Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

позивач [PERSON] та її представник просять суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Представник Органу опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, Ватутінська міська рада Черкаської області надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника за наявними матеріалами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України), а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Ухвалою суду від 05.05.2021 вирішено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] .. Суд, заслухавши позивача, її представника, свідків [PERSON] , [PERSON] та вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ у Черкаській області, актовий запис №111, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.7). В період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , виданого 31.01.2008 відділом РАЦС Голосіївського РУЮ м. Києва, батьком вказано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] .. 28.03.2015 за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області шлюб між сторонами був розірваний(справа 690/444/15-ц), що стверджується копією рішення (а.с.8). Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачем [PERSON] . Спору, щодо місця проживання дитини не було. Позивач має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , не зловживаю спиртними та наркотичними засобами, по місцю проживання характеризується позитивно, що стверджується актом обстеження умов проживання (а.с.13). [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини. На примусовому виконанні у Звенигородському МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист від 27.07.2015 про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі. За виконавчим листом від 09.08.2019 про збільшення розміру аліментів до 1500 грн. станом на 01.01.2021 борг становить 15700,00 грн.. За виконавчим листом 2015 борг по сплаті аліментів за період часу з 08.07.2015 по 10.09.2019 становить 13191,51 коп., що стверджується копіями виконавчих листів (а.с.14, 18), постановами про відкриття виконавчого провадження (а.с.15, 19), розрахунками заборгованості (а.с.16-17, 20, 21). [PERSON] ухиляється і від обов`язків щодо виховання [PERSON] . Він не цікавиться життям та здоров`ям доньки, жодного разу не приходив та не цікавився де і як навчається його донька. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Вероніка є ученицею Комунального закладу загальної середньої освіти І-ІП ступенів «Ватутінського ліцею № 2 ім. М.Ф. Ватутіна Ватутінської міської ради Черкаської області», що стверджується листом (а.с.33). Позивач самостійно займається її вихованням та навчанням, постійно контактую з педагогами та адміністрацією закладу, цікавиться шкільним життям доньки, допомагає їй з виконанням завдань, бере участь у батьківських зборах. Усі роки вона самостійно піклується про [PERSON] . З її боку дитина отримує належне виховання та догляд, забезпечена усім необхідним. Позивач працюю у ТОВ «Комбінат баранкових виробів» на посаді начальника лабораторії та контролю якості, що стверджується довідками (а.с.24, 25) та вона взмозі матеріально забезпечувати потреби доньки. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька в вихованні. Викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності зч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. [PERSON] життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не отримує від батька жодного подарунку на день народження, інші свята, жодної іграшки. Так, за час перебування дитини в школі, ні на збори, ні на святкування свят батько не з`явився, розвитком та вихованням дитини не цікавиться. Відповідач проявив та продовжує виявляти байдужість до доньки. Виходячи з вищевикладеного, доведено, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування дитини, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому суд вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області прийнято рішення № 13 від 15.01.2021 (а.с.10), відповідно до якого затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування від 15.01.2021 №13 (а.с. 11-12), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання та догляду за дитиною, не виправився, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої дочки. З огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та проаналізувавши відповідні норми права. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, в судове засідання не з`явився, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, і є частиною національного законодавства України. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Юридичного визначення спорідненості між особою з якою живе дитина та самою дитиною законодавець не передбачає. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3400,00 грн. На підставі викладеного, ст. 150, 152, 155, 164, 165, СК України та

Outcome: approved