Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області із позовом до[PERSON] у якому просила суд встановити юридичний факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8, визнати за [PERSON] право власності на ? частину цього ж будинку, стягнути з нього на ії користь грошову компенсацію в розмірні 105600 грн. 00 коп. та понесені нею судові витрати в сумі 9148 грн. 50 коп. Позов мотивовано тим, що 29.09.1992 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб в якому було народжено спільну дитину [PERSON], 17.04.1993 р. 27.05.1996 р. рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Однак, вони не припинили фактичних шлюбних відносин і відповідно до ст. 3 СК України складали сімю продовжуючи мешкати разом у період з 1996 р. по 2016 рік однією родиною, вести спільне господарство та спільний побут, разом займалися підприємницькою діяльністю, мали спільні кошти сімейного бюджету, спільно виховували свого сина. За цей час за рахунок сімейних коштів на імя відповідача було придбано житловий будинок розташований за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8. Придбання цього будинку відбулося відповідно до договору купівлі-продажу від 15.11.2005 р. право власності зареєстровано КП «Харківське бюро технічної інвентаризації». У цьому будинку позивач і відповідач мешкали разом із сином однією сімєю. За час проживання в будинку за спільні сімейні кошти в будинку був зроблений ремонт. Крім того, за сімейний кошт було збудовано торгівельний павільйон за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 6 «в». Цей павільйон було зареєстровано на відповідача, однак, підприємницьку діяльність у ньому здійснювали і позивач і відповідач, кожний за своїм видом діяльності. Обставини, які свідчать про те, що позивач та відповідач у період з 1996 року по 2016 рік проживали однією сімєю, можуть бути підтверджені показаннями свідків. Однак, спільне сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, життєве безладдя привело до відсутності взаєморозуміння і взаємоповаги між сторонами. Перебувати в шлюбі та проживати разом з чоловіком позивачка у подальшому не може і вважає, що подальше їх спільне життя не можливе. Відповідно до ст. 74 СК України жінка та чоловік які проживають однією сімєю, але, не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оскільки письмовий договір, відносно майна набутого під час спільного проживання, між сторонами не складався, то на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення ст.ст. 60-74 СК України. Згідно із ч.1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до діючого законодавства позивачка бажає реалізувати своє право та поділити майно, що належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності відповідно до заявлених нею позовних вимог. В судовому засіданні позивачка [PERSON] і ії представниця -[PERSON], повністю підтримали заявлений позов. Відповідач [PERSON] і його представники - [PERSON] і [PERSON], проти задоволення позову заперечували. Заперечення сторони відповідача ґрунтувались на тому тому, що відповідач [PERSON] не проживав разом із позивачкою [PERSON] на протязі 1996 р. по 2006 р. однією сімєю, вона мешкала за іншою адресою, відповідно до своєї прописки, але, деякий період часу позивачка працювала у нього в магазині, який не зареєстрований в органах БТІ. Таким чином, відповідач намагався допомогти позивачці, враховуючі те, що в минулому вони були чоловіком і жінкою, а також враховуючи наявність спільного сина і те що рівень відносин і довіри, які між ними склалися в той період часу, допускав надання ним можливості працевлаштування у себе в магазині колишньої жінки, і, надання їй, таким чином, матеріальної допомоги. Відповідач спілкувався із позивачкою весь цей час лише у тій мірі у якій його змушував до цього обовязок батька щодо виховання спільної з позивачкою дитини [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідно до повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 124701 виданого Харківським райвідділом реєстрації актів громадського стану Харківської області від 10.12.1999 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 07.06.1996 р. (а.а. 9) Згідно із свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 446665 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області від 20.04.2015 р. [PERSON] народився 04.05.1993 р. і його батьками являються [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8) Відповідно до засвідченого нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області - [PERSON] договору купівлі-продажу серії ВСЕ № 394188 від 15.11.2005 р. продавець [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 26.09.2005 р. засвідченої нотаріально та [PERSON] уклали договір відповідно до якого продавець продав, а покупець купив житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8 і вказаний договір зареєстрований у реєстрі права власності на нерухоме майно. (а.с. 11) Згідно із звітом про незалежну оцінку нерухомого майна житлового будинку літ. А загальною площею 76,10 кв.м., житловою площею 50,60 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8 його вартість станом на 29.04.2015 р. складає 418500 грн. 00 коп. (а.с. 15-17) Відповідно до технічного паспорта на торгівельний павільйон за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Сумська, 6 «в» від 27.03.2012 р. він належить [PERSON]. (а.с. 12-14) Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується що [PERSON] з 12.08.2011 р. являється фізичною особою-підприємцем. (а.с. 36) Довідкою виданою Харківською обєднаною ДПІ від 15.08.2011 р. встановлено про взяття на облік платника податків [PERSON], мешкаючої за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа, Бджілостанція, 23, кв. 16. (а.с. 37) Ліцензією серії АЕ № 677529 виданою державною фіскальною службою України головного управління ДФС у Харківській області від 03.07.2015 р. підтверджується, що вона видана [PERSON], мешкаючій за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа, Бджілостанція, 23, кв. 16. на право здійснення діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Сумська, 6 «в» торговий павільйон. (а.с. 38) Ліцензією серії АЕ № 699204 виданою державною фіскальною службою України головного управління ДФС у Харківській області від 03.07.2015 р. підтверджується, що вона видана [PERSON], мешкаючій за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа, Бджілостанція, 23, кв. 16. на право здійснення діяльності з роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Сумська, 6 «в» торговий павільйон. (а.с. 39) Торговим патентом серії ТПВ № 045183 виданим ХОДПІ у Харківській області від 14.06.2012 р. підтверджується, що фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано право на здійснення торгівельної діяльності з роздрібної торгівлі з 14.06.2012 р. по 31.05.2017 р. (а.с. 40) Експлуатаційним дозволом наданим Мерефянською міською санітарно-епідеміологічною станцією від 22.05.2012 р. підтверджується надання права [PERSON] щодо торгівлі продуктами гастрономічної та бакалейної групи: молочно-кислі продукти в промисловій упаковці, ковбасні вироби, мясні, кулінарні напівфабрикати заморожені, не кремові кондитерські вироби, хлібо-булочні вироби, консерви мясні, овочеві, фруктові та сипучі продукти, безалкогольні напої. (а.с. 44) Договіром оренди приміщення від 1.05.2012 р. підтверджується що фізична особа підприємець [PERSON] здав в оренду фізичній особі підприємцю [PERSON] частину торговельного павільйону 30 кв. м. строком на два роки за адресою: м. Мерефа вул. Сумська, 6 «в». Приміщення надається в оренду для торгівлі алкогольними та тютюновими виробами. Орендна плата за користування приміщенням складає 10 грн. в місяць. (а.с. 45) Договором оренди нежитлового приміщення від 14.06.2013 р. підтверджується що фізична особа підприємець [PERSON] здав в оренду фізичній особі підприємцю [PERSON] з 14.06.2013 р. безстроково за 20 грн. в місяць надає право оренди частини торгівельного павільйону площею 30 кв. м. розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул.. Сумська, б/н. (а.с. 46-48) Аналогічним договором оренди нежитлового приміщення від 14.06.2015 р. підтверджується що фізична особа підприємець [PERSON] здав в оренду фізичній особі підприємцю [PERSON] з 14.06.2015 р. безстроково за 100 грн. в місяць надає право оренди частини торгівельного павільйону площею 30 кв. м. розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Сумська, б/н. (а.с. 52-54) Свідки з боку сторони позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали показання які відповідати поясненням позивача [PERSON], а свідки з боку сторони відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали пояснення які підтверджували пояснення і заперечення відповідача. Суд вважає більш переконливими показання свідків сторони позивача [PERSON] у взаємозвязку із дослідженими судом документами. Так, відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] від 25.11.2003 р. матір відповідача- Жукова Л.В. включила до приватизації вказаної квартири і [PERSON] (а.с. 55-56), що, на думку суду, свідчить про наявність сімейних відносин між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] Окрім цього, відповідачка весь час після розірвання шлюбу залишалася на одному прізвищі з відповідачем і надала суду фотографії (а.с. 90- 105), характер яких, на думку суду, свідчить про наявність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд вважає, що у період після розірвання шлюбу між сторонами рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.05.1996 р. до 2016 року [PERSON] та [PERSON] продовжували мешкати однією сімєю. Відповідно до с. 3 ч. 2 СК України: «Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.» Судом в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 1996 р. по 2006 р. існували фактичні шлюбні відносини, так як вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали в цей період часу взаємні права та обов'язки.» Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 62 СК України: «Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.» Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 74 СК України: «Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.» Згідно із правовим висновком Верховного суду України, викладеного у постанові по справі № 6-66цс13 зазначено, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, для визнання права спільної власності на майно, набуте особами, що проживають в цивільному шлюбі, необхідно в судовому порядку надавати докази, що таке майно набуте саме внаслідок спільної праці цивільного подружжя. Відповідно до наданих позивачкою [PERSON] вищевказаних документів, а також документів на а.с. 182-206, вона спільною працею із [PERSON] одержували спільні та особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, у тому числі будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету та інше не встановлено письмовою угодою між ними. Судом, відповідно до наданих суду стороною позивача документів та на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 62 СК Українита ч. 1, ч. 2 ст. 74 СК України, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільною працею під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі набули 15.11.2005 р. майно: будинок розташований за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8. При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 105600 грн. 00 коп., тобто ? частини вартості торгового павільйону розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Сумська, 6 «в» суд враховує, що на нього не встановлено право власності і він не зареєстрований у відповідному реєстрі права власності, у звязку із чим не може бути поділений судом до встановлення на нього права власності. Суд також відмовляє у позовній вимозі [PERSON] щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Свердлова, 8, так як із такою вимогою до суду може звернутися лише [PERSON] або його довірена особа. Окрім цього, суд задовольняє позовну вимогу позивачки [PERSON] щодо стягнення з відповідача понесених нею судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: partial