визнає у повному обсязі . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: [PERSON] народилася [INFO] у м. Тернополі, про що складено актовий запис №1461 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Дочка позивачки та мати неповнолітньої [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1592. Довідкою №3088 виданою 16 грудня 2019 року ДП «Люкс-2» стверджується, що [PERSON] зареєстрована та проживає разом із бабою (позивачкою по справі [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Судом установлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що стверджується медичним висновком №179 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданого 16 вересня 2014 року Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, беручи до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] про стягнення із нього аліментів у розмірі 1109 гривень, суд приходить до переконання що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved