Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2017 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказав, що 17 вересня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час сімя сторін фактично розпалась, підставою для розпаду сімї стали різниця характерів та відсутність між подружжям взаєморозуміння і довіри, у звязку з чим сторони з жовтня 2015 року проживають окремо, шлюбні відносини між нами припинено. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], народження 12 серпня 2012 року. Позивач у судове засідання не зявився, на адресу суду подав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, на адресу суду надіслала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просить дошлюбне прізвище не відновлювати. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], народження 12 серпня 2012 року (а.с. 3). Спору про місце мешкання якої у сторін не виникає. Неповнолітня [PERSON] залишається проживати з матірю [PERSON] При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши норми сімейного законодавства, та те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, суд рахує, задовольнити позов та розірвати шлюб.

Outcome: approved