Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє представник [PERSON], звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 13 січня 2015 року та зняти обтяження з вказаної квартири, які накладені державною виконавчою службою. Позовну заяву обґрунтовує тим, що йому, а також його колишній дружині [PERSON] та сину [PERSON] в рівних долях належить квартира №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області. 14 березня 2009 року померла [PERSON] Заяву на прийняття спадщину на належну їй частку квартири у встановлений законом строк до нотаріальної контори ніхто не подавав, спадщину не приймав, спадкова справа не заводилась. 13 січня 2015 року помер його син [PERSON] Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 2/3 частки квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області, оскільки до дня смерті його син постійно проживав разом з матірю, а отже фактично прийняв спадщину, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті. Він також проживав разом з ними, однак, в звязку з тим, що шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, то [PERSON] як спадкоємець першої черги, фактично прийняв спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги. Він, на той час був спадкоємцем лише четвертої черги, оскільки на момент смерті [PERSON] шлюб між ними було розірвано. Однак, в теперішній час він позбавлений можливості оформити право на спадщину, оскільки був втрачений оригінал свідоцтва про право на житло від 27 грудня 2002 року. Крім того, під час оформлення документів у нотаріуса зясувалось, що на спірну квартиру накладено декілька обтяжень, повязаних з примусовим виконанням виконавчих проваджень, які раніше знаходились в провадженні державної виконавчої служби. Однак, станом на момент звернення до суду виконавчі провадження у відношенні [PERSON], [PERSON] на примусовому виконанні відсутні, у звязку з чим він змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представників сторін та третьої особи про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підтавав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що квартира №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2002 року (а.с.8). Вказаний факт також підтверджується листом з КП «ММБТІ» №2080 від 19 серпня 2015 року та інформаційною довідкою №57418224 від 15 квітня 2016 року (а.с.13,14). Судом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.17). [PERSON] являється рідним сином [PERSON] та позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖС номер 480535 (а.с.18). Як вбачається з вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. 14 березня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС номер 135392 (а.с.19). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] постійно проживав разом нею. З ними також постійно проживав і позивач, що підтверджується копією довідки від 22.04.2015 року (а.с.21). Оскільки на час смерті [PERSON] шлюб між нею та позивачем було розірвано, то спадкоємцем після її смерті був тільки її син [PERSON], як спадкоємець першої черги. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини ніхто не подавав, однак, оскільки [PERSON] постійно проживав разом з матірю [PERSON] на момент її смерті, заяву про відмову від спадщини не подавав, тому, на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері. Таким чином, [PERSON] на праві власності належало 2/3 частки квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області. 13 січня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС номер 312439 (а.с.20). Після його смерті відкрилась спадщина на 2/3 частки квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області. На момент смерті позивач [PERSON] також постійно проживав разом зі своїм сином позивачем [PERSON], що підтверджується копією довідки від 22.04.2015 року (а.с.21). У строки, передбачені ЦК України, позивач звернувся до нотаріусу для прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON], що підтверджується довідкою державного нотаріуса №2528-02-14 (а.с.22). Однак, у звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2002 року, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON], на час смерті свого сина [PERSON] постійно проживав разом з померлим, однак в теперішній час оформити право на спадщину позивач не може, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло було втрачено. Крім того, судом було встановлено, що на 1/3 частини квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області було накладено декілька обтяжень, що підтверджується копіями постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№032843 від 19.11.2007 року, АА №718853 від 01.10.2008 року, АМ №646407 від 24 червня 2010 року АМ №032843 від 24.06.2010 року, ВП№ 19934663 від 24.05.2011 року, винесені Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Однак, станом на 13 травня 2016 року у відношенні [PERSON]Є та [PERSON] виконавчі провадження по примусовому виконанню відсутні (а.с.23), а виконавчі провадження у відношенні [PERSON] у звязку з повним виконанням рішень були закриті державним виконавцем (а.с.24-25). Таким чином, суд робить висновок, що на теперішній час підстав для арешту квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької немає. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири №5 у житловому будинку під літерою Б-2 домоволодіння №59 по вулиці Луначарського в місті Мелітополі Запорізької області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 13 січня 2015 року та зняти арешт з вищевказаної квартири.

Outcome: approved