Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до фізичної особи підприємця - [PERSON], третя особа Відділ Держемагентства у Нововоронцовському районі Херсонської області про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову посилалась на ту обставину, що між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на праві власності. Згідно до умов укладеного договору, позивач зобов'язувалася за плату передати відповідачеві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а відповідач зобов'язувався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Однак, відповідачем порушено істотні умови договору, а саме: сплата орендної плати з розрахунку, який не відповідає умовам договору та чинному законодавству та несплата орендної плати за 2006,2007,2008,2011,2014 роки; а також неналежне виконання інших умов договору, зокрема несвоєчасне проведення державної реєстрації договору оренди, не проведення реєстрації додатку до договору №2, не оформлення додатків до договору, щодо щорічного визначення форми орендної плати. Оскільки дані порушення є істотними, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, зобов'язати відповідача негайно передати земельні ділянку та покласти судові витрати на відповідача. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав суду заперечення на позов, згідно яких, зважаючи на ті обставини, що при укладенні договору оренди №42 термін (строк) його реєстрації сторонами не встановлено, процедура реєстрації залежала від третьої особи, а також зважаючи, що орендна плата за 2011, 2012, 2013 роки сплачувалась проіндексована та вчасно, за 2014 рік граничний строк сплати ще не настав, а сплата орендної плати за 2006 - 2010 роки включно не може бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки зважаючи на строк позовної давності, просив суд в задоволенні позову відмовити та розглянути справу без його участі. Суд повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи між [PERSON] та фізичною особою підприємцем - [PERSON] 01 грудня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки №42, зареєстрований 11 вересня 2007 року Нововоронцовським реєстраційним відділом за №4АА002388/040772600056. Згідно до умов договору, позивач зобов'язувалася передати відповідачу земельну ділянку, належну їй на праві власності (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС №002490, виданого 02 червня 2003 року) площею 6,15 га, розташовану на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області у володіння і користування на 10 (десять) років, а відповідач зобов'язувався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства, сплачуючи орендну плату у вартісному вигляді у розмірі 783,00 грн. або в натуральній оплаті 1200 кг. зернових та 100 кг. соняшника. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, відповідно до ч.1 ст.2 Земельного кодексу України є земельними відносинами і при вирішенні даного спору суд керувався ЗК України, ЦК України, законами України «Про оренду землі» №161-ХІУ від 06 жовтня 1998 року, а також Договором оренди земельної ділянки №42, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п.7.2.2 Договору, підставами розірвання договору є: взаємна згода сторін, рішення суду у разі невиконання сторонами своїх обов'язків, передбачених цим договором, зниження чи пошкодження земельної ділянки, яке суттєво перешкоджає її використання. Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на порушення істотних умов договору оренди земельної ділянки, а саме: несплата орендної плати за 2006, 2007, 2008, 2011, 2014 роки, та сплата орендної плати з розрахунку, який не відповідає чинному законодавству. Відмовляючи позивачу з даних підстав, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язанні своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Як вбачається із пояснень представника позивача за 2006, 2007, 2008, 2011, 2014 роки позивачем орендна плата отримана не була, підпис, який міститься у відомостях, належить невідомій їй особі. Неотримання плати за 2006,2007,2008 роки, не може бути підставою до розірвання спірного договору, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, а на ньому наполягає відповідач. Це ж стосується і невідповідності спірного договору №42 зареєстрованого 11 вересня 2007 року, вимогам ст.15 ЗУ «Про оренду землі» та додатку від 21 січня 2006 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки позивач звернулася із позовом з підстави несплати орендної плати за 2006,2007,2008 роки в серпні 2014 року, тому строк позовної давності закінчився. Щодо несплати орендної плати за 2014 рік, то позивачем передчасно заявлено про порушення свого права, оскільки згідно п.3.3 договору, орендна плата вноситься орендарем раз на рік після закінчення річного терміну оренди до 01 січня наступного року. Несплата ж орендної плати за 2011 рік не являє собою систематичність несплати орендної плати, тому не може бути підставою для розірвання договору оренди земельною ділянкою, однак може бути підставою для звернення за захистом свого порушеного права шляхом стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою. Крім того, позивачем не надано жодного доказу крім пояснень, щодо неналежності їй підпису, який міститься у відомостях, видачі оренди за земпай по СПД «[PERSON]» за 2011 рік, натомість згідно наданих заперечень відповідача було надано відповідні відомості за 2011 рік щодо отримання позивачем орендної плати. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Верховний Суд України в своїй постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, яка в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні судами, зазначав, що аналіз норм Закону дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди вимагає систематичної несплати орендної плати. Як вбачається із матеріалів справи, систематичність несплати орендної плати не мала місця, тому вимоги позивача розірвати договір оренди земельної ділянки з підстав систематичної несплати орендної плати не підлягає задоволенню. Щодо підстави розірвати договір - сплати орендної плати з розрахунку, який не відповідає чинному законодавству, суд виходив з того, що недоплата орендодавцю орендарем надає право позивачу на звернення за захистом свого порушеного права, однак не може бути підставою для розірвання договору, оскільки це не передбачено законом та договором. Щодо невиконання відповідачем інших умов договору, як підстави для його розірвання, то доводи позивача не знайшли свого підтвердження. Так, позивач, як підставою розірвання договору, вважає порушення умов договору відповідачем щодо несвоєчасного проведення державної реєстрації договору оренди та не проведення реєстрації додатку №2 до договору. Згідно статей 16, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до п.4.4.1 Договору №42, відповідач зобов'язаний здійснити реєстрацію договору, яка й відбулась, однак за умовами цього ж договору сторонами не визначено строк, в межах якого останній зобов'язувався виконати дане зобов'язання, тому посилання позивача на несвоєчасність державної реєстрації є необґрунтованим. Що стосується додатку №2 про зміну строку оренди земельної ділянки до 5 (п'яти) років, то його зміст не містить положення щодо обов'язку відповідача здійснити державну реєстрацію додатку. Крім того, додаток укладений 21 січня 2006 року, тобто перед державною реєстрацією договору №42, який на момент розгляду справи є дійсним. При розгляді спору в даних правовідносинах суд керувався договором, який зареєстрований у встановленому законом порядку і який не містить додатків, зареєстрованих у встановленому законом порядку щодо зміни будь-яких істотних умов договору. Оскільки, згідно п.10.1 договору, договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації, яка відбулася 11 вересня 2007 року, і який укладений на 10 (десять) років, вимога позивача, щодо повернення земельної ділянки відповідачем у зв'язку із закінченням строку договору оренди є необґрунтованою, також є необґрунтованим твердження щодо порушення істотної умови договору - строку дії договору. Посилання позивача на відсутність оформлених додатків до договору, щодо щорічного визначення форми орендної плати, як підстави для розірвання договору - не знайшло свого підтвердження зважаючи на наступне. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до п.3.5 договору, форма орендної плати може бути у грошовій, натуральній або відробітковій формі і встановлюватись за домовленістю сторін окремо на кожен рік виплати орендної плати та оформляється додатком до договору, який і є його невід'ємною частиною. Але, даний договір не передбачає обов'язку саме відповідача на оформлення додатків, а також не визначає форму складення додатку. Однак, матеріали справи містять: відомості про отримання позивачем орендної плати за земельну ділянку в натуральній формі, які дають підставу вважати про досягнення домовленості сторін, щодо визначення форми орендної плати. Таким чином, підстави, якими позивач ґрунтує свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в наданих доказах та не відповідають умовам договору, тому суд вважає відсутніми істотних порушень умов договору відповідачем, що виключає наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed