Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 22,80% на рік. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 27043,02 гривні, яка складається з: 865,02 гривні - заборгованість за кредитом; 20026,77 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4387,28 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1263,95 гривень штрафу (процентна складова) і яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, прохали суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що факт укладення кредитного договору вони не заперечують, разом з тим, вказують, що кредитний ліміт складав 500 гривень. Також позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки остання проплата проведена у 2013 року, строк дії картки закінчився у березні 2013 року і картка не перевипускалась, а позов подано до суду 01.11.2019 року. Списання коштів з карткового рахунку відповідача у 2017 році не можна брати до уваги, оскільки кошти були списані не з тієї картки, номер якої вказано у заяві анкеті на отримання кредитних коштів 28.04.2007 року. Заслухавши відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.04.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем заяви позичальника (а.с.9), згідно умов якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Строк дії картки складає 12 місяців. Крім цього, у вищевказаній заяві позичальника також зазначено, що погашення заборгованості по кредиту може проводитись шляхом внесення коштів на картку боржником або шляхом списання коштів з картки № [NUMBER] . АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував. Станом на 31.08.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 27043,02 гривні, яка складається з: 865,02 гривні - заборгованість за кредитом; 20026,77 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4387,28 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1263,95 гривень штрафу (процентна складова) і яку позивач просить стягнути. Ці факти не заперечуються відповідачем. Однак при цьому останній посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки за умовами укладеного кредитного договору погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно за попередній місяць, а погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, при цьому, останнім місяцем дії платіжної картки є березень 2013 року, то початок позовної давності для стягнення платежів по погашенню кредиту необхідно обчислювати саме з цього моменту останнього дня березня 2013 року, початок позовної давності для стягнення платежів спрямованих на погашення процентів по кредиту необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. За обставин, коли протягом трьох років з вересня 2013 року позичальник жодних виплат за кредитним договором не здійснював, що підтверджується наданим розрахунком, строк позовної давності не переривався, позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом, відповідач та його представник наполягають на застосуванні строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Також суд вважає слушною позицію відповідача відносно того, що договором передбачено добровільне списання коштів в рахунок заборгованості з картки [NUMBER] . Однак з доданих до позову доказах вбачається, що списання здійснювалося з інших карток. Обґрунтованість такого списання коштів позивач не пояснив. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, відповідач прохає стягнути з позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги в сумі 2700 гривень, про які ним було повідомлено у відзиві на позов (а.с.38) та вказані у розрахунку адвоката від 13.04.2020 року. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Суд вважає, що в даному випадку слід стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати за надання правничої допомоги, які є обґрунтованими та підтверджені документально.

Outcome: approved