Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість у розмірі 155044,16 грн., а також судовий збір у розмірі 2325,66 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено угоду про надання особистого кредиту № 500822214. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався надав відповідачу кредит, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 04.07.2020 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 155044,16 грн., з яких: строкова заборгованість - 99021,74 грн., прострочена заборгованість - 4933,35 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 5456,36грн., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 43232,70грн., штрафи - 2400,00грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання у якому просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направив. З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без його участі, приходить до наступного. З позовної заяви вбачається, що 13.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений договір про надання особистого кредиту № 500822214, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 103955,10 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 04.07.2020 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 155044,16 грн., з яких: строкова заборгованість - 99021,74 грн., прострочена заборгованість - 4933,35 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 5456,36грн., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 43232,70грн., штрафи - 2400,00грн. Разом з тим, на підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви (а.с. 8) про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», з якої вбачається, що [PERSON] підписав заяву 03.10.2019 року, копія оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500822214 від 03.10.2019 року (а.с.7); копія графіку платежів (а.с.9); довідка-розрахунок заборгованості станом на 04.07.2020 року (а.с.10). Будь-яких інших документів суду не надано. Копія документу з назвою «Оферта на укладання угоди про надання кредиту № 5008222144», яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт). З зазначеного документу вбачається, що [PERSON] звернувся до позивача з пропозицією укласти угоду про надання споживчого кредиту у визначеному розмірі з встановленою процентною ставкою та визначений строк. Відповідно до п. 3 Оферти, спосіб видачі кредитних коштів визначено як перерахування на конкретно вказаний рахунок. Позивачем у позовній заяві зазначено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти, однак будь-яких доказів перерахування коштів, тобто факту видачі кредиту, не надано. Крім того, в п. 3 Оферти також зазначено, що Угода набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту на укладення угоди та надання споживчого кредиту відповідно до умов Угоди та Договору, однак докази цьому відсутні. Таким чином Оферта на укладання угоди про надання кредиту № 500822214 не є належним та допустимим доказом отримання кредиту відповідачем. У долученій до позову анкеті-заяві лише зазначено про акцепт публічної пропозиції банку на укладення договору на комплексну банківське обслуговування та відсутні умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: відсутні дані про вид кредитного договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивачем не надано виписки по особовому рахунку відповідача, що позбавляє суд можливості встановити, чи користувався відповідач коштами, сплачував кошти відповідно до умов кредитного договору, у які строки, а також, що допустив заборгованість по їх поверненню, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом. Із розрахунку заборгованості, зробленого позивачем у позовній заяві та доданій до неї довідці, не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» № 996-XIV від 16 липня 1999 року. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси товариства. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 28 жовтня 2020 року по справі № 760/7792/14-ц та постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18, вбачається, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредиту та користування ним, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed