Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач в особі ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Валентина», в якому, відповідно до уточнень, просить стягнути солідарно з відповідачів ТОВ Валентина», [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 94 137, 94 гривень. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач у позові зазначив, що 26.10.2006 року між АТ КІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ТОВ «Валентина» був укладений кредитний договір № 11064690000, відповідно до якого підприємство отримало кредит в сумі 43 345 швейцарських франків. У забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Валентина» було укладено два договори поруки № 11064690000/П1 та 11964690000/П2 відповідно до яких поручителі поручилися в порядку солідарної відповідальності перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2013 року задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Валентина та стягнута заборгованість з ТОВ «Валентина» на користь ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № [NUMBER] від 26.10.2006 року. Заборгованість з позичальника стягнута частково, станом на 29.05.2012 року. У зв'язку з тим, що позивачем ТОВ «Валентина» частково виконанні зобов'язання за кредитним договором, його заборгованість перед позивачем складає 94 137.94 грн., з яких заборгованість по відсоткам склала 63 311.96 грн. пеня по кредиту 1 439, 19 грн., пеня по процентам 29 386, 70 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судовому засіданні посилалася на обставини, викладені у уточненій позовній заяві. Окремо зазначила, що проценти та штрафні санкції були нараховані на заборгованість (тіло кредиту) ТОВ «Валентина» перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 59 928,19 грн., яка утворилася в результаті коливання курсу швейцарського франку відносно гривні під час примусового виконання рішення господарського суду від 23.08.2012 року та зарахування Ленінським відділом ДВС МУЮ у Дніпропетровській області відповідних сум через транзитні рахунки. Додатково, представник позивача у судовому засіданні зазначила, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року стягнута вся сума заборгованості ТОВ «Валентина» перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № [NUMBER] від 26.10.2006 року, а також проценти за користування кредитом та пеня за несвоєчасне його погашення, але у зв'язку з тим, що фактично заборгованість за кредитним договором встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 20/5005/5439/2012 та стягнута господарським судом за період з 26.10.2006 року по 29.05.2012 року в сумі 169 964, 37 грн. (+ 3 359, 10 грн. судового збору на загальну суму 171 313. 77 грн.) була примусово сплачена позичальником у повній мірі лише 30.04.2014 року. В той же час у відповідності до ч.1. ст. 598 ЦК України Зобов'язання припиняється частковоабо у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Саме з огляду на зазначене, Позивач вважає, що станом на 30.04.2014 року позичальником було погашено заборгованість, встановлену за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області станом на 29.05.2012 року. Відповідно відсотки за користування кредитними коштами продовжували нараховуватися на непогашену частину кредиту до 30.04.2014 р. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Валентина» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. У своїх поясненнях, кожний окремо, посилалися на те, що заборгованість ТОВ «Валентина» за кредитним договором № [NUMBER] від 26.10.2006 року, укладеним між ТОВ «Валентина» та ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі й відсотки за користування кредитом та пеня за несвоєчасну сплату кредитних платежів, повністю стягнуті з ТОВ «Валентина» на користь ПАТ «УкрСиббанк» за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року та перераховані на рахунок ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі в порядку примусового виконання судових рішень через Ленінський ВДВС, після чого, виконавче провадження закінчено. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2014 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» було задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення Ленінського районного суду та апеляційного суду Дніпропетровської області Вищий спеціалізований суду вказав на необхідність взяти до уваги час сплати коштів на погашення заборгованості і їх правову природу. Також при новому розгляді справи необхідно перевірити чи не змінювався строк виконання зобов'язання кредитором, оскільки із рішення господарського суду випливає, що останній вимагав повернення кредиту достроково, тобто і тієї частини строк повернення якої не настав, та чи дотримано у разі його зміни, якщо таке мало місце, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителів. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і уожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Валентина» укладено договір № [NUMBER], відповідно до якого ТОВ «Валентина» отримала у АКІБ «УкрСиббанк» кредит у сумі 43345 швейцарських франків, що дорівнювало 173012,35 грн. (а.с.6-11) 26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Валентина» і Відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 1106490000/П1, відповідно до якого, поручитель [PERSON] зобов'язався перед кредитором АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання зобов'язань позивальником ТОВ «Валентина» за кредитним договором № [NUMBER] від 26.10.2006 року (а.с. 15). 26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Валентина» і Відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 1106490000/П2, відповідно до якого, поручитель [PERSON] зобов'язався перед кредитором АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання зобов'язань позивальником ТОВ «Валентина» за кредитним договором № [NUMBER] від 26.10.2006 року (а.с. 16). Відповідно до статуту юридичної особи, ПАТ «УкрСиббанк» являється правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» (а.с. 41-43). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року з ТОВ «Валентина» на користь ПАТ «УкрСиббанк» 164 972, 58 грн. заборгованості по кредиту, 1370,59 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1570,30 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитам, 41,20 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним догворорм № 11064690000 від 26.10.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Валентина», а також 3359,10 грн. судових витрат по сплаті судового збору (а.с.212-214). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2013 року рішення господарського суду дніпропетровської області від 23.08.2012 року залишено без змін (а.с127-129). Господарським судом Дніпропетровської області 19.09.2012 року видано на наказ № 20/5005/5439/2012 про примусове виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2012 року, яке набрало законної сили 17.09.2012 року про стягнення з ТОВ «Валентина» на користь ПАТ «Укрсиббанк» 164 972, 58 грн. заборгованості по кредиту, 1370,59 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1570,30 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитам, 41,20 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 3359,10 грн. судових витрат по сплаті судового збору (а.с. 161). Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 11.12.2013 року закінчено виконавче провадження за виконавчим документом - наказом № 20/5005/5439 від 19.09.2012 року про стягнення з ТОВ «Валентина» на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 171313,77 грн. у зв'язку з повним стягненням суми боргу (а.с. 130). Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 11.12.2013 року звільнено з під арешту все майно боржника ТОВ «Валентина» (а.с. 131). У судовому засіданні сторони підтвердили, що зазначені постанови не були оскаржені сторонам виконавчого провадження у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим, суд вважає ці обставини доведеними і, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, такими, що не потребують додатковому доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість ТОВ «Валентина» перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 11064690000 від 26.10.2006 року погашена у повному обсязі у порядку примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2012 року, у зв'язку з чим, зобов'язання ТОВ «Валентина» перед ПАТ «УкрСиббанк» за цим договором припинилося. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 524 ЦК України передбачено, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Доводи позивача в частині того, що зазначена у позові сума заборгованості утворилася внаслідок коливання курсу швейцарського франку відносно гривні України на момент перерахування грошових коштів відділом ДВС суд вважає необґрунтованими, оскільки, рішенням господарського суду від 23.08.2012 року сума заборгованості стягнута у гривнях України, виконання цього рішення відбулося у повному обсязі у відповідності до судового рішення та вимог ст. ст. 524, 533 ЦПК України. Публічним акціонерним товариств «Укрсиббанк» було подано заяву про уточнення позовних вимог вих. № 26-52-519 від 27.08.2015 року Суть змінених позовних вимог є те, що Позивач курсові різниці, які останній донарахував до суми заборгованості, не стягує, а стягує лише проценти за користування кредитом. Але в той же час згідно заяви проценти нараховуються на тіло кредиту й після примусового стягнення заборгованості. Це підтверджується безпосередньо в заяві, Позивача в якій останній пише: «Враховуючи, що після примусового виконання боржником рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі № 20/5005/5439/2012 залишена несплачена боржником заборгованість по кредиту (тіло) в сумі 1821, 97 швейцарських франків на яку нараховуються проценти на інші платежі передбачені умовами договору. (несплата стягнутої господарським судом суми (тіла кредиту) виникла внаслідок конвертації гривні у швейцарський франк при примусовому погашенні, внаслідок коливань курсової різниці на дату заявлення позову 29.05.2012 р. та дату фактичного погашення 30.04.2014 р.)». В той же час в таблиці Позивач зазначає, що заборгованість 1821, 97 швейцарських франків стягнута і період нарахування її був з 26.10.2006 - 29.05.2012 року і подальшому стягненню не підлягає. Відповідно Позивач нарахував проценти за кредитом, пеню, та пеню по процентам на тіло кредиту, й безпосередньо на тіло розрахував проценти. Але така позиція не відповідає дійсності у зв'язку з безпосереднім врахуванням правової природи процентів, які вимагав Позивач. Так останній вимагав сплати курсової різниці і саме на курсову різницю нараховував проценти та штрафні санкції. Тобто, замість того щоб нараховувати проценти на суму заборгованості стягнуту судом та ураховувати сплачену заборгованості у бік зменшення процентів Позивач самостійно донарахував до суми заборгованості - курсові різниці і вже на цю суму почав нараховувати проценти та штрафні санкції. При чому нарахування продовжувалося навіть після Постанови старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 11.12.2013 та закінчилося лише 30.04.2014 року. Що ж до безпосередньо пред'явлення вимоги по договорам поруки то у заяві про уточнення позовних вимог № 26-52-519 від 27.08.2015 року позивач підтвердив укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 11064690000 від 26.10.06 р. у відповідності до якої сторони змінили строк сплати процентів. Суд вважає, що позичальник та позивач укладення такої угоди без згоди поручителів фактично порушив права останніх збільшенням відповідальності шляхом прискорення сплати процентів. В той же час у відповідності до ч. 1. ст. 559 ЦК України Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальностіу зв'язку з чим, суд вважає, що порука [PERSON] та [PERSON] - припинена. Суд залишає без задоволення клопотання Позивача вих. № 26-52-650 від 09 листопада 2015 року щодо закриття судового провадження в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Валентина» на підставі наступного Пунктом 5 ст.174 ЦПК передбачено, що Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В той же час представник позивача обґрунтовує своє клопотання тим, що змінилася судова практика, що не є посиланням на конкретну норму закону та не є належним аргументом. Також представник позивача не звернув на той факт, що позиція ВСУ стосується нових проваджень, а не вже відкритих. За таких обставин, суд вважає пред'явлені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» як до основного боржника ТОВ «Валентина», так і до його поручителів - [PERSON] та [PERSON] недоведеними, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Таким чином, право Позивача не є порушеним і тому не підлягає захисту. Тому суд відмовляє Позивачеві в задоволенні заявлених ним позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed