Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач в лютому 2015 року звернувся до суду з вище вказаним позовом, вказавши, що 02 червня 2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, за час шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Через постійні сварки, непорозуміння сторони з вересня 2014 року проживають окремо і знаходились у процесі розлучення, однак провадження у справі в частині вимог про розірвання шлюбу було закрито, так як відповідачка перебуває у стані вагітності. Просить встановити режим окремого проживання подружжя з 01 березня 2015 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач бажає розірвання шлюбу, однак відповідачка заперечує проти цього, тому встановлення режиму окремого проживання забезпечило б інтереси обидвох сторін, оскільки як забезпечило б права позивача, так і залишило б можливим поновлення шлюбних стосунків між сторонами. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з тієї причини, що вона перебуває у стані вагітності, а зазначений процес є для неї стресоутворюючим. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача в судовому засіданні. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстровано 2.06.2001 року Відділом ДРАЦСу ХМРУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 578, є батьками двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про шлюб сторін, повторним свідоцтвом про народження доньки та свідоцтвом про народження сина, копії котрих наявні в матеріалах справи. Як вбачається з довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області від 9.03.2015 року та довідки Комітету самоорганізації населення мікрорайону Книжківці за вих. № 67 від 2.03.2015 року, позивач з 1.09.2014 року фактично проживає за адресою [ADDRESS], тобто окремо від дружини. Згідно ч. 1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Позивач не бажає проживати спільно з дружиною, однак розірвати шлюб на даний час не може в зв'язку із її вагітністю та відсутністю згоди на розлучення. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується вільний вибір місця проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вимоги позивача щодо встановлення режиму окремого проживання суд вважає обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються копіями його позовної заяви про розірвання шлюбу, ухвали Хмельницього міськрайонного суду від 11.02.2015 року про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, а також вище згаданою довідкою Комітету самоорганізації населення мікрорайону Книжківці за вих. № 67 від 2.03.2015 року, які містяться у справі. Крім того, суд враховує, що встановлення режиму окремого проживання сторін як подружжя залишає можливим збереження шлюбу, що сприятиме забезпеченню інтересів сторін та їх неповнолітніх дітей. Разом з тим, із системного аналізу ст. 119 та ч. 2 ст. 120 СК України вбачається, що, оскільки наслідки встановлення режиму окремого проживання діють лише на майбутнє, а прямої вказівки на можливість визначення часу початку дії режиму окремого проживання в минулому немає, то і сам режим окремого проживання подружжя може бути встановлений лише на майбутній час. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити частково - встановивши режим окремого проживання подружжя, однак без вказівки початкової дати його дії. Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 243,60 грн., сплачені позивачем і у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача частково - в сумі 121,80 грн., що узгоджується з роз'ясненнями, наданими в абз. 2 п. 36 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно котрих, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На підставі наведеного та

Outcome: partial