Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якого згідно довіреності представляє [PERSON] звернувся в суд з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння до відповідача [PERSON] Посилається на те, що він згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія ІСС 136172, виданого 31.07.1998 року ОРЕВ УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, є власником легкового автомобіля марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, д/н [NUMBER], який у 2014 році на підставі усної домовленості із документами передав [PERSON] 31.03.2017 року йому стало відомо від [PERSON] про те, що 16.06.2014 року, останній передав автомобіль з документами (оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, Серія ІСС 136172) [PERSON], при цьому ним була дана розписка у письмовій формі, підписи у якій були посвідчені секретарем Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області та зареєстровано в реєстру №169, 170. Згідно із розпискою [PERSON] безоплатно передав у власність, тобто подарував, [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, д/н [NUMBER]. Повноважень на дарування транспортного засобу, чи інших подібних дій щодо автомобіля, він, як власник транспортного засобу [PERSON] не надавав, а тому у той же день, 31.03.2017 року оформив на [PERSON] довіреність на автомобіль для того щоб повернути машину, оскільки він більшість часу перебуває за межами України. Через деякий час [PERSON] повідомив його, що на його неодноразові звернення з вимогою повернути спірний автомобіль, [PERSON] не реагує. Зазначив, що у звязку з такими діями [PERSON], [PERSON] неодноразово звертався до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, із скаргами. Оскільки в даній події відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, йому було рекомендовано звернутись до суду із цивільним позовом. Вважає, що його права як власника транспортного засобу порушені, оскільки повноважень на дарування транспортного засобу чи інших подібних дій, він не доручав. Просить витребувати від відповідача [PERSON], легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER], кузов №3617612 та передати його власнику [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача [PERSON], позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, не заперечують щодо заочного порядку розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши думку позивача та його представника [PERSON] щодо заочного порядку розгляду справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER], двигун №4759709, кузов №3617612, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №7342 Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області №31/24/12-5689-А3 від 05.12.2017 року з даних якої вбачається, що згідно бази даних центру транспортний засіб марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER], двигун №4759709, кузов №3617612, свідоцтво про реєстрацію ІСС №136172, номерний знак [NUMBER] 31.07.1998 року зареєстрований за [PERSON] З копії розписки, посвідченої секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради [PERSON] від 16.06.2014 року, зареєстрованої в реєстрі за №169170 вбачається, що [PERSON] безоплатно передав у власність, [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, д/н [NUMBER]. Розписку посвідчено у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що свідчать їх підписи. Судом також встановлено, що представник позивача [PERSON] неодноразово звертався до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області із заявами про повернення спірного автомобіля, що підтверджується копіями заяв від 10.04.2017 року та 06.02.2017 року. З висновку про результати розгляду звернення [PERSON] у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» від 11.04.2017 року вбачається, що інспектором Вижницького ВП встановлено, що 10.04.2017 року до Вижницького ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] не повертає йому автомобіль [NUMBER]. При опитуванні [PERSON] останній повідомив, що у 2014 році він разом із [PERSON] та його матірю [PERSON] усно домовились про обмін, а саме він обміняє свій автомобіль [NUMBER] на земельну ділянку, яка належить [PERSON], площею 25 сотих за адресою м.Вашківці вул.Соборна, 37, без доплат. Надані [PERSON] повідомила, що він повинен їй сплатити ще 3500,00 доларів США, мотивуючи що станом на 2017 рік вартість земельної ділянки піднялась. На що він не згідний та відмовився доплачувати кошти та хоче повернути автомобіль та повернути документи на земельну ділянку. Однак [PERSON] незгідна, відмовляється повернути автомобіль, мотивуючи тим, що автомобіль знаходився в неї на протязі двох років та він повинен повернути їй за зберігання автомобіля кошти в сумі 30000,00 грн. При розмові із [PERSON] та [PERSON] останні пояснили, що в 2014 році вони здійснили обмін земельної ділянки площею 25 сотих на автомобіль [NUMBER], який належав [PERSON] Однак через деякий час вони беручи увагу на те, що ціна на земельну ділянку станом на 2017 рік підвищилась, вони вирішили, що [PERSON] повинен доплатити їм ще 3500,00 доларів США. Однак [PERSON] відмовився та натомість запропонував здійснити обмін, а саме повернути їм дану земельну ділянку, а вони в свою чергу повинні повернути автомобіль. [PERSON] згідна на цей обмін про мові, що [PERSON] поверне їй кошти в сумі 30000,00 грн. за те, що автомобіль зберігався у неї. На протязі двох років. З метою вирішення даного спірного питання рекомендовано [PERSON] в приватному порядку звернутись до суду. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст.3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1, 2 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Стаття 387 ЦК України обумовлює право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник має право витребувати своє майно від особи, яка, незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», згідно яких, вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, судам слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. Як випливає зі ст.387 ЦК України, віндикаційний позов є позовом власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і за допомогою пред'явлення даного позову здійснюється захист права володіння, користування та розпорядження власника, оскільки, якщо майно вибуло зі сфери його майнового панування, власник фактично позбавляється можливості реалізувати жодне з прав, що складає зміст його субєктивного права. Позивачем за віндикаційним позовом є, по-перше, власник, позбавлений володіння річчю (фізична особа, юридична особа, інші субєкти права власності, визначені ч.1 ст.318 ЦК України), а, по-друге, законний „титульний володілець» - особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій законом або договором. Відповідачем за віндикаційним позовом визнається особа, яка незаконно, без належної правової підстави володіє чужим майном. Незаконним володільцем вважається будь-яка особа, яка заволоділа чужим майном за відсутності правової підстави для цього. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача про повернення майна з незаконного володіння. Обєктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто саме те майно, яке попередньо вибуло з володіння власника чи титульного володільця. Одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі №6-2407цс15). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, власником автомобіля марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, д/н [NUMBER] є позивач [PERSON], який передав у користування спірний автомобіль [PERSON], який в свою чергу, без повноважень та відома позивача, не маючи на це право безоплатно передав відповідачу [PERSON] транспортний засіб, останній право власності на вказаний транспортний засіб не набув, договір дарування чи інші правочини між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не були укладені, а тому, транспортний засіб марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, д/н [NUMBER] вважається таким, що вибув з володіння власника [PERSON] поза його волею, а тому останній як власник майна має право витребувати легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1980 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER], двигун №4759709, кузов №3617612, з чужого незаконного володіння [PERSON], шляхом передачі транспортного засобу власнику [PERSON], [INFO], а тому позов [PERSON] є обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того з відповідача [PERSON], необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved