Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але разом не проживають. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має стабільний дохід, але не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання та утримання сина. У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, з урахуванням змін діючого законодавства, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», а також просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти повторного заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Ст.180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.ст.80, 84 Сімейного Кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати свою дружину до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 14 грудня 2013 року, актовий запис № 632. Від спільного життя вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, про що свідчить копія свідоцтва про народження. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення надав квитанції про перерахування на банківську картку позивача грошових коштів на утримання малолітньої дитини та дружини, а саме: 31 жовтня 2016 року перераховано 1500 грн., 29 грудня 2016 року перераховано 1500 грн., 28 червня 2016 року перераховано 1500 грн., 25 травня 2016 року перераховано 2397 грн. 95 коп., 30 квітня 2016 року перераховано 1000 грн. Крім того відповідач надав суду довідку ТОВ «Аліас Компані» від 24 лютого 2017 року за вих.№ 6 про те, що дохід [PERSON] за період з 01 жовтня 2016 року по 03 лютого 2017 року склав 17119 грн. 50 коп. В зазначеній довідці не вказано, що з [PERSON] відраховуються на користь [PERSON] грошові кошти на утримання малолітньої дитини та дружини. Суд не бере до уваги заяву позивача про задоволення позову з урахуванням змін діючого законодавства, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» оскільки набрання чинності зазначеного Закону України відбудеться 08 липня 2017 року. Відповідно до ч.2 ст. 91 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та\~статей 86\~і\~88\~цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач при зверненні до суду 13 березня 2017 року з заявою про перегляд заочного рішення не надав суду жодних доказів того, що він сплатив аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини та дружини з січня по лютий 2017 року включно, та що він сплачує аліменти на користь третіх осіб, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути з 01 січня 2017 року аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів на утримання малолітньої дитини та у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 03 квітня 2017 року. Також,згідно ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині виплати аліментів за один місяць, про що просить позивач в позовній заяві. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України та ст.ст. 4, 5 Закону України Про судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved