Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач в особі представника гр. Осовської Ю.С. 11.02.2015 року звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитною угодою б/н від 03.07.2013 року в загальній сумі 26187,48 гривень, яка складається з розрахованого позивачем боргу станом на 31.12.2014 року в розмірі 14622,63 гривень заборгованості за кредитом, 9491,64 гривень заборгованості за несплаченими відсотками, 350,00 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 500,00 гривень штрафу (фіксована частина) і 1223,21 гривень штрафу (процентна складова) та 243,60 гривень судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явилася. В заяві, наданій суду, просить розглянути цивільну справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, в газеті «Урядовий кур'єр» здійснив виклик відповідача в судове засідання та надіслав відповідні докази про це, додатково заявив про стягнення як судових витрат на виклик відповідача в розмірі 420 гривень, надавши про ці витрати рахунок № 4365 від 15 квітня 2015 року. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час слухання справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». У зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання 24 квітня 2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що 03.07.2013 року гр. [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну угоду у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, і виходячи з розрахунку заборгованості станом на 31.12.2014 року відповідач по кредиту заборгував позивачу відповідно 14622,63 гривень заборгованості за кредитом, 9491,64 гривень заборгованості за несплаченими відсотками. Щодо стягнення сум штрафів з відповідача суд виходить з наступного. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, суд повинен розглядати справу діючи загальними засадами цивільного законодавства, а саме відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, беручи до уваги те, що відповідачем не заявлено клопотання про застосування строків давності щодо кредитних відносин з позивачем, що в сукупності дає право суду стягнути штрафи, які нараховані до 14 квітня 2014 року, або до введення в дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року. З додаткових письмових пояснень представника позивача судом встановлено, що штрафи відповідачу нараховані у 2013 році, тобто до введення в дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, тому в цій частині позов підлягає повному задоволенню. Окрім того, позивачем вимагається стягнути додатково й суму як розмір комісії в розмірі 350,00 гривень за користування кредитом посилаючись на норми ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою встановлено право банку самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Однак, відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так представником позивача суду надані копії анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання споживчого кредиту з особистим підписом відповідача (а.с.9) та самі Умови та правила надання споживчого кредиту (а.с.12-35). Закон України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III передбачив право нараховувати щомісячно комісію, без детального законодавчо визначного порядку її нарахування та стягнення, тобто в ст.47 Закону визначає загальний порядок про право банку застосовувати стягнення комісії в своїй діяльності. Таким чином враховуючи, що комісія за користування кредитом є платежем, що встановлений банком за дії, які останній здійснює на власну користь, і фактично не перевищує ті збитки, які несе банк в разі обслуговування власне кредитного договору, ця сума як сума з обслуговування кредиту є обґрунтованою і повинна бути стягнута з відповідача у встановленому у позові розмірі. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в цілому, виходячи з боргу перед позивачем за сумою кредиту, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають повному задоволенню, врахувавши, що відповідач в судове засідання не прибув, заперечень не надіслав та про можливе застосування строків позовної давності суду не заявляв. Отже, в порушення вказаних умов кредитного договору, гр. [PERSON] своєчасно і в повному обсязі не сплачував грошові кошти за користування кредитом, згідно якого заборгованість складає 26187,48 гривень, яка складається з розрахованого позивачем боргу станом на 31.12.2014 року в розмірі 14622,63 гривень заборгованості за кредитом, 9491,64 гривень заборгованості за несплаченими відсотками, 350,00 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 500,00 гривень штрафу (фіксована частина) і 1223,21 гривень штрафу (процентна складова). Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при розгляді цивільної справи підлягають стягненню з відповідача в розмірі: 243,60 гривень судового збору; 420,00 гривень витрат на виклик відповідача в судове засідання за рахунком № 4365 від 15 квітня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved