Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] міська рада Львівської області 11.10.2018 року звернулася у суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим у [ADDRESS], внаслідок їх відсутності понад встановлені строки, а також зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідачів у солідарному порядку. Ухвалою судді від 22.10.2018 року, після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідачів, які не є підприємцями, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 22.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 23.04.2019 року, з участю представника позивача, третьої особи та відповідачів. Позов обґрунтовано тим, що квартира № 4 (у виді однієї кімнати) знаходиться у будинку № 104 по вул. Гайдамацька у м. Сколе Львівської області, котрий у цілому відноситься до громадського житлового фонду і належить позивачу на праві комунальної власності. При проведенні впорядкування нумерації квартир у зазначеному будинку, а також звернення відповідачами із заявами про приватизацію, позивачем виявлено реєстрацію відповідачів у квартирі № 4, хоча фактично у ній проживає третя особа у справі разом із членами своєї сімї. Позивач зазначає, що відповідачі у цій квартирі ніколи не проживали, а така квартира, після втрати будинком у цілому статусу гуртожитку міжвідомчої охорони, яким користувались працівники міліції, не може надалі залишатися тимчасово наданим житлом. Крім того, відповідач [PERSON] у лютому 2003 року не працює в органах МВС України, а проживає разом із відповідачем [PERSON] у смт. Верхнє Синьовидне по вул. Січових Стрільців, 182. Відтак, на переконання позивача, оскільки відповідачі не можуть відноситись до категорії тимчасово відсутніх громадян, то такі вважаються відсутніми без поважних причин понад останні шість місяців. Посилаючись на ст. ст. 71-72 ЖК Української РСР (із змінами та доповненнями), положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач просить позов задовольнити. Уповноважений представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] міської ради Львівської області також підтримала, вважала його підставним та у повній мірі обґрунтованим. Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з тих підстав, що хоча й дійсно ніколи не проживали у [INFO], однак вважають, що мають право на приватизацію такого житлового приміщення, так як свого житла у власності не мають, а відповідачу [PERSON], який є пенсіонером органів МВС України, таке право більше належить, аніж третій особі у справі, яка такою не являється. Зазначають, що вони зверталися до позивача із заявою про приватизацію житла, у котрому зареєстровані, однак рішенням виконавчого комітету № 603 від 13.08.2018 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON], гр. [PERSON]М.» їм у цьому відмовлено. Після таких дій, 09.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано заяву про зарахування його на квартирний облік при виконавчому комітеті [PERSON] міської ради Львівської області. Свою відсутність понад шість місяців тай у цілому у спірному житловому приміщенні відповідачі пояснюють неможливістю проживання у такому, оскільки таке складається лише з однієї кімнати. Враховуючи наведене, просили у позові відмовити за безпідставністю. Відзиву на позовну заяву відповідачами у запропоновані судом строки та порядку не подано. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, показання свідка, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо розпорядження комунальним майном, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~У комунальній власності [PERSON] міської ради Львівської області перебуває багатоквартирний житловий будинок, розташований у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 104, котрий до 90-их років був гуртожитком міжвідомчої охорони, а частина його жилих приміщень використовувались працівники міліції для тимчасового проживання та надавалися громадянам у порядку, передбаченому главою 4-1 «Користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання» ЖК Української РСР від 1983 року (із змінами та доповненнями). \~ \~ \~ \~У вказаному будинку, як до, так і після виключення його з фонду житла для тимчасового проживання, знаходиться квартира № 4, котра являє собою одну кімнату і відноситься на даний час до приміщень громадського житлового фонду. \~ \~ \~ \~Зазначені обставини визнаються учасниками справи, а тому, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказування у межах даної справи. \~ \~ \~ \~Як вбачається з поквартирної картки форми 16 квартири [ADDRESS] (копія міститься у справі, а. с. 9), а також відмітками про місце проживання у паспортах громадянина України обох відповідачів (копії містяться у справі, а. с. 45, 46), відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 13.02.1990 року, а відповідач [PERSON], яка є його дружиною, зареєстрована у вказаній квартирі з 23.12.1999 року. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що підставами для надання у 1990 році відповідачу [PERSON] зазначеного житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання послужила його служба в органах внутрішніх справ, а також відсутність у нього постійного місця проживання. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідачами у судовому засіданні не заперечувалося тієї обставини, що вони жодного дня у квартирі [ADDRESS] не проживали, а постійно проживали та проживають на даний час за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Січових Стрільців, буд. 182, що також стверджується наявними у справі довідками Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області від 06.07.2018 року за вих. № 02-19/204 (а. с. 17) та від 28.01.2019 року за вих. № 172 (а. с. 69). \~ \~ \~ \~Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка проживає по сусідству у квартирі [ADDRESS] з 1994 року, під присягою надала покази, згідно з котрими вперше побачила обох відповідачів лише у судовому засіданні, а до того не бачила їх жодного разу у квартирі № 4 за вищевказаною адресою і вони там ніколи не проживали та не проживають на даний час. \~ \~ \~ \~Враховуючи встановлену судом належність на даний час квартири [ADDRESS] до житлових приміщень громадського житлового фонду і виключення її з фонду житла для тимчасового проживання, до спірних правовідносин слід застосовувати положення глави 2 «Користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК Української РСР від 1983 року (із змінами та доповненнями). Так, за змістом ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР від 1983 року (із змінами та доповненнями) користування жилим приміщенням у будинках громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, котрий укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Статтею 71 вказаного Кодексу передбачено збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами наймачем або членами його сімї протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що після набрання багатоквартирним будинком № 104 по вул. Гайдамацькій у м. Сколе Львівської області статусу громадського житлового фонду та виключення його з фонду житла для тимчасового проживання відповідач [PERSON] як наймач жилого приміщення № 4 у цьому будинку, а відповідач [PERSON] як член його сімї, не укладали з місцевою житлово-експлуатаційною організацією договір найму спірного жилого приміщення, ордер на вселення у таке приміщення не видавався. Крім того, незважаючи на відсутність відповідача [PERSON] як наймача жилого приміщення № 4 у будинку № 104 по вул. Гайдамацькій у м. Сколе Львівської області, а відповідача [PERSON] як член його сімї, протягом більше як шести місяців до часу звернення до суду із даним позовом і до дати ухвалення судом даного рішення, останні не зверталися до позивача чи можливого наймодавця із заявами про продовження такого строку, як і не заявляли відповідні вимоги суду у передбаченому чинним ЦПК України порядку. Щодо поважності причин відсутності відповідачів понад шість місяців, то матеріали справи не містять належних та допустимих у розумінні наведених вище ст. ст. 81, 89 ЦПК України доказів, котрі свідчать про передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР від 1983 року (із змінами та доповненнями) випадки, при наявності яких спірне жиле приміщення могло зберігатися за тимчасово відсутніми наймачем та членом його сімї, накшталт призову на військову службу, тимчасового виїзду в іншу місцевість за умовами і характером роботи, виїзду на лікування тощо. Таким чином, має місце відсутність відповідачів у квартирі [ADDRESS] понад встановлені строки без поважних причин, а ті причини, на котрі вони посилаються, зокрема малу площу житла та непридатність для проживання у ньому сімєю у складі двох чоловік, не є тими передбаченими вищезазначеною нормою випадками, що дають підстави для збереження жилого приміщення понад встановлені строки. В силу ст. 72 ЖК Української РСР від 1983 року (із змінами та доповненнями) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. З\~огляду на\~вказане,\~позовні вимогипро визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 4 у будинку № 104 по вул. гайдамацька у м. Сколе Львівської області, є такими, що предявлені у передбачений законом спосіб, повністю доводяться матеріалами справи, а, відтак, підлягають задоволенню. При цьому, посилання відповідачів на наявність у них переваг для отримання такого житла у власність внаслідок приватизації, а також наявність у них права на зарахування на квартирний облік при виконавчому комітеті [PERSON] міської ради Львівської області, як на підставу своїх заперечень проти позову, не відносяться до тих правовідносин, котрі підлягають встановленню та доказуванню у межах даного провадження, на розгляд даної справи судом та ухвалення рішення не впливають. Щодо позовної\~вимоги про\~зняття відповідачів\~з реєстрації\~за вищевказаною\~адресою,\~то такі\~задоволенню не\~підлягають з\~огляду на\~таке.\~ За змістом\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання може\~бути здійснено\~на підставі\~рішення суду\~виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Зазначений закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, за наявності рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться зняття її з реєстрації місця проживання.\~\~ Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації предявлена за відсутності спору, є передчасною і не підлягає до задоволення. До того ж, така позовна вимога предявлена не до належного відповідача, так як [PERSON] та [PERSON] не можуть відповідати за вказаними вимогами, а такі слід предявляти, у разі спору, до уповноваженого органу державної влади, до компетенції котрого входять відповідні повноваження щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб та зміни чи зняття такої реєстрації. У звязку із задоволенням позову у тій частині, котра предявлена до відповідачів [PERSON] та [PERSON], з останніх на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтвердженні судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 762 грн. (платіжне доручення № 237 від 03.10.2018 року, а. с. 5), тобто по 881 грн. з кожного, так як солідарного стягнення судових витрат у справі чинним ЦПК України не передбачено. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial