Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на їх спільну дитину [PERSON], [INFO]. Обґрунтовує позов тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом нею та перебуває на її утриманні. У зв'язку з потребами дитини позивачем були понесені додаткові витрати, пов'язані з її навчанням у Тернопільській класичній гімназії, в розмірі 9051 гривня, що включає оплату за навчання, придбання шкільної форми та засобів для навчання. Оскільки відповідач добровільно не бажає компенсувати додаткові витрати на дитину, просить стягнути з нього половину понесених витрат - 4525,50 гривень. У судове засідання позивач подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала та просить задоволити, розглянувши справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплатити 1000 гривень додаткових витрат на дитину, оскільки він не працює, проживає з батьками. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року. Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2012 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи із 02 лютого 2012 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України (далі - СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обгрунтовує свої позовні вимоги, у зв'язку з потребами дитини, пов'язаними з її навчанням у Тернопільській класичній гімназії позивач понесла додаткові витрати в розмірі 9051 гривня. Зокрема, як слідує з довідки Тернопільської класичної гімназії від 15 квітня 2014 року № 184, за навчання [PERSON] в Тернопільській класичній гімназії у 3 класі за 2012 - 2013 рік сплачено 2232 гривні. Згідно з квитанцією № 45 від 8 травня 2014 року за навчання [PERSON] в Тернопільській класичній гімназії у 4 класі [PERSON] сплатила 1032 гривні. Відповідно до квитанції № 82 від 20 листопада 2014 року за навчання [PERSON] в Тернопільській класичній гімназії у 4 класі [PERSON] сплатила 1200 гривень. Згідно з фіскальним чеком від 6 лютого 2015 року за навчання [PERSON] в Тернопільській класичній гімназії сплачено1010 гривень. 27 червня 2014 року позивачем придбано електронну книжку PocketBook 624 Basic Тоu, яка призначена для позакласного читання, вартістю 1705 гривень, що підтверджується фіскальним чеком від 27 червня 2014 року. Також позивач придбала для дочки [PERSON] два комплекти шкільної форми (піджак, сарафан, спідницю), згідно з товарним чеком № 8 від 7 серпня 2014 року на суму 1150 гривень та товарним чеком дитячого супермаркету УМКА на суму 722 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні погодився, що зазначені витрати дійсно понесені позивачем [PERSON], розміру витрат не оспорював, але в силу його незадовільного матеріального стану, зокрема з урахуванням того, що він не працює, він не має змоги сплатити половину цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підтвердження незадовільного матеріального становища відповідач [PERSON] надав для огляду суду свою трудову книжку, з якої слідує, що протягом останніх трьох років він не працює. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про незадовільний стан його здоров'я чи наявність інших істотних обставин, в силу яких він не може працювати. Сам по собі факт відсутності у відповідача офіційного місця праці з записом у трудовій книжці суд не може вважати обставиною, що має істотне значення, для зменшення розміру участі відповідача в додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач, пред'являючи позов про стягнення половини додаткових витрат на дитину, підтвердила розмір фактично понесених нею витрат документально, зокрема відповідними довідками, квитанціями, товарними та фіскальними чеками. Більше того, відповідач [PERSON] визнав факт понесення позивачем додаткових витрат на дитину в розмірі 9051 гривня, а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] половини розміру понесених позивачем додаткових витрат на дитину, а тому позов [PERSON] є підставним і підлягає до задоволення. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача в корить позивача підлягають понесені нею та документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного, відповідно ст. ст. 185, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved