Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] комунальне підприємство міського електротранспорту „Запоріжелектротранс звернувся з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства „[PERSON] Аваль про визнання договору недійсним, в обґрунтування позову вказавши наступне. [PERSON] комунальним підприємством міського електротранспорту „Запоріжелектротранс було подано позов до [PERSON] про виконання обовязку в натурі шляхом виконання будівельно-монтажних робіт з переносу двох опор контактної мережі у звязку з проведеним будівництвом надбудови магазинів промислових товарів над підземними переходами на пл. Фестивальній у м. Запоріжжі з двох сторін. Під час проектування зазначених будівель, підприємству „Запоріжелектротранс був наданий проект на погодження. Розглянувши даний проект, підприємство його погодило за умови виносу двох опор контактної мережі за межі будівництва. Відповідач погодилася з такою умовою та надала підприємству гарантійний лист про виконання робіт з переносу опор. Однак, в порушення прийнятих гарантійних обовязків, відповідач здійснила будівництво двох магазинів на пр. Соборному, 166А (літ. А та літ. Б), але не здійснила виносу опор за межі магазинів. Фактично, на даний час майно, що належить територіальній громаді м. Запоріжжя (дві опори контактної мережі) та земля, що має цільове призначення землі транспорту, знаходяться в середині магазинів, що належать іншому субєкту, що створює перешкоди у володінні та користуванні зазначеним майном підприємству „Запоріжелектротранс, за яким це майно закріплене на праві господарського відання. Позивач звернувся до зобовязаної особи з вимогою виконати свої гарантійні зобовязання з перенесення опор. Відповідач у письмовій формі повідомила, що не має можливості вчинити такі дії у звязку з арештом будівлі та підготовкою її до продажу з торгів в рамках відкритого виконавчого провадження. Після звернення до суду про забезпечення позову шляхом заборони реалізації з відкритих торгів будівель відповідача, та подання апеляції ПАТ „[PERSON] Аваль, підприємству „Запоріжелектротранс стало відомо про раніше укладений договір іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року та підприємство отримало можливість ознайомитися з текстом оспорюваного договору. Посилаючись на те, що, укладаючи спірний договір іпотеки, одна сторона [PERSON] ввела іншу сторону ПАТ „[PERSON] Аваль в оману шляхом надання технічних документів (технічного паспорту) будівлі, які не відповідають фактичним технічним характеристикам будівлі (без відображення в технічній документації опори контактної мережі, що знаходиться в середині будівлі) та замовчувала існування обставин наявності чужого майна, яке є комунальною власністю, наявності права вимоги підприємства „Запоріжелектротранс та свого обовязку перед підприємством з перенесення опор, позивач вважає, що укладений договір іпотеки порушує публічний порядок, а також укладений під впливом обману. Позивач вважає, що зазначені обставини перешкоджали або навіть зробили б неможливим укладення договору іпотеки, а інша сторона договору ПАТ „[PERSON] Аваль в силу такого обману помилилася у властивостях нерухомості, яка приймалася в іпотеку, позивач просить визнати договір іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством „[PERSON] Аваль та [PERSON], предметом якого є нерухоме майно: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 166-а, недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на підставах, викладених у позові, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що виконати дії по виносу опори контактної мережі за межі будівництва не має можливості, у звязку із арештом будівель та підготовкою їх до продажу з торгів у рамках виконавчого провадження. Представник відповідача ПАТ „[PERSON] Аваль в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, з підстав, викладених у письмових запереченнях, наданих суду, у задоволення позову просила відмовити у повному обсязі, та просить накласти арешт на будівлю магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 166-а,\~та заборонити відчуження вказаної будівлі\~в порядку\~ст. 1057-1 ЦК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилалися в обґрунтування позовних вимог і заперечень, та, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ „[PERSON] Аваль (правонаступником якого є ПАТ „[PERSON] Аваль) та [PERSON], укладено договір іпотеки № 010/17-16/108/2 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2005, згідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: Будівля магазину літ. А загальною площею 90,6 м.кв., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 166-А. Зазначеним договором іпотеки передбачено забезпечення виконання зобовязань за Генеральною кредитною угодою № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року, укладеного між ПАТ „[PERSON] Аваль та [PERSON] Також встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2016 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ „[PERSON] Аваль в особі [PERSON] дирекції „[PERSON] Аваль до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено позовні вимоги. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2005, а саме: будівлю магазину літ. А загальною площею 90,6 м.кв., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна (Соборний), 166-А, що належить на праві приватної власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ „[PERSON] Аваль до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року в сумі 3\~239\~024 гривень, шляхом проведення торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, встановлено, що [PERSON] комунальним підприємством міського електротранспорту „Запоріжелектротранс було подано позов до [PERSON] про виконання обовязку в натурі шляхом виконання будівельно-монтажних робіт з переносу двох опор контактної мережі у звязку з проведеним будівництвом надбудови магазинів промислових товарів над підземними переходами на пл. Фестивальній у м. Запоріжжі з двох сторін (справа № 331/1255/17). Також судом встановлено, що під час проектування зазначених будівель, підприємству „Запоріжелектротранс був наданий проект на погодження. Розглянувши даний проект, підприємство його погодило за умови виносу двох опор контактної мережі за межі будівництва. Відповідач погодився з такою умовою та надав підприємству гарантійний лист від 23.05.2005 року про виконання робіт з переносу опор. Однак, в порушення прийнятих гарантійних обовязків, [PERSON] здійснила будівництво двох магазинів на пр. Соборному, 166А (літ. А та літ. Б), але не здійснила виносу опор за межі магазинів. Фактично, на даний час майно, що належить територіальній громаді м. Запоріжжя (опори контактної мережі) та земля, що має цільове призначення землі транспорту, знаходяться в середині магазину, що належать іншому субєкту, що створює перешкоди у володінні та користуванні зазначеним майном Запорізькому комунальному підприємству міського електротранспорту „Запоріжелектротранс, за яким це майно закріплене на праві господарського відання. Підприємство звернулося до зобовязаної особи з вимогою виконати свої гарантійні зобовязання з перенесення опор. Відповідач у письмовій формі повідомила, що не має можливості вчинити такі дії у звязку з арештом будівлі та підготовкою її до продажу з торгів в рамках відкритого виконавчого провадження. Відповідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі Закон), «іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця…», «нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення». Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Також, відповідно до редакції п. 2.1.1 Договору, іпотекодавець гарантував, що предмет іпотеки як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, прав щодо нього у третіх осіб не має, що не відповідає дійсності та є обманом. Оскільки все майно підприємства «Запоріжелектротранс», у тому числі опори контактної мережі внесені до статутного фонду (капіталу) та у підприємства «Запоріжелектротранс» існувало як на момент укладення договору іпотеки так і на сьогодні право господарського відання та право вимоги щодо свого майна. Таким чином, укладаючи договір іпотеки, відповідач [PERSON] передала, а відповідач ПАТ „[PERSON] Аваль прийняв в іпотеку не лише будівлю магазину літ. А, а й його невідємну частину опору контактної мережі, що знаходилася в середині будівлі та є обєктом права комунальної власності та не належить відповідачу [PERSON] на праві власності, а також у відповідача ПАТ „[PERSON] Аваль відсутнє інше майнове право на опори контактної мережі. Відповідно до Статуту підприємства, Засновником підприємства та Власником майна є територіальна громада м. Запоріжжя в особі [PERSON] міської ради. Все майно підприємства, в т.ч. опори контактної мережі включене до статутного капіталу. Відповідно до ст. 14 цього Закону, предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об'єктом права комунальної власності і закріплене за відповідним комунальним підприємством на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне комунальне підприємство. Стаття 6 Закону зазначає, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально\~засвідченою\~згодою усіх співвласників. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Відповідно до вищезазначених норм, виходячи зі змісту договору іпотеки та ст. 5 Закону, будівля літ. А, передана в іпотеку разом зі всіма приналежностями у т.ч. опорами контактної мережі, що належать територіальній громаді та є комунальною власністю. Ні до підприємства, як балансоутримувача, ні до власника чи органу управління майном не надходили повідомлення чи запити про надання відповідної згоди. Іпотекодавець всупереч вимогам ст. 6 Закону, не повідомив іпотекодержателя про права та вимоги позивача - підприємства „Запоріжелектротранс. Отже, укладаючи договір іпотеки, іпотекодатель передав, а іпотекодержатель прийняв разом з майном, що належить іпотекодавцю на праві власності і майно територіальної громади (опору контактної мережі) у спосіб, що суперечить Закону. . Так, відповідно до ст. 14 Закону України „Про іпотеку, не можуть бути предметом іпотеки обєкти права державної власності, що не підлягають приватизації. Конституційний Суд України своїм Рішенням від 01.07.1998 року № 9-рп щодо Закону „Про приватизацію державного майна зазначив, що за відсутності окремого законодавства про приватизацію обєктів комунальної власності включення цих питань до закону, що регулює приватизацію державного майна, не є підставою для визнання його окремих положень неконституційними. Відповідно до ст. 3 Закону України „Про приватизацію державного майна відчуження майна, що перебуває в комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону та інших законів з питань приватизації. Тобто дія зазначеного Закону розповсюджується також на обєкти права комунальної власності. Правове регулювання приватизації обєктів комунальної власності здійснює Закон України „Про приватизацію державного майна, ст. 5 якого встановлює, що обєкти, які мають загально державне значення, приватизації не підлягають. Зокрема, до них належать обєкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому - міський електротранспорт (п. г) ч.2 ст. 5). Відповідно до ст. 1 Закону України „Про міський електричний транспорт, міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів; об'єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг. Таким чином, опори контактної мережі, які призначені для забезпечення надання транспортних послуг, є обєктами міського електротранспорту, діяльність якого повязана з наданням послуг населенню з перевезення пасажирів, тобто належать до обєктів, що не підлягають приватизації, а отже, не можуть бути передані в іпотеку та відчужені. Також, право власності на майно територіальної громади (опори контактної мережі підприємства „Запоріжелектротранс), яке розташоване в середині майна, що є предметом іпотеки, не припинено, тому земельна ділянка під ним відноситься до категорії земель транспорту (ст. 74 Земельного кодексу України) та знаходиться в користуванні підприємства, що підтверджується листом № 018-пі від 16.05.2017 року Управління з питань земельних відносин [PERSON] міської ради. Отже, спірний договір іпотеки укладено в порушення вимог ст. 14 Закону України „Про іпотеку та ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна. Окрім того, спірний договір іпотеки укладений в порушення ст. 576 та ст. 583 ЦК України. Так, відповідно до ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене і на яке може бути звернене стягнення. Як зазначалося вище, опори контактної мережі, що передані в іпотеку разом з будівлею не можуть бути відчужені і на них не може бути звернене стягнення. Також договір суперечить ст. 583 ЦК України, оскільки при укладанні договору іпотеки будівлі разом зі всіма приналежностями, у т.ч. з опорою контактної мережі, що знаходиться всередині будівлі, іпотекодавець не була власником цієї частини іпотеки та не мала згоди власника. Позивач [PERSON] комунальне підприємство міського електротранспорту „Запоріжелектротранс є субєктом комунальної власності, засноване на власності територіальної громади. Все майно підприємства є комунальною власністю та закріплене за цим підприємством на праві господарського відання. Відповідно до ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом субєкта підприємницької діяльності, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Субєкт підприємницької діяльності, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання має право на захист своїх майнових прав також від власника. Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, передача в іпотеку будівлі магазину по пр. Соборному (Леніна), 166А (літ. А) разом з опорою контактної мережі, яка знаходиться всередині будівлі магазину та є невідємно повязаною із землею, на якій вона знаходиться та переміщення якої є неможливим без її знецінення та зміни її призначення, є протизаконним та таким, що порушує норми чинного законодавства. Таким чином, договір іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством „[PERSON] Аваль та [PERSON] підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог ст.ст.\~203,\~215, 230 ЦК України, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, відповідач - ПАТ „[PERSON] Аваль звернувся до суду з заявою, в якій, посилаючись на ч. 5\~ст. 1057-1 ЦК України,\~просив у разі визнання недійсним договору іпотеки, накласти арешт на нерухоме майно: будівлю магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 166-а та заборонити його відчуження. Відповідно до ч. 5\~ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Частина 5\~ст. 1057-1 ЦК України\~набрала чинності з 04.11.2012 року. Частина 1\~ст. 58 Конституції України\~закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У\~рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Отже, норми\~Закону № 5405-VI від 02.10.2012 року, якими\~ЦК України\~доповнено статтею 1057-1, набрали чинності 04.11.2012 року, тобто після укладення спірного договору іпотеки, який було укладено 13.05.2008 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка була висловлена в постанові у справі № 6-2705цс16 від 22.02.2017 року. З урахуванням встановлених судом обставин відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON]

Outcome: approved