Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Степаненко Г.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що 22.12.2018 року о 22.30 годин по вулиці Олександра Архипенка, 5 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухався від проспекту Героїв Сталінграду в напрямку вул. Йорданської, та автомобіля марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухаючись вулицею Олександра Архипенка зі сторони вул.Йорданської в напрямку проспекту Героїв Сталінграду, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення боковою частиною автомобілю марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] та переднім бампером автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу, був пошкоджений. Причиною виникнення даної ДТП стало порушення водієм автомобілю марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] пунктів 1.5, 2.36, 11.4 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини підтверджені постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м.Києві лейтенанта поліції Садового Д.М. про закриття кримінального провадження від 25.03.2019 року та постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/6138/19 року, згідно якої провадження було закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, однак вина [PERSON] у вищевказаній ДТП була встановлена. Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] була застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АМ/8207533 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.11.2018 року. Після вищевказаної ДТП, позивач [PERSON] звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до ТДК СК «Альфа-Гарант» і в межах страхової суми вказаною страховою компанією 25.04.2019 року йому було перераховано страхове відшкодування в розмірі 99 000 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 16.07.2019 року. Разом з тим, відповідно до звіту №1373 від 30.03.2019 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, вартість матеріального збитку завданого власнику даного автомобіля в результаті пошкодження в ДТП, яка сталась 22.12.2018 року, складає 1390623,50 гривень. Про проведення даного дослідження відповідач повідомлявся належним чином оцінювачем, що підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою про закриття кримінального провадження та постановою Оболонського районного суду м. Києва, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та завданою матеріальною шкодою у розмірі 1 291 623,50 гривень (1 390 623,50 гривень - 99 000 гривень = 1 291 623,50 гривень), необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, а також вартість проведеної оцінки для визначення розміру матеріального збитку, сплаченої позивачем у розмірі 4200 гривень, що підтверджується договором та відповідними квитанціями. Крім матеріальних збитків, позивачу також було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП, як безпосередньо під час її вчинення, так і після неї. До негативних наслідків позивач відносить нервовий стрес, який він пережив під час ДТП, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. У позивача хворе серце і після аварії йому довелось проходити курс стаціонарного лікування, що підтверджується листками непрацездатності, ЕКГ, випискою з історії хвороби № 8002/18 від 29.12.2019 року, ДУ «Інститут серця МОЗ України» та іншою медичною документацією. Для відновлення нормального душевного та фізичного стану позивачу потрібен був час. Він і на теперішній час не зовсім добре себе почуває. Також позивач дуже глибоко переживає завдання пошкоджень його транспортному засобу, який був придбаний ним лише у червні 2018 року, тобто за пів року до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач був позбавлений засобу пересування. До того ж, відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат і часу для захисту інтересів, періодичних відвідувань слідчого, який проводив розслідування по факту ДТП, страхової компанії відповідача, Оболонського районного суду, який розглядав матеріал про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, звернення до оцінювача для визначення вартості завданого позивачу матеріального збитку. Крім того, у зв`язку з ДТП позивач не зміг поїхати з сім`єю у заплановану ним заздалегідь відпустку до Словаччини, яка була ним повністю оплачена у розмірі 38360 гривень. Вказані кошти туроператором позивачу повернуті не були, оскільки, відповідно до умов укладеного позивачем з туроператором договору, в разі відмови туриста від туристичної послуги в такий термін, її вартість не відшкодовується у повному обсязі. Зважаючи на викладене, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень. Посилаючись на ст.ст. 16, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1 291 623 гривні 50 копійок, витрати за проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 4 200 гривень та моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 10 035 гривень та послуг адвоката у розмірі 15 000 грн. Ухвалою від 12.08.2019 року по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2019 року. 29.11.2019 року відповідач не з`явився в підготовче судове засідання повернувся конверт з позовною заявою за закінченням терміну зберігання. 24.02.2020 року за клопотанням представника відповідача адвоката Вигулярного І.В. відкладено підготовче засідання та надана йому можливість ознайомитися з матеріалами справи, з якими він ознайомився 28.02.2020 року. 07.04.2020 року справу знято зі складу у зв`язку з карантинними обмеженнями. 13.07.2020 року підготовче засідання по справі відкладено за клопотанням представника відповідача. 19.10.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення засідання через захворювання відповідача та його зайнятість в іншому судовому засіданні Справу знято зі складу у зв`язку з карантинними обмеженнями установленими у приміщенні суду. В підготовче судове засідання призначене на 10 год. 45 хв. 19.11.2021 року відповідач та його представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, судом закрито підготовчий розгляд по справі та справу призначено до розгляду на 19.01.2021. В судовому засіданні 19.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позові, просила суд позов задовольнити. В судове засідання призначене на 19.01.2021 відповідач та його представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення, з посиланням на те, що він перебуває в іншому судовому засіданні, а [PERSON] перебуває на карантині, який триватиме до 25.01.2021 року. Суд визнає неявки відповідача та його представника без поважних причин та вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Відповідач не скористався правом подання відзиву. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 19.11.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи з посиланням на те, що у висновку будівельно-технічного експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Також зазначав, що його довіритель не був повідомлений про огляд транспортного засобу. Судом відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої, оскільки клопотання подано після закінчення підготовчого засідання, разом з тим, в клопотанні містяться посилання не на звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, а на висновок будівельно-експортного дослідження, разом з тим відповідач не посилався хто буде нести витрати за проведення судової експертизи у разі її призначення судом. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. 22.12.2018 року о 22.30 годин по вулиці Олександра Архипенка, 5 у м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухався від проспекту Героїв Сталінграду в напрямку вул. Йорданської, та автомобіля марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухаючись вулицею Олександра Архипенка зі сторони вул. Йорданської в напрямку проспекту Героїв Сталінграду, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення боковою частиною автомобілю марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] та переднім бампером автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу (а.с.13), був пошкоджений. Причиною виникнення даної ДТП стало порушення водієм автомобілю марки «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] пунктів 1.5, 2.36, 11.4 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини підтверджені постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції Садового Д.М. про закриття кримінального провадження від 25.03.2019 року та постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/6138/19 року, згідно якої провадження було закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, однак вина [PERSON] у вищевказаній ДТП була встановлена. (а.с.14-18) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу [PERSON] як потерпілому в ДТП з вини [PERSON] не потребує окремого доказування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «BMW 328і» реєстраційний номер [NUMBER] була застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АМ/8207533 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.11.2018 року. (а.с. 19) Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Після вищевказаної ДТП, позивач [PERSON] звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до ТДК СК «Альфа-Гарант» і в межах страхової суми вказаною страховою компанією 25.04.2019 року йому було перераховано страхове відшкодування в розмірі 99 000 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 16.07.2019 року. Разом з тим, відповідно до звіту №1373 від 30.03.2019 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, вартість матеріального збитку завданого власнику даного автомобіля в результаті пошкодження в ДТП, яка сталась 22.12.2018 року, складає 1390623,50 гривень. (а.с. 21-53) Про проведення даного дослідження відповідач повідомлявся належним чином оцінювачем, що підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення.(а.с.54) Підстав ставити під сумнів наданий позивачем звіт щодо вартості матеріального збитку у суду не має. Згідно ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). При цьому, як передбачено ст. 1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки страхове відшкодування не в повній мірі покрило розмір матеріальної шкоди, суд вважає що з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та завданою матеріальною шкодою у розмірі 1 291 623,50 гривень (1 390 623,50 гривень - 99 000 гривень = 1 291 623,50 гривень), а також вартість проведеної оцінки для визначення розміру матеріального збитку, сплаченої позивачем у розмірі 4200 гривень, що підтверджується договором та відповідними квитанціями. (а.с.52-54). Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, як винної у ДТП особи, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані пошкодженням належного йому транспортного засобу, необхідністю його відновлення, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] компенсації моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою . В задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 п.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 9605 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial