Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з підстав того, що між ними не досягнуто згоди з приводу визначення місця проживання їхньої дитини. В обгрунтування позову вказує, що з 25.09.2015 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний в судовому порядку згідно Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06.12.2018 року по справі № 610/2867/18. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З відповідача в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання сина, який фактично проживає з позивачем. На теперішній час у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання дитини та добровільно вони не дійшли згоди щодо цього питання. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Балаклійської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Також надано висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 25 вересня 2015 року у Виконавчому комітеті Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області за актовим записом № 62 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06.12.2018 року по справі № 610/2867/18. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 29.11.2017 року по справі № 610/3148/17 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2017 року по справі № 610/2643/17 з [PERSON] було стягнуто на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто по [INFO] . Згідно довідки ПЖКГ «Донець» від 28.01.2020 року № 91 та з акту виданого Донецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області від 24.02.2020 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки - характеристики № 02-32/263 на [PERSON] виданої Донецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області 24.02.2020р., зарекомендувала себе з позитивного боку: з сусідами підтримує дружні стосунки, спиртними та тютюновими виробами не зловживає, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, виховує сина [PERSON] , заяв стосовно неї до селищної ради не надходило. Позивач з метою визначення місця проживання дитини зверталася до відповідача письмово, нею було надіслано три рекомендованих листа 05, 06 та 12 березня 2020 року. Позивач разом з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створені для дитини всі умови для проживання, розвитку та навчання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання. Згідно висновку Балаклійської районного державної адміністрації Харківської області № 01-32/2150 від 28.07.2020 року встановлено, що на теперішній час [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини належно піклується про життя і здоров`я сина - [PERSON] , його фізичний та духовний розвиток. Щодо батька дитини - [PERSON] , зі слів [PERSON] , що після розлучення він ніколи не цікавився життям і розвитком дитини, не відвідував дитячий садок не намагався відновити з ним спілкування. Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я, житлово-побутові умови проживання матері, результати бесіди з матір`ю, та інші документи, виявила обставини для визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення вказаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Враховуючи, що син сторін з народження постійно проживає з матір`ю, остання характеризується позитивно, за місце проживання для дитини створено належні умови, мати приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на вихованні матері, що визнається відповідачем, та врахувавши, що батько дитини проти задоволення позовних вимог не заперечує, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд, в інтересах дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з позивачем, яка на даний час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved