Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 10.08.2011 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердивши свою згоду на укладення договору, який складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідач перестала виконувати взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 30.04.2017 року за нею утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 46548,42 грн, з яких: 3634,63 грн - заборгованість за кредитом, 36986,71 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3234,30 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2192,78 грн - штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем ніяких заходів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, не вживається, позивач просить суд стягнути з неї на його користь 46548,42 грн. та судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що 11.08.2011 року між Приватбанком і відповідачкою було укладено кредитний договір у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідачка за даним договором використовувала банківську картку з кінцевим строком дії до кінця червня 2015 року. При укладенні договору відповідач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджує її особистий підпис у заяві. Останній платіж за кредитом в сумі 65,70 гривень відповідачка здійснила 30.08.2014 року. Після цього будь-які платежі на погашення заборгованості нею не здійснювалися, що призвело до порушення умов договору і виникнення заборгованості на загальну суму, розраховану станом на 30.04.2017 року за нею утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 46548,42 грн, з яких: 3634,63 грн - заборгованість за кредитом, 36986,71 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3234,30 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2192,78 грн - штраф (процентна складова). Заявлений відповідачем строк спливу позовної давності вважала не пропущеним, оскільки строк дії картки відповідача сплинув останнього дня червня 2015 року, тому банк звернувся з позовом до неї в межах строку позовної давності. Вважаючи суму заборгованості об`єктивно обґрунтованою, просила стягнути її з відповідачки на користь Банку та, крім цього, покласти на відповідачку судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду за вирішенням спору. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вважав підвищення відсотків за користування кредитом, здійснене в односторонньому порядку без повідомлення про це боржника, незаконним і, зазначаючи на сплив строку позовної давності з моменту останнього погашення кредиту до звернення позивача з позовом до суду, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.08.2011 року між сторонами укладено кредитний договір (без номера), за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою річних в розмірі 36% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.7,8). Уклавши договір, відповідачка відповідно до п.5 Умов і Правил надання банківських послуг взяла на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, перевитраті платіжного ліміту, а також сплаті комісії на умовах, передбачених Договором, і надала свою згоду встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, який в любий момент може змінити кредитний ліміт шляхом його зменшення, збільшення або анулювання (а.с.9-32). Як слідує з представленого позивачем письмового розрахунку заборгованості, своїх зобов`язань за договором відповідач в повній мірі не виконувала, останній платіж нею здійснено 30.08.2014 року (а.с.5), внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 30.04.2017 року за нею утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 46548,42 грн, з яких: 3634,63 грн - заборгованість за кредитом, 36986,71 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3234,30 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2192,78 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6). При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Підвищення кредитного ліміту відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не потребує згоди позичальника. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як було пояснено в судовому засіданні представником позивача і підтверджено письмовою довідкою позивача, відповідачка отримала в банку картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня червня 2015 року. За положеннями ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 612 ЦК України обумовлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. З огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобов`язання перед банком, з нього на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3634,63 гривень. В частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом суд зазначає таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17. З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що процентна ставка була підвищена до 43,20% з 01.04.2015 року. Беззаперечних доказів того, що відповідач була належним чином повідомлена банком про зміну процентної ставки за користування кредитом, судом не встановлено, тому суд вважає незаконним з боку позивача підвищення процентної ставки. Позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01.04.2015 року до 43,20% на прострочену заборгованість є нікчемною, так як докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем, відсутні. Посилання на те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, надала згоду на підвищення процентної ставки, не можуть бути прийнятими до уваги, так як це суперечить положенням статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Оскільки доказів правомірності збільшення процентної ставки до 43,20% не надано, то суд вважає правильним проведення розрахунку, виходячи із обумовленої договором процентної ставки 36%, тому розмір заборгованості по процентам підлягає зменшенню. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, ч.1 ст.259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність у 3 роки. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, що відповідає строку дії картки, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, тобто строку дії картки (ст.261 ЦК України). При цьому суд враховує постанову ВСУ від 17.09.2014р. № 6-95цс14. Відповідач згідно кредитного договору від 11.08.2011 року отримала кредитну картку, яка має строк дії до останнього дня червня 2015 року, таким чином суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом. Оскільки строк дії кредитної картки закінчився 30.06.2015 року, заборгованість по процентах повинна була бути розрахована до зазначеної дати. Тобто, враховуючи, що процентна ставка за весь час користування кредитом становила 36% річних та кількості днів за період з 01 квітня 2015 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 30.06.2015 року, яка складає 91 день, заборгованість по відсотках за користування кредитом становить 330,75 грн. з наступного розрахунку: 3634,63 грн.(заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 91 день. Заборгованість за процентами станом на 01.04.2015 року (накопичувальним підсумком) до першого підвищення банком процентної ставки становить 2839,96 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 10.08.2011 року по 30.06.2015 року складає 3170,71 грн. (330,75 грн. +2839,96грн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Загальна сума заборгованості за кредитним договором від 10.08.2011 року, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 6805,34 грн. (виходячи із розрахунку: 3170,71 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом + 3634,63 грн.- заборгованість за кредитом). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Між тим, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Так, відповідно до ч.1 ст.2 даного Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція до якого входить м.Мирноград Донецької області. Оскільки відповідач був зареєстрований та мешкав в м.Мирнограді Донецької області на час укладення кредитного договору, а також зареєстрований на теперішній час, тому, зважаючи на вищевикладене у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми комісії та пені 3234,30 грн., фіксованої суми штрафу в сумі 500,00 грн., процентної складової штрафу в сумі 2192,78 грн. необхідно відмовити. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 3634,63 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 3170,71 грн., всього на загальну суму 6805,34 грн. Згідно з ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 233,92 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial