Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивачами заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Ніжинської міської ради від 30 червня 2016 року №8-12/2016 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання у приватну власність, затвердження проектів землеустрою щодо відведення на земельних ділянках, внесення змін в рішення міської ради» щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS], [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачі є співвласниками [ADDRESS]; рішенням Ніжинської міської Ради народних депутатів від 27 березня 1980 року №167 затверджену встановлену при обмірі конфігурацію присадибних ділянок, виявлені лишки площею 64484 кв.м. залишені у користуванні землекористувачів до виявлення потреби в них; за буд.61 зареєстровано за землекористувачами-910, лишки-329, за буд.63- відповідно 910 та 632; у листопаді місяці 2016 року відповідач [PERSON] відміряв собі земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивачів; спірне рішення міської ради прийняте на підставі недостовірної інформації та підробленого акту приймання-передачі межових знаків; вилучення наданої [PERSON] земельної ділянки у встановленому порядку не проведене; розмір лишків та їх конфігурація не встановлена. В судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] підтримала заявлені вимоги за обставин, викладених в позовній заяві, пояснивши, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні позивачів в частині лишків, у встановленому порядку не вилучені, будь-які повідомлення Ніжинської міської ради з цього приводу відсутні, розмір та конфігурація лишків, які перебувають у користуванні позивачів у встановленому порядку не визначені, межі земельних ділянок ніхто не погоджував, що порушує право останніх на користування земельною ділянкою, про порушення свого права позивачі дізнались у листопаді 2016 року. Дана позиція підтримана в судовому засіданні позивачем [PERSON], [PERSON] та представником позивача [PERSON]-[PERSON]. Представник відповідача Ніжинської міської ради Кононець Ю.А. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що наявні графічні матеріали-викопіювання, технічна документація пройшла експертизу Держгеокадастру, згідно технічної документації земельна ділянка, яка надана [PERSON], була вільною, позивачі не є власниками даної земельної ділянки, генеральний план діяв в редакції 39-70 років, цільове призначення земельної ділянки не визначене. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача Ніжинської міської ради Ільющенком С.В.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що спірне рішення не порушує прав позивачів, які здійснили самозахват земельної ділянки і не сплачують відповідних податків, спільна межа його земельної ділянки, яка ним приватизована у встановленому порядку, із земельною ділянкою позивачів відсутня; технічна документація виготовлена у встановленому порядку, межі-кілочки, які встановлювались землевпорядною організацією та ним, неодноразово знищувались позивачами, які йому погрожували, позивачі не мають відношення до лишків земельної ділянки, які не переходять у спадщину, вилучення не є процедурою Ніжинської міської ради. Представник третьої особи-Відділу Держгеокадастру у Ніжинському районі Чернігівської області, в судове засідання повторно не з»явився без повідомлення причин, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні. Із врахуванням наданих сторонами доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивачі [PERSON], [PERSON]. проживають та зареєстровані в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS], Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями до спадщини свого батька [PERSON], зокрема, на [ADDRESS] Позивач [PERSON] є власником 29/100 часток [ADDRESS], державна реєстрація права власності проведена 17 вересня 2014 року. Згідно договору купівлі-продажу 29/100 часток житлового будинку від 17 вересня 2014 року співвласниками [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що зазначено також у технічному паспорті на даний будинок від 11 лютого 2008 року, згідно якого за будинком по документам (по відповідній нормі)-910 м.кв. земельної ділянки, фактично (по фактичному користуванню)-1239 м.кв.. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 1986 року житловий будинок [ADDRESS] Чернігівської області розміщений на земельній ділянці 910 кв.м., дана площа земельної ділянки зазначена також у договорі купівлі-продажу від 14 березня 1997 року. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 травня 1983 року житловий будинок [ADDRESS] Чернігівської області розміщений на земельній ділянці 910 кв.м., дана площа земельної ділянки зазначена також у договорі дарування від 01 травня 1981 року. Відповідно до технічного паспорту на даний будинок від 24 листопада 2016 року загальна площа земельної ділянки -1542 м.кв, яка та її конфігурація затверджена рішенням виконкому №632 від 27 березня 1980 року. Відповідно до архівного витягу з рішення №167 виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів Чернігівської області від 27 березня 1980 року «Про результати обміру земель забудованих кварталів…» затверджені встановлені при обмірі конфігурації присадибних ділянок, в яких відсутні лишки земельної площі (конфігурацію ділянок, в яких є лишки площі встановлювати органам в справах будівництва і архітектури при вилученні лишків); зареєстровані за землекористувачами забудованих кварталів присадибні ділянки по нормі загальною площею 237120 кв.м.; виявлені лишки площею 64484 кв.м. залишено у користуванні землекористувачів до виникнення потреби в них; по домоволодінню [ADDRESS]: площа ділянки по фактичному обміру-1239, зареєстровано за землекористувачами-910, лишки в користуванні-329; по домоволодінню [ADDRESS]: площа ділянки по фактичному обміру-1542, зареєстровано за землекористувачами-910, лишки в користуванні-632. Рішенням Ніжинської міської ради від 18 серпня 2015 року №7-70/2015 наданий дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0992 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно п.п.2.2. п.2 Рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 30 червня 2016 року №8-12/2016 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання у приватну власність, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, внесення змін в рішення міської ради» затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у власність та передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 05 квітня 2017 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS] цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), державна реєстрація права власності проведена 19 липня 2016 року. Відповідно до акту розгляду земельного спору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 09 березня 2017 року №45, сторонам запропоновано вирішити спір в судовому порядку. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу рішення Ніжинської міської ради про затвердженння проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу [PERSON] у власність та передачі безоплатно у власність земельної ділянки, яка є предметом спору між позивачами, як землекористувачами, та відповідачем [PERSON], як її власником в результаті реалізації рішення від 30 червня 2016 року. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст. ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання незаконним та скасування правового акту, вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної особи виникло речове право. За таких обставин даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Частиною 5 ст.116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст.141 ЗК України, зокрема, підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень; сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог ст.150 цього Кодексу; у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інші. Як зазначено вище рішенням №167 виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів Чернігівської області від 27 березня 1980 року по домоволодінню [ADDRESS] визначені лишки в користуванні-329, по домоволодінню [ADDRESS] при цьому зазначено, що конфігурацію ділянок, в яких є лишки площі, встановлювати органам в справах будівництва і архітектури при вилученні даних лишків; виявлені лишки залишені у користуванні землекористувачів до виникнення потреби в них. Докази на підтвердження неправомірності дій позивачів по використанню земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS], зокрема, визначених лишків,-відсутні. Також відсутні докази на підтвердження визначення Ніжинською міською радою в межах своїх повноважень конфігурації та площі даних лишків земельних ділянок, їх вилучення в порядку ст.ст.141, 149 ЗК України. Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не містить відомостей про число і місяць 2016 року вчинення даних дій, не містить відомостей про погодження межі із суміжними землекористувачами по [ADDRESS], не містить даних відомостей і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 16 червня 2016 року. За таких обставин при прийнятті оскаржуваного рішення не врахований існуючий характер землекористування щодо спірної земельної ділянки, яка надана у власність відповідачу [PERSON], відсутні результати її польового обстеження та фактичного стану її використання, відсутні також відомості про правовий статус даної земельної ділянки та її цільове призначення, про її землекористувачів, відсутні дані про конфігурації та площі лишків земельних ділянок, їх вилучення в порядку ст.ст.141, 149 ЗК України, що не відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства. Також судом враховується слідуюче. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються з метою обґрунтування розмірів і меж земельних ділянок з урахуванням вимог щодо раціонального використання та охорони земель. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України. Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Разом з тим, відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється. Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Приписами ст.39 ЗК України передбачено використання земель житлової та громадської забудови відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Згідно пояснень в судовому засіданні представника відповідача Кононець Ю.А. при винесенні рішення, яке є предметом спору, використані дані генерального плану в редакції 1939-1970 років, цільове призначення спірної земельної ділянки не визначене. В судовому засіданні не надані докази у встановленому порядку на підтвердження Генерального плану розвитку міста Ніжина, який містив би актуальну інформацію щодо земельної ділянки, яка виділена у власність відповідачу [PERSON]. Також не надані докази на підтвердження повідомлення у встановленому порядку фактичних землекористувачів спірної земельної ділянки про вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність. За таких обставин містобудівної документації, яка б дозволяла зробити висновки щодо відповідності місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, а також відповідність відносно генеральних планів населених пунктів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, цільового призначення спірної земельної ділянки відповідачами не надано. Із врахуванням викладеного відповідач Ніжинська міська рада при прийняті оскаржуваного рішення діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для задоволення позову із врахуванням заявлених вимог та положень ст.21 ЦК України, відповідно до якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси інших осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Outcome: approved