Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнання за ним права власності на 1/2 частину гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі « Східний » , що розташований в м. Тернопіль,в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 17 червня 1989 року він перебував із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 листопада 2018 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. За час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] та гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Східний » , що розташований в м. Тернопіль. Однак, право власності на вказану квартиру та гараж зареєстровано за відповідачем [PERSON] , яка не визнає його ( [PERSON] ) права на вказані об`єкти нерухомості, у зв`язку із чим вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавала. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 17 червня 1989 року, про що складено актовий запис №763 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. 21 листопада 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №332 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 21 листопада 2018 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно реєстраційного посвідчення виданого 09 серпня 1999 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою від 27 липня 1999 року за реєстром №3-4459. Відповідно із Свідоцтвом про право власності на гараж [NUMBER] виданого 07 квітня 1999 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Тернопіль на підставі акта про прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому міської ради №414 від 27 березня 1998 року, гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Східний », що розташований у м. Тернополі належить на праві приватної власності [PERSON] . Як убачається із наявної у матеріалах справи відповіді на адвокатський запит наданої 23 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації за №1351/07-2, станом на 29 грудня 2018 року згідно обліку технічної інвентаризації гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Східний - Тернопіль» в м. Тернополі належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 07 квітня 1999 року згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №414 від 27 березня 1998 року. Також, із відповіді на адвокатський запит наданої 23 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації за №1350/07-2 слідує, що станом на 29 грудня 2018 року згідно обліку технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою 27 липня 1999 року за реєстром №3-4459. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1-2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким, чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS] та гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі « Східний», що розташований у м. Тернополі набуті сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнання права власності на 1/2 частину гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі « Східний», що розташований в м. Тернопіль,в порядку поділу спільного майна подружжя. На підставі наведеного та

Outcome: approved