Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3 особа-Полупан В.В. та з урахуванням уточнень, просила виселити відповідача з квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить 2/3 частини однокімнатної ізольованої квартири, інша 1/3 частина належить синові [PERSON] У січні 2013 року син, без дозволу та згоди позивача, вселив в квартиру дружину, яка в силу свого важкого характеру, підвищеної конфліктності, стала знущатися над позивачем, принижувати, ображати, бити, заборонила користуватися електроплитою, власною пральною машиною, що змусило [PERSON] встановити в жилій кімнаті, яку вона займає, переносну електроплиту та готувати в кімнаті. Син з невісткою з нею не розмовляють, забороняють спілкуватися з нею внуку, не сплачують комунальні послуги, матеріально не допомагають. Наполягає на тому, що ніколи не надавала згоди на вселення відповідача, ці питання з неї не узгоджувалися. Син з невісткою займає кімнату, яка фактично є підсобним приміщенням пл. 18,9 кв.м., переобладнана під житлове. Особисто позивачем зроблено ремонт в квартирі , а також замінена електрика, сантехніка, встановлені окна і двері.Вважає неможливим спільне проживання та користування квартирою з відповідачем, позбавлена можливості повноцінно володіти своєю власністю. Неодноразові звернення до поліції не привели до позитивних змін.Пояснила, що за станом здоровя їй протипоказані стреси, оскільки вона страждає на серцеві хвороби, перенесла два інфаркти, струс головного мозку. Позивач зазначила, що до 2013 р. син з відповідачем проживали у її батьків, проте вони вигнали їх з будинку через свари [PERSON]Крім того, син має на праві власності однокімнатну ізольовану квартиру № 82 , яка йому належить після смерті батька, придатна для проживання, знаходиться по вул.Гвардійців Широнінців, 44 в м.Харков однак він здає її в оренду ( а.с. 28-29). Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вона з чоловіком обрала місце свого проживання в спірній квартирі та вселилася за взаємною згодою позивача, хоча письмово вона не надавала такого дозволу, а відносини стали зіпсуватися з часом. З 2013 року вона користується цією квартирою, її чоловік має у власності частину квартири, під час розгляду справи зареєстрований за місцем їх проживання малолітній син. 3 особа-Полупан В.В. позов не визнав, підтвердив заперечення відповідача та надав квитанції про оплату комунальних послуг, переважно за електроенергію за 2014-2017 роки. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного. Спірною є однокімнатна ізольована квартира 100 по вул.Москалівська ( колишня [PERSON]), 108 в м.Харкові загальною площею 52,7 кв.м., яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським державним приладобудівним заводом ім. Т.Г. Шевченко, як органом приватизації, від 23.02.1999 року. Після смерті сина [PERSON] позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної квартири ( а.с. 7,30-32). Отже, доля позивача складає 2/3 частини спірної квартири. Як випливає з технічного паспорту, складеного КП «Харківське міське БТІ» 29.03.2005 р., квартира має одну кімнату пл. 18,3 кв.м., підсобне приміщення пл. 18,9 кв.м. Сторони не заперечують, що підсобне приміщення переобладнано у житлове і має вихід на кухню пл. 6,7 кв.м. ( а.с. 39-40). Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідкою дільниці 44 КП «Жилкомсервіс» підтверджено, що в квартирі зареєстрована [PERSON] з 1987 року, син [PERSON] з 2009 року, а також онук [PERSON] , 2009 року народження-з 01.11.2017 року ( а.с. 64-65, 67). Сторони не оспорюють факт вселення в квартиру в 2013 році дружини [PERSON]- [PERSON], проте з матеріалів справи вбачається, що вселення відбулося з порушенням встановлених норм, оскільки [PERSON] не висловила своєї письмової згоди на проживання [PERSON] у належній їй частині квартири. За інформацією КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 22» [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця, стабільної стенокардії, гіпертонічної хвороби П ст., 2 ст. з високим ризиком. З 2014 року стала звертатися до невропатолога і з 2017 року її стан погіршився. Зі слів [PERSON] , такий стан повязано зі стресовими ситуаціями в сімї, внаслідок чого тричі на протязі останнього року вона проходила курси лікування на денному стаціонарі і була взята також на диспансерний облік невропатологом. Хворій протипоказані психоемоційні перевантаження ( а.с. 57). На підтвердження своїх доводів [PERSON] надала висновки судово-медичних експертиз за 2014 рік та 2017 рік, в яких з її слів записані обставини побиття її сином [PERSON] та спричинення тілесних ушкоджень, копії заяв до органів поліції. Так, 10.04.2013 року [PERSON] звернулась до [PERSON] відділу органу внутрішніх справ з приводу того, що невістка з сином стали проживати у січні 2013 р., і з цього періоду виникли неприязні відносини зі [PERSON], яка стала виганяти позивача з її власної оселі, тому що має злобний, жорстокий і агресивний характер, провокує сварки, конфлікти, налаштовує проти неї сина і внука, ображає, погрожує і заподіює тілесні ушкодження. Аналогічна заява направлена [PERSON] до поліції 11.09.2014 року ( а.с. 8, 34-35, 37, 53-54). За висновками Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 05.11.2017 р., за заявою [PERSON] щодо вжиття заходів до сина, який вчинив сварку, припинено розгляд матеріалів, оскільки [PERSON] пояснив, що нібито його не було дома, а опитані сусіди сварки не чули, тому порушення громадського порядку не підтвердилось ( а.с. 52). Як випливає з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за чоловіком відповідача-Полупан В.В. зареєстровано право власності на [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане Шостою Харківської державною нотаріальною конторою 30.04. 2013 року ( а.с. 5-6). Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не заперечувала проти її проживання в квартири, оскільки не надала належних та допустимих доказів дотримання нею порядку вселення в житлове приміщення.Крім того, такі пояснення суперечать діям позивача, яка вже через два місяця після вселення звернулась до поліції щодо поведінки відповідача. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За правилами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.\~383\~цього ж\~Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має використовувати його для промислового виробництва. За нормами ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] не має самостійного права користуватися квартирою 100 по вул. Москалівська, 108 в м.Харкові, вона зареєстрована в [INFO], її проживання в квартирі , 2/3 частини якої належить [PERSON] є перешкодою для власника у здійсненні прав, передбачених ч. 1 ст. 383 ЦК України. Таким чином, суд визнає, що [PERSON] порушила права одного з власника житла на володіння, користування, розпорядження майном, тому [PERSON] вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права, отже [PERSON] підлягає виселенню з квартири без надання іншого житла. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved