Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування вказує, що він є власником особового рахунку та з 1987 року володіє квартирою [ADDRESS] у ЖБК «Механізатор-4». Квартира була придбана за рахунок внесення особисто позивачем пайових внесків у ЖБК «Механізатор-4». Членство в кооперативі ЖБК «Механізатор-4» на вказану двокімнатну квартиру позивач набув за заявою своєї тещі [PERSON], за якою раніше була закріплена квартира, про прийняття його в члени кооперативу та переведення паєнагромаджень. Крім позивача в квартирі проживають та зареєстровані його донька [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також без реєстрації проживає зять відповідач [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 29.10.2013. 29 листопада 2013 року [PERSON], будучи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті неприязних відносин, під час словесного конфлікту із позивачем наніс останньому тілесні ушкодження. Окрім того відповідач [PERSON] неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення та притягався до кримінальної відповідальності. У травні 2016 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] в квартирі позивача спричинено пожежу. Обидва знаходилися в стані алкогольного сп'яніння. Позивач був викликаний сусідами по телефону, оскільки знаходився у той час у своєї цивільної дружини [PERSON]. 25 лютого 2017 року відповідачами було виламано двері та зламано замок в кімнаті, в якій мешкає позивач. Відповідачі, зайнявши кімнату із виходом на балкон, заборонили доступ на балкон позивачу, чим перешкоджають користуватися належною йому квартирою. Без дозволу позивача завели собаку бойцовської породи - стафорширського тер'єра, якого віднесено за фенологічним типом до потенційно небезпечної згідно із Переліком порід собак визнаних як потенційно небезпечні, затвердженим рішенням Київської міської ради від 25 жовтня 2007 року № 1079/3912 «Про врегулювання питань утримання та поводження з собаками і котами в м.Києві». Позивачу відомо, що відповідач [PERSON] має власне житло в м.Мукачево, Закарпатської області, яке може використовувати для проживання свого та своєї родини. Відповідачі жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймають, чим завдають позивачу значних матеріальних збитків. Позивач стверджує, що проживання разом з відповідачами є нестерпним. Прохання переїхати проживати в інше житло відповідачі ігнорують. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року за вищевказаним позовом відкрито провадження. У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю (квартирою [ADDRESS]) шляхом виселення із квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; виселити із квартири [PERSON]. Окрім того позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації, а саме - зняти з реєстрації з вказаної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав наведених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у судовому засіданні разом зі своїм представником просили відмовити у позові пояснюючи це тим, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, а постійно мешкає в своєї цивільної дружини [PERSON]. Ні [PERSON], ні її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] не чинять [PERSON] будь-яких перешкод у користуванні квартирою. Позивач має безперешкодний доступ до своєї квартири. Заборгованість в комунальних платежах виникла в зв'язку з непорозумінням між позивачем, який відмовився їх сплачувати, та [PERSON], яка після цього стала сплачувати лише ті платежі, які прямо відносяться до її родини. Наявність у батька неповнолітнього [PERSON] права власності на частину квартири в м.Мукачево, не може слугувати підставою для виселення дитини, оскільки дитина зареєстрована та проживає за місцем реєстрації матері. Також заперечували проти виселення [PERSON] з посиланням на те, що в спірній квартирі він проживає разом зі своєю дружиною [PERSON] та дітьми. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з посиланням на те, що в спірній квартирі він проживає разом зі своєю сім'єю, а в м.Мукачево вся квартира йому не належить і він не може в ній проживати з дітьми та дружиною. Відповідач [PERSON] у судове засідання 05.02.2019 не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, у судовому засіданні 19.12.2018 просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Відділу з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні 19.12.2018 року просив суд прийняти рішення в інтересах дітей. В судове засідання 05.02.2019 р. не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання 05.02.2019 не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, у судовому засіданні 19.12.2018 просила задовольнити позов. Суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність нез'явившихся відповідачів та третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов необхідно частково задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником особового рахунку та з 1987 року володіє квартирою [ADDRESS] у ЖБК «Механізатор-4», що підтверджується Витягом з Рішення Київського міськвиконкому № 786 від 05.08.1986; випискою із Протоколу № 33 від 28 лютого 1987 року зборів уповноважених членів ЖБК «Механізатор-4» про прийняття в члени кооперативу ЖБК «Механізатор-4» [PERSON] та переведення на його ім'я паєнагромаджень; довідкою №171 від 22 червня 1987 року про виплату паєнагромадження станом на 01.03.1987 та закріплення 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.7-9). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано відповідно до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39101840 від 04.01.2018 року на ім'я позивача, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 109900118 від 04.01.2018 (а.с.112). Вказана квартира розташована на п'ятому поверсі дев'ятиповерхового будинку, житловою площею 29,10 кв. м., складається з двох роздільних кімнат площею 17,03 кв. м. та 11,80 кв. м., кухні 7,50 кв. м., ванної кімнати 2,61 кв. м., вбиральні 1,0 кв. м. відповідно до Витягу з поетажного плану (а.с.10). Крім позивача в квартирі зареєстровані його донька [PERSON], донька відповідач [PERSON], онуки [PERSON] (дата народження [INFO]), [PERSON] (дата народження [INFO]), [PERSON] (дата народження [INFO]) (а.с.11). На даний час в квартирі проживають [PERSON], [PERSON] (дата народження [INFO]), [PERSON] (дата народження [INFO]), [PERSON] (дата народження [INFO]) Окрім того в судовому засіданні встановлено, про що не заперечувалося сторонами, що у спірній квартирі також проживає без реєстрації чоловік доньки позивача відповідач [PERSON], шлюб з яким зареєстровано відповідачкою [PERSON] 29.10.2013 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 29 листопада 2013 року [PERSON], будучи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті неприязних відносин, під час словесного конфлікту із позивачем наніс останньому тілесні ушкодження, що підтверджується Випискою №19073 від 10.12.2013 Київської міської клінічної лікарні. Оболонським судом м. Києва розглянуто кримінальне провадження, визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та постановлено Вирок від 31 березня 2014 року у справі №756/3958/14 (а.с.16-18). 25 лютого 2017 року відповідачами було виламано двері та зламано замок в кімнаті спірної квартири. Позивач звернувся до Оболонського УП ГУНП в м. Києві, що підтверджується Висновком від 04.03.2017 та Листом-відповіддю від 06.03.2017 №10730/125/5105-2017 (а.с.20-21). У судовому засіданні відповідачем [PERSON] надано пояснення, що двері в кімнаті було виламано та занесено в кімнату речі дітей з дозволу служби у справах дітей, оскільки замок на дверях обмежував її право та право її дітей користування квартирою. Порядок користування квартирою сторони не встановлювали. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] повідомили, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки і між ними дійсно періодично виникають конфлікти. З пояснень сторін та свідків судом встановлено, що між сторонами по справі склалися негативні стосунки, що створює їм перешкоди у користуванні спірною квартирою. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119446297 від 03.04.2018 встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.105). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи ті обставини, що позивач є одноособовим власником квартири, в якій без його згоди та реєстрації проживає відповідач [PERSON], чим порушує права позивача як власника квартири на її безперешкодне володіння, розпорядження та користування, тому суд вважає доцільним задовольнити позов в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У частині виселення та зняття з реєстрації зі спірної квартири відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд доходить до висновку, що слід відмовити у зв'язку з наступним. Як встановлено судом, спірна квартира придбана за рахунок внесення [PERSON] пайових внесків у ЖБК «Механізатор-4». Членство в кооперативі ЖБК «Механізатор-4» на вказану двокімнатну квартиру позивач набув за заявою своєї тещі [PERSON] про прийняття його в члени кооперативу та переведення паєнагромаджень, за якою раніше була закріплена спірна квартира. Рішенням Київського міськвиконкому № 786 від 05.08.1986 дозволено позивачу та його донькам 1971 та 1977 років народження перепрописатися в квартиру [ADDRESS] (а.с.33). Доньками позивача є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] У зв'язку з виділенням в користування позивачу та його донькам спірної квартири за заявою тещі позивача та рідної баби його дітей [PERSON], суд вважає, що права вказаних осіб щодо користування цією квартирою є рівними. Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99. Частинами 2-4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем та зберігає або втрачає таке право на проживання автоматично разом з батьками або одним з них. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1) позбавлення права власності на житлове приміщення;2) позбавлення права користування житловим приміщенням;3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції Про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В судовому засіданні не встановлено підстав для виселення [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] з спірної квартири відповідно до ст.116 ЖК України. Відтак, враховуючи вищенаведене, рівність прав щодо користування спірною квартирою позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], суд з метою запобігання порушенню цивільних прав та забезпеченню інтересів малолітніх дітей не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог до [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 29, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст. 11, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією Про права дитини;

Outcome: partial