Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] та його представник [PERSON]м. у судовому засіданні підтримали предявлений позов, просили вимоги задовольнити у повному обсязі та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області від 19.04.2017 року №176, яким звільнено [PERSON] із займаної посади з 21 квітня 2017 року. Також просять поновити [PERSON] на роботі командиром відділення 60 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення до дня поновлення на роботі. Представник відповідача в судове засідання заперечував проти предявленого позову у повному обсязі зазначивши про його необґрунтованість та безпідставність, оскільки звільнення позивача було з дотриманням всіх норм чинного законодавства, тому просив суд залишити вимоги [PERSON] без задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 26.06.2013 року наказом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області №110 о/с позивача [PERSON] було призначено, з 01.08.2013 року у зв'язку з переводом з Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області на посаду командира відділення 60 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області. Після чого, 19.04.2017 року наказом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області №176 [PERSON] було звільнено із займаної посади з 21.04.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників). Так, згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Також у судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків, відповідач - Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області попереджав позивача персонально про наступне скорочення посади, але не запропонував йому іншу роботу, враховуючи, що згідно п.3 ч.1 ст. 42 Кодексу законів про працю України саме [PERSON] має переважне право на залишені на роботі при вивільнені працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки він має безперервний стаж роботи у даній організації. Пунктом 1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачена можливість розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органом у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, нізації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним ом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що з 19.04.2017 по 03.05.2017 включно позивач безперервно перебував на лікарняному, що підтверджується відповідним листком непрацездатності, виданого Дніпропетровською центральною районною лікарнею. Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника за ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 Кодексу законів про працю України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Зокрема, згідно листка непрацездатності Серія АДБ №642189, з 04.05.2017 [PERSON] повинен був приступити до роботи, але з починаючи з 21.04.2017 року його було звільнено з роботи, а отже - він був звільнений у період тимчасової непрацездатності. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до вимог ст. 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Зокрема, на час звільнення позивач був членом об'єднаної профспілкової організації Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області та сплачував відповідні членські внески, однак його звільнення у порушення вимог ст. 43 Кодексу законів про працю України не погоджувалось з зазначеною профспілковою організацією, а надана відповідачем довідка, за підписом Голови обєднаної профспілкової організації ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області [PERSON] є тому підтвердження. Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Положеннями частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з дня звільнення, тобто з 21.04.2017 року до цього часу не працюю і його вимушений прогул склав 43 робочих дні. Разом з тим, як вбачається з довідки №234 від 06.06.2017 року, наданої суду представником відповідача, середньоденна заробітна плата позивача при 8-ми годинному робочому дні в квітні 2017 року складала 277,79 грн. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за весь час вимушеного прогулу складає суму у розмірі 11944,97 грн. (43 х 277,79 грн., де 43 кількість робочих днів, а 277,79 сума середньоденної заробітної плаати). Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування наказу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області від 19.04.2017 №176 про його звільнення та поновлення його на роботі із виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому вважаю за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 1280 грн. 00 коп.

Outcome: approved