Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.12.2016 року в розмірі 14044 грн 83 коп. станом на 14 січня 2021 року, а також понесені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 2270 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07 грудня 2016 року. Поставивши свій підпис у Анкеті-заяві, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, та наказом банку про їх затвердження. Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в наступному збільшився до 11000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Згідно досягнутої домовленості за Договором про надання банківських послуг (надалі - Договір) сторони домовились, що у разі непогашення боргових зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, визначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. В редакції Умов та Правил від 01 березня 2019 року, у разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84% - для картки «Універсальна голд». Відповідач належним чином не виконував умови Договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14 січня 2021 року становить 14044 грн 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10927 грн 23 коп., в т.ч. 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 10927 грн 23 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3117 грн 60 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. - нарахована комісія. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. 08 квітня 2021 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернулось поштове відправлення, яким відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання направлялась копія позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року у зв`язку із неможливістю вручення відповідачу копії позовної заяви із додатками та ухвали суду від 26 лютого 2021 року, у справі призначено судове засідання на 20 квітня 2021 року та здійснено виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. У зв`язку з означеним, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07 грудня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Підписана [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», не містить даних про те, яку саме картку вона просить оформити на своє ім`я. Відповідно до довідки про надання [PERSON] кредитних карток вбачається, що останній надано кредитну картку: № [NUMBER] , дата відкриття якої 07.12.2016, термін дії - 07/20. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD», де зазначено, що з 01.09.2014 та з 01.04.2015 по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна GOLD» змінено процентну ставку та тарифи обслуговування. Будь-яких доказів на підтвердження ознайомлення та згоди відповідача на зміну процентної ставки та тарифів обслуговування до матеріалів справи не надано. Також додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , на картковому рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що 07.12.2016 відповідачу був встановлений кредитний ліміт, який 05.03.2017 був збільшений до 500,00 грн; 30.03.2017 - кредитний ліміт збільшений до 1500,00 грн; 09.04.2017 - збільшений до 2000,00 грн; 14.04.2017 - зменшений до 2500,00 грн; 15.04.2017 - кредитний ліміт збільшений до 3000,00 грн; 22.04.2017 - кредитний ліміт збільшений до 5000,00 грн; 01.05.2017 - кредитний ліміт збільшений до 6000,00 грн; 11.05.2017 - кредитний ліміт збільшений до 7000,00 грн; 20.05.2017 - кредитний ліміт збільшений до 7500,00 грн; 29.05.2017 - кредитний ліміт збільшений до 8000,00 грн; 30.05.2017 - кредитний ліміт збільшений до 9000,00 грн; 02.06.2017 - кредитний ліміт збільшений до 10000,00 грн; 06.06.2017 - кредитний ліміт збільшений до 11000,00 грн; 04.10.2019- відбулось зменшення кредитного ліміту до 11000,00 грн, 19.12.2019 - відбулось зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. Згідно з випискою за договором № б/н станом на 15.01.2021, [PERSON] за період з 07.12.2016 по 01.01.2021 отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.01.2021 становить 14044 грн 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10927 грн 23 коп., в т.ч. 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 10927 грн 23 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3117 грн 60 коп.- заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. - нарахована комісія. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовні вимоги слід задовольнити. Між сторонами дійсно виникли правовідносини, починаючи з 07 грудня 2016 року, що підтверджується укладеним кредитним договором б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви. При підписанні Анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.12.216, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] вбачається, що за період з 07.12.216 по 01.01.2021 відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Факт укладення кредитного договору та здійснення платежів по рахунку відповідача підтверджується підписаною 07.12.216 анкетою-заявою, випискою по рахунку за договором № б/н станом на 15.01.2021, укладеним з [PERSON] , розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.12.216 за період з 07.12.216 по 14.01.2021, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за «тілом» кредиту в розмірі 10927 грн 23 коп. підлягають задоволенню. В стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3117 грн 60 коп. слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В обґрунтування вказаних вимог, позивач посилався на те, що умовами кредитного договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, тому із 01.03.2019 були впровадженні зміни до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а саме: відповідно до пункту 2.1.1.2.12 Умов та правил у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,0 % - для картки «Універсальна Голд». У анкеті-заяві позичальника від 07.12.216 процентна ставка не зазначена, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків у якості плати за користування грошовими коштами, а також розміру відсотків, що нараховуються на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Також, доданий до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD», де зазначено, що з 01.09.2014 та з 01.04.2015 по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна GOLD» змінено процентну ставку та тарифи обслуговування, не містить підпису відповідача, що не підтверджує згоду відповідача на зміну процентної ставки та тарифів обслуговування. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору (в редакції, що діяла на момент підписання заяви). Разом з тим, Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином, не містять підпису боржника, а також з їх змісту неможливо встановити дату їх редакції. При розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 362/4079/16-ц). Також, додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме із цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви, і що саме з ними він був ознайомлений. Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що такий порядок укладення кредитного договору не є прийнятним, а самого клієнта потрібно в письмовому вигляді повідомляти про усі істотні умови кредитування (строк кредитування, процентну ставку, розмір пені та штрафів і так далі). Це обумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як наслідок, Велика Палата вказала, що банк не має права нараховувати та стягувати зі своїх клієнтів проценти та пеню за виданими кредитними картками. Також, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Як вбачається, до позову додано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Разом з тим, цей витяг має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи взагалі відповідач ознайомився саме із цими тарифами. Витяг не містить підпису відповідача та відповідної дати, тому не може бути належним доказом по справі. Таким чином, суд не приймає як належний та допустимий доказ, доданий до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного «тіла» кредиту в розмірі 10927 грн 23 коп. наявні, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. У стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3117 грн 60 коп. слід відмовити. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення № PROM1BH99N від 21.01.2021 позивачем сплачено 2270,00 грн судового збору за подання позову. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 14044,83 грн. Задовольняючи вимоги лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10927,23 грн, вимоги задовольняються на 78 %. Відтак, стягненню з відповідачки підлягає пропорційна цьому сума судового збору в розмірі 1770 грн 60 коп. (2270х78:100).

Outcome: partial