Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння №6 в с. Дмитровичі, Пустомитівсього району Львівської області, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, к колодязь, №1 хвіртка, №2 огорожа. Свої вимоги мотивує тим, що 07.05.1995 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ №274000, виданим Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 10.05.1995 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, який розташований в с. Дмитровичі, буд. 6 Пустомитівського району, Львівської області, загальною площею 44, 3 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, к колодязь, №1 хвіртка, №2 огорожа. Будинок складається з однієї житлової кімнати, коридору, кухні та кладової. Технічні характеристики будинку підтверджується відповідним технічним паспортом від 14.04.2016 року. Також факт належності вказаного житлового будинку підтверджується довідкою №122 від 06.04.2016 року, де вказано, що за [PERSON] рахується житловий будинок №6 в с. Дмитровичі Пустомитівськгоо району Львівської області. Позивач зазначає, що спадкодавець за життя не встигла належним чином оформити право власності на житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. До спадкодавців першої черги увійшли позивач [PERSON] та сестра померлої [PERSON], оскільки спадкодавець одружена не була, дітей не мала. Стверджує, що на момент смерті спадкодавця, позивач постійно проживала разом із нею с. Дмитровичі, буд. 6, що підтверджується довідкою № 123 від 06.04.2016 року виданою Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, окрім цього до дня її смерті вони вели спільне господарство, вона доглядала за її будинком та організовувала поховання, а також продовжила доглядати за господарством після смерті спадкодавця. Зазначає, що згідно заповіту від 01.03.1995 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] згідно якого, вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй племінниці [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. Вважає, що оскільки вона постійно проживала із спадкодавцем на момент її смерті, від свого права на спадкування не відмовлялась, фактично прийняла спадщину після смерті тітки та набула право власності, зокрема на житловий будинок. У судове засідання позивач не зявилися, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлені, однак подав суду заяву у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушують прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.1995 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ №274000, виданим Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 10.05.1995 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов жилий будинок житловий будинок, який розташований в с. Дмитровичі, буд. 6 Пустомитівського району, Львівської області, загальною площею 44, 3 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, з усіма господарськими будівлями, а саме: А -1 житловий будинок, к колодязь, №1 хвіртка, №2 огорожа. Також факт належності вказаного житлового будинку підтверджується довідкою №122 від 06.04.2016 року, де вказано, що за [PERSON] рахується житловий будинок №6 в с. Дмитровичі Пустомитівськгоо району Львівської області. Згідно заповіту від 01.03.1995 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] згідно якого, вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй племінниці [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами України справ про спадкування від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця, позивач постійно проживала разом із нею с. Дмитровичі, буд. 6, що підтверджується довідкою № 123 від 06.04.2016 року виданою Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, тобто вважається такою, що вступила в управленні та володіння спадковим майно. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не встигла зареєструвати своє право власності на належний їй спірний житловий будинок, позивач змушена звертатися із позовом в порядку ст. 392 ЦК України. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те, що відповідач безумовно визнав позовні вимоги заявлені позивачем та ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved