Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який згодом уточнив (а.с. 44-49). На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Реєстрація народження дітей була проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Згідно листа Вільнянської центральної районної комунальної лікарні № 1630 від 05 вересня 2016 року, який надійшов до служби у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації, 20 серпня 2016 року у пологовому відділенні ВЦРКЛ [PERSON] народила дитину чоловічої статі з вагою 1140 г на 28 тижні гестації, у зв'язку з тяжким станом, при народженні дитина 20 серпня 2016 року була транспортована до відділення реанімації новонароджених ЗОДКЛ. За інформацією КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради № 1442/01-33 від 14 вересня 2016 року новонародженому [PERSON] був встановлений діагноз: «інфекція специфічна для перинатального віку не уточнена. Дихальна недостатність 2 ступеню. Відкрита артеріальна протока. Недостатність кровообігу 2-а ступеню. Гіпоксічно-ішемічне ураження ЦНС, гострий період, тяжкий перебіг. Синдром церебрального пригнічення», стан дитини з моменту захворювання залишався важким, внаслідок важкого перебігу захворювання. 12 листопада 2016 року о 15 годині 50 хвилин малолітній [PERSON], [INFO], доставлений до приймального відділення ВЦРКЛ тіткою [PERSON] у супроводі старшого слідчого та оперуповноваженого Вільнянського ВП. Зі слів [PERSON], мати [PERSON] під час його перебування в лікарні постійно пиячила, продовжувала зловживати спиртними напоями, грубо поводилась з дитиною після виписки з лікарні, а 11 листопада 2016 року пішла з дому, не з'являлась протягом доби, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до правоохоронних органів. 15 листопада 2016 року працівниками ВЦРКЛ, а саме головним лікарем, завідуючою дитячим відділенням та лікарем-ординатором дитячого відділення, у присутності представників МППД Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області та служби у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації складено акт про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. З 12 листопада 2016 року дитина знаходилась у дитячому відділенні ВЦРКЛ, за час її перебування у закладі батьки не відвідували сина, його долею не цікавилися. 15 листопада 2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], взято на облік служби у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах. 25 листопада 2016 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини з метою соціального захисту малолітнього [PERSON], [INFO], влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення. А розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 685 від 29 листопада 2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], направлено до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення. При цьому старший син відповідачів - [PERSON], [INFO], залишився проживати з тіткою. За інформацією, наданою Вільнянською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, малолітній [PERSON] дуже повільно освоює програму, має погано розвинену пам'ять та уяву, на уроках працює дуже рідко, влаштовує бійки, часто плаче, не стримує емоції. З 21 листопада 2016 року ним опікується рідна тітка [PERSON], батьки малолітнього зловживають спиртними напоями, місце їх знаходження наразі невідоме, звісток про себе вони не давали, дитиною не цікавляться. За інформацією Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] притягувались до відповідальності, у тому числі за неналежне виконання батьківських обов'язків за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Дільничним педіатром ВЦРКЛ, співробітниками служби у справах дітей, а також Вільнянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово здійснювались виїзди за адресою місця проживання батьків малолітніх, однак обстежити умови їх проживання, провести профілактичні бесіди не вдалося, у зв'язку з відсутністю батьків за місцем мешкання. 03 лютого 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Вільнянської районної державної адміністрації прийнято рішення № 5, яким позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визнане доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. На підставі викладеного, зважаючи, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, Вільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву (а.с. 62-63), у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 56, 57, 60, 61), причин неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань на адресу суду не надали. У зв'язку з чим причина неявки відповідачів визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21 лютого 1990 року і ратифікованої 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З аналізу зазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов'язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батьки свідомо ухиляються від їх виконання, адже ухилення від виконання обов'язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов'язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. А це значить, що батьки наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Реєстрація народження дітей була проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України (а.с. 10, 11). 12 листопада 2016 року о 15 годині 50 хвилин малолітній [PERSON], [INFO], доставлений до приймального відділення Вільнянської центральної районної комунальної лікарні тіткою [PERSON] у супроводі старшого слідчого Гриневич С.С. та оперуповноваженого [PERSON] Зі слів [PERSON], мати [PERSON] під час його перебування в лікарні постійно пиячила, продовжувала зловживати спиртними напоями, грубо поводилась з дитиною після виписки з лікарні, а 11 листопада 2016 року пішла з дому, не з'являлась протягом доби, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до правоохоронних органів (а.с. 15). 15 листопада 2016 року працівниками Вільнянської центральної районної комунальної лікарні, а саме головним лікарем, завідуючою дитячим відділенням та лікарем-ординатором дитячого відділення, у присутності представників МППД Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області та служби у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації складено акт про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я (а.с. 16). З 12 листопада 2016 року дитина знаходилась у дитячому відділенні ВЦРКЛ, за час її перебування у закладі батьки не відвідували сина, його долею не цікавилися. 15 листопада 2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], взято на облік служби у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (а.с. 17). 25 листопада 2016 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини № 13 з метою соціального захисту малолітнього [PERSON], [INFO], влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення (а.с. 21). А розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 685 від 29 листопада 2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], направлено до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення (а.с. 22). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25 листопада 2016 року. а також інформації, наданої Вільнянською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, старший син відповідачів - [PERSON], [INFO], проживає з тіткою [PERSON] (а.с. 18, 29). Крім того, за інформацією Вільнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, малолітній [PERSON] дуже повільно освоює програму, має погано розвинену пам'ять та уяву, на уроках працює дуже рідко, влаштовує бійки, часто плаче, не стримує емоції. З 21 листопада 2016 року ним опікується рідна тітка [PERSON], батьки малолітнього зловживають спиртними напоями, місце їх знаходження наразі невідоме, звісток про себе вони не давали, дитиною не цікавляться (а.с. 30). За інформацією Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] притягувались до відповідальності, у тому числі за неналежне виконання батьківських обов'язків за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 27). Співробітниками служби у справах дітей, а також Вільнянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово здійснювались виїзди за адресою місця проживання батьків малолітніх, однак обстежити умови їх проживання, провести профілактичні бесіди не вдалося, у зв'язку з відсутністю батьків за місцем мешкання (а.с. 28, 31). Таким чином, судом встановлено, що батьки фактично самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням і розвитком дітей не займаються, не піклуються про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймаються їх життям, матеріально їх не забезпечують, ніякого зв'язку з дітьми не підтримують. Відповідачі повністю ухиляються від виховання дітей. Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо виконання [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов'язків було предметом розгляду на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Вільнянської районної державної адміністрації. Рішенням Комісії № 5 від 03 лютого 2017 року визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 32). Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, Вільнянська районна державна адміністрація вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зважаючи на те, що батьки вихованням та утриманням дітей не займаються, не цікавляться їх здоров'ям, не надають жодної матеріальної підтримки. Батьки свідомо ухиляюється від виконання батьківських обов'язків. (а.с. 33-36). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не надають матеріальної допомоги на утримання дітей, не спілкуються з ними, не цікавляться їх внутрішнім світом, не розвивають культурні та духовні цінності дітей. Відповідачі повністю ухиляються від виховання малолітніх синів. Таке ігнорування інтересів дітей, на думку суду, є вагомою підставою для позбавлення відповідачі батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначено у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, отже меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. У зв'язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів законними та такими, що підлягають задоволенню. Однак, вимога щодо стягнення аліментів на користь особи або установи, на утриманні яких будуть перебувати діти, є не конкретною, тому у такому вигляді не може бути задоволена. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 03 березня 2017 року. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачів в дохід держави судовий збір у сумі 1600,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову до суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved