Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, за поданням служби у справах дітей Чернівецької міської ради, прийнято рішення від 12.12.2017 року №650/25 «Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері». Реєстрація народження малолітньої дитини проведена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. Вказує, що родина [PERSON] перебуває на обліку в Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Роботу з даною родиною розпочато у зв'язку з повідомленням КМУ «Міський пологовий будинок №2» про породіллю, без постійного місця проживання. Направленням Центру від 17.03.2017р. [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON] було влаштовано в ОКУ «Соціальний центр матері та дитини», де вона і перебувала по даний час. Зазначають, що мати малолітнього [PERSON] [PERSON] неналежним чином займається вихованням дитини, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме, не піклується про здоров'я та нормальний фізичний розвиток дитини, не виконує рекомендації лікарів, не забезпечує необхідного харчування, медичного та гігієнічного догляду, лікування дитини, що призвело до погіршення стану здоров'я хлопчика. Окрім цього, мати малолітнього використовує дитину для жебракування, а також не дотримується режиму щодо перебування на вулиці в зимовий період дитини, хворої на астму. В зв'язку з зазначеним вважають за доцільне вилучити малолітнього [PERSON] від матері з метою недопущення погіршенням його стану. Також, ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачає, що батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідачка має нерегулярний, мінливий дохід, вважають за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі, який встановити у розмірі 800 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Представник позивача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, за довіреністю Рачковська Л.В., яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Представники третіх осіб Чернівецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за довіреністю Сандуляк Л.М. та КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» за довіреністю Підлубна Л.В. в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надала, у зв'язку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню а по справі ухвали заочне рішення. Судом встановлено, що при народженні дитини [PERSON], [INFO], реєстрація дитини проведена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. Родина [PERSON] перебуває на обліку в Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Роботу з даною родиною розпочато у зв'язку з повідомленням КМУ «Міський пологовий будинок №2» про породіллю, без постійного місця проживання. Направленням Центру від 17.03.2017р. [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON] було влаштовано в ОКУ «Соціальний центр матері та дитини», де вона і перебувала по даний час. [PERSON] потребує постійної підтримки та допомоги, вона не в змозі самостійно та на належному рівні, виконувати батьківські обов'язки. [PERSON] систематично, за заявою залишала ОКУ «Соціальний центрі матері та дитини», щоб провідати родичів співмешканця [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Працівниками Центру здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON] і складено оцінку потреб дитини та її сім'ї, та встановлено, що квартира складається з однієї кімнати, санітарно-гігієнічний стан кімнати незадовільний, для дитини не створено умови. З [PERSON] проведено соціально-педагогічну бесіду щодо належного виконання батьківських обов'язків та наголошено про необхідність періодичного обстеження дитини у лікаря. [PERSON] надано допомогу у поновленні документа, що засвідчує особу та оформлення державної допомоги при народженні дитини. Проте по даний час [PERSON] соціальні виплати не отримує, оскільки не виконує рекомендації працівників Центру щодо оформлення документів. В зв'язку з неналежним виконанням батьківських обов'язків [PERSON], 26.05.2017 року, було скликано робочу групу комісії з питання захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради на якій прийнято рішення дати матері можливість виправитись, за умови постійного перебування в ОКУ «Соціальний центр матері та дитини». Починаючи з 14.07.2017 року [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] почала знову систематично залишати ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» за заявою, при цьому не повідомляючи точну адресу перебування. За час її відсутності до Центру та служби у справах дітей міської ради неодноразово надходили анонімні дзвінки, що [PERSON] разом з дитиною жебракує. 04.12.2017р. КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» повідомила Центр про те, що в педіатричному відділенні на лікуванні перебуває дитина [PERSON], яка поступила 20.11.2017р. з діагнозом: бронхіальна астма, атопічна форма, персистуючий перебіг, важке загострення; атопічний дерматит, генералізована форма. Мати дитини [PERSON] перебуває в лікарні разом з дитиною, але належно доглянути свою дитину не в змозі: гігієнічного догляду не має, з харчування дитина отримує тільки молочну суміш без прикорму, мати виносить дитину роздягнену на вулицю, не виконує рекомендацій лікарів. Забезпечення медикаментами, підгузками, молочними сумішами, одягом для матері та дитини здійснюється силами благодійників та лікарні. У зв'язку з поставленим діагнозом «Бронхіальна астма та атопічний дерматит», дитина потребує особливого догляду, ретельного довготривалого планового лікування та реабілітації, диспансерного спостереження вузьких спеціалістів (пульмонолога, кардіолога, дерматолога) з метою недопущення погіршення стану та інвалідизації, дитина потребує переведення до реабілітаційного центру. 07.12.2017р. працівниками Центру проведено бесіду з [PERSON], щодо можливості переведення малолітнього [PERSON] до КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» на реабілітацію, оскільки дитина потребує довготривалого лікування та ретельного нагляду медиків. [PERSON], однак остання від переведення дитини на реабілітацію відмовилась. Відповідно інформації ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» від 11.12.2017р. працівниками установи розглянуто складну ситуацію родини [PERSON], і оскільки в закладі не має медичного персоналу, окрім медичної сестри, яка працює на 0,5 ставки (по 4 години в день). Таким чином, в разі потреби, соціальні працівники установи не зможуть кваліфіковано надати медичні послуги по догляду за хворою дитиною. Відповідно до інформації, наданою адміністрацією КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня», дитина потребує особливого догляду, ретельного довготривалого планового лікування та реабілітації, тощо. Проте не зважаючи на це, мати малолітнього схильна до зловживання батьківськими правами, використовуючи дитину для жебракування, а також не дотримується режиму щодо перебування на вулиці в зимовий період дитини, хворої на астму. Відповідно до інформації Центру від 06.12.2017р. та від 11.12.2017р., поведінка та неспроможність матері доглянути свою дитину, ігнорування рекомендацій лікарів та фахівців із соціальної роботи становить загрозу життю та здоров'ю дитини, в зв'язку з чим вважають за доцільне вилучити малолітнього [PERSON] від матері з метою недопущення погіршення стану та інвалідизації. Згідно з частиною 2 статті 170 Сімейного кодексу України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, за поданням служби у справах дітей Чернівецької міської ради, прийнято рішення від 12.12.2017 року №650/25 «Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері». Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-111 передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до п.1 ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень п.2 зазначеної Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу (ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та ін. Таким чином в судовому засіданні дослідженими матеріалами достовірно встановлено, що мати малолітнього [PERSON] [PERSON] не належним чином займається вихованням дитини, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме, не піклується про здоров'я та нормальний фізичний розвиток дитини, не виконує рекомендації лікарів, не забезпечує необхідного харчування, медичного та гігієнічного догляду, лікування дитини, що призвело до погіршення стану здоров'я хлопчика. Окрім цього мати малолітнього схильна до зловживання батьківськими правами, використовуючи дитину для жебракування, а також не дотримується режиму щодо перебування на вулиці в зимовий період дитини, хворої на астму, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, у зв'язку з чим дитину слід відібрати у матері без позбавлення останньої батьківських прав та передати органу опіки та піклування. Також, ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачає, що батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідачка має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі, який встановити у розмірі 800 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, що свідчать про обгрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають до задовлення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved