Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю «Красенівське» (далі - СТОВ «Красенівське») звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що 16 червня 2004 року між [PERSON] районною державною адміністрацією Черкаської області (далі - [PERSON] РДА) та СТОВ «Красенівське» було укладено договір оренди землі, згідно з яким [PERSON] РДА передала, а СТОВ «Красенівське» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання пасовища, в адміністративних межах Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, загальною площею 229,9000 га. Відповідно до умов укладеного договору оренди землі він був укладений строком на 5 років, починаючи з 16.06.2004 року і закінчуючи 16.06.2009 року. 16.06.2004 року даний договір, у відповідності до положень чинного на той час законодавства, пройшов державну реєстрацію в [PERSON] відділі ДП «Центр ДЗК». СТОВ «Красенівське» добросовісно й належним чином виконувало свої зобовязання за укладеним та зареєстрованим відповідно до вимог закону договором оренди землі, відповідно до умов цього договору. Починаючи з 16.06.2004 року і по даний час дана земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні позивача СТОВ «Красенівське», при цьому позивачем в бюджет сплачується орендна плата за користування цією земельною ділянкою. По даний час [PERSON] РДА в Черкаській області, а потім і [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, не заперечували з приводу користування земельними ділянками за договором оренди землі від 16.06.2004 року, загальною площею 229,9000 га. з орендарем СТОВ «Красенівське». Зазначений договір є таким, що поновлений на новий термін його дії, на тих самих умовах, що були погоджені між сторонами цього договору при його укладенні, оскільки відповідно до положень чинної на час закінчення першого пятирічного терміну цього договору оренди землі (16.06.2009 року) частини 3 статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 30.12.2015 року СТОВ «Красенівське» надіслало Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області письмове повідомлення з прикладенням проекту додаткової угоди до укладеного з СТОВ «Красенівське» договору оренди землі, яким повідомило про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди землі на новий строк. Незважаючи на зроблене СТОВ «Красенівське» повідомлення Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди землі на новий строк, [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області передало наказами у приватну власність частину земельних ділянок фізичним особам, відповідачам по справі, кожному по 2,00 га. землі, на загальну площу 66 га., із земель, що перебувають у землекористуванні СТОВ «Красенівське». В подальшому за зазначеними фізичними особами, відповідачами у справі, на підставі отриманих у Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області наказів було зареєстроване право приватної власності на ці земельні ділянки. Отримавши у власність зазначені земельні ділянки, вказані вище фізичні особи уклали терміном на 10 років та зареєстрували на ці земельні ділянки договори оренди землі з іншою юридичною особою фермерським господарством «ЕКО ЛЕНД», яке в подальшому передало частину зазначених земельних ділянок терміном на 7 років в суборенду фермерському господарству «ВАЛТАС». Посилаючись на те, що договір оренди землі від 16.06.2004 року був поновлений, з 16.06.2004 року і по даний час земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні позивача СТОВ «Красенівське», предметом спірних договорів оренди та суборенди землі є земельні ділянки, які перебувають у користуванні СТОВ «Красенівське», а тому позивач просить суд визнати поновленим договір оренди землі від 16.06.2004 року, визнати недійсними договори оренди та суборенди фізичних осіб, відповідачів по справі, з фермерським господарством «ЕКО ЛЕНД» та фермерським господарством «ВАЛТАС». Представники позивача в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Черкаській області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що договір від 16.06.2004 року не був поновлений, у встановленому законом порядку. Земельна ділянка з 2009 року не перебуває у користуванні позивача. Лист-повідомлення від 30.12.2015 року про поновлення договору оренди землі від 16.06.2004 року ГУ Держгеокадастру не отримувало, а отримало інший лист про поновлення іншого договору. Підстав для поновлення договору від 16.06.2004 року немає. Представник відповідача ФГ «ЕКО ЛЕНД» [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2017 року свою думку з приводу позову не висловлював. В наступні судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача ФГ «ВАЛТАС» [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2017 року свою думку з приводу позову не висловлював. В наступні судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в Черкаській області [PERSON] в судовому засіданні 26.04.2017 року свою думку з приводу позову не висловлював. В наступні судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмових запереченнях проти позову посилається на те, що державний реєстратор при реєстрації спірних договорів оренди та суборенди діяв належним чином у відповідності до чинного законодавства. Також просив розглянути справу без його участі. Відповідачі фізичні особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, письмових заперечень проти позову до суду не направляли. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 16 червня 2004 року між [PERSON] РДА та СТОВ «Красенівське» було укладено договір оренди землі (далі - Договір), згідно з яким [PERSON] РДА передала, а СТОВ «Красенівське» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання пасовища, в адміністративних межах Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, загальною площею 229,9000 га. (т.1 а.с.25-26). Пунктом 8 Договору передбачено, що даний Договір був укладений строком на 5 років, починаючи з 16.06.2004 року і закінчуючи 16.06.2009 року. 16.06.2004 року даний Договір, у відповідності до положень чинного на той час законодавства, пройшов державну реєстрацію в [PERSON] відділі ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за №26. Відповідно до акту приймання-передачі від 16 червня 2004 року [PERSON] РДА передала, а позивач СТОВ «Красенівське» прийняло в оренду земельну ділянку площею 229,9 га. (т.1 а.с.29). З 16.06.2004 року і по даний час земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні позивача СТОВ «Красенівське», що підтверджується актом від 23 січня 2017 року про встановлення обставини користування спірними земельними ділянками СТОВ «Красенівське» в адміністративних межах Красенівської сільської ради з 16.06.2004 року, який було складено за участю сільського голови с.Красенівка, а також відповідними платіжними дорученнями та податковими деклараціями з плати за землю, з яких вбачається, що позивач СТОВ «Красенівське» сплачувало орендну плату за спірну землю (т.1 а.с.39-52). Окрім цього, обставина користування позивачем СТОВ «Красенівське» спірною землею також підтверджується відповідними довідками виданими відділом Держземагенства у [PERSON] районі №98 від 15.02.2013 року, №1096 від 14.11.2014 року, №1269 від 09.07.2015 року, з яких вбачається, що право оренди на спірні земельні ділянки визнавалося за позивачем до 01.07.2015 року, тоді як згідно довідки відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі №296 від 10.02.2016 року, вже станом на 31.12.2015 року у користуванні СТОВ «Красенівське» обліковувалося на 229,9 га. пасовищ менше, ніж було раніше (т.3 а.с.52-55). По даний час [PERSON] РДА в Черкаській області, а потім і [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, до якого з 16.06.2013 року перейшли повноваження щодо розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів від районних державних адміністрацій, не заперечували з приводу користування земельними ділянками за договором оренди землі від 16.06.2004 року, загальною площею 229,9000 га. з орендарем СТОВ «Красенівське», оскільки листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі до СТОВ «Красенівське» не надсилали. 30.12.2015 року СТОВ «Красенівське» надіслало Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області письмове повідомлення з прикладенням проекту додаткової угоди до укладеного з СТОВ «Красенівське» договору оренди землі, яким повідомило про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди землі на новий строк, що підтверджується листом-повідомленням №544 від 30.12.2015 року, проектом додаткової угоди та фіскальним чеком відділення поштового звязку (т.1 а.с.31-33). Окрім цього, зазначена вище обставина підтверджується також і ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року про залишення заяви без розгляду (т.1 а.с.54-55). [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області передало наказами у приватну власність частину спірних земельних ділянок фізичним особам, відповідачам по справі, кожному по 2,00 га. землі, на загальну площу 66 га., із земель, що перебували у користуванні СТОВ «Красенівське». В подальшому за зазначеними фізичними особами, відповідачами у справі, на підставі отриманих у Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області наказів було зареєстроване право приватної власності на ці земельні ділянки. Позивач СТОВ «Красенівське» не заперечує право даних осіб на отримання у власність земельних ділянок та не заперечує щодо переходу права власності на спірні земельні ділянки від ГУ Держгеокадастру у Черкаській області до фізичних осіб, відповідачів по справі. Отримавши у власність зазначені земельні ділянки, вказані вище фізичні особи уклали терміном на 10 років та зареєстрували на ці земельні ділянки договори оренди землі з іншою юридичною особою фермерським господарством «ЕКО ЛЕНД», яке в подальшому передало частину зазначених земельних ділянок терміном на 7 років в суборенду фермерському господарству «ВАЛТАС» (т.1 а.с.56-129). Відносини, повязані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також договором оренди землі. Виходячи з положень статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, суд застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як на момент укладення Договору 16.06.2004 року, так і на момент його закінчення 16.06.2009 року, діяла редакція ст.33 Закону України «Про оренду землі» наступного змісту. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. В подальшому, у 2011 році у ст.33 Закону України «Про оренду землі» були внесені зміни та доповнення, та вказана стаття була наступного змісту. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: -власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); -уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. Положення ч.ч.6-8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» за своїм змістом відповідають загальній нормі, а саме ст.764 ЦК України, якою передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому, як випливає зі змісту згаданих норм чинного законодавства, таке поновлення договору оренди зі сторони орендодавця не потребує активних дій і пов'язане з пасивним висловленням його волі, тобто, з фактом не вчинення ним окреслених у ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» дій (не надіслання протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі). У даному випадку, позивач СТОВ «Красенівське» після спливу строку Договору оренди земельної ділянки від 16.06.2004 року, тобто після 16.06.2009 року, продовжувало користуватися земельною ділянкою, яку воно набуло у користування за вказаним Договором, тоді як орендодавець [PERSON] РДА в Черкаській області, а в подальшому і [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, у місячний строк після закінчення строку договору оренди земельної ділянки від 16.06.2004 року, тобто в термін спочатку до 16.07.2009 року, а потім і до 16.07.2014 року, не направили орендареві позивачу СТОВ «Красенівське» листа-повідомлення про заперечення у поновленні даного договору оренди землі на новий строк. При цьому позивач не надсилав повідомлення відповідачу до 16.05.2009 року (за місяць до спливу строку договору оренди землі від 16.06.2004 року), тому, що станом на 16.05.2009 року статтею 33 Закону України «Про оренду землі» не було передбачено вчинення таких дій, і лише п.п.17 п.11 розділу 5 «Прикінцевих положень» Закону України №3038-VI від 17.02.2011 року «Про регулювання містобудівною діяльності», який набрав чинності 12.06.2011 року, було внесено зміни в законодавчі акти, в тому числі і в статтю 33 Закону України «Про орендну землі», яка починаючи з 12.06.2011 року була викладена в тій редакції, яка передбачає необхідність орендаря повідомити письмово орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк, до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Відповідно до положень ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Отже, на час звернення з вимогою про визнання Договору оренди поновленим позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою на умовах, визначених у Договорі оренди землі від 16.06.2004 року. Відомості про те, що [PERSON] РДА в Черкаській області, а в подальшому і [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, протягом одного місяця після закінчення строку спірного договору оренди землі повідомляли позивача листом-повідомленням про заперечення щодо поновлення Договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах, в матеріалах справи відсутні, а тому Договір оренди землі від 16.06.2004 року слід визнати поновленим. При цьому, ч.ч.6, 8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що при поновленні договору оренди землі сторонами договору в місячний строк укладається відповідна додаткова угода про поновлення договору оренди землі. Закон України «Про оренду землі» не визначає як наслідок пропуску строку для укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, його не поновлення. Крім того слід звернути увагу й на те, що Закон України «Про оренду землі», визначаючи місячний строк для укладення додаткової угоди, не регламентує питання з якого моменту слід обчислювати цей строк - чи з дня наступного після настання обставин, які є підставою для поновлення договору, чи з дня звернення однієї з сторін до іншої для укладення додаткової угоди, чи з якогось іншого моменту. Проаналізувавши положення ч.8 ст.33 Закону України «Про оренду землі», суд вважає, що встановлені цією нормою часові межі для укладення додаткової угоди за своєю суттю є такими, що спрямовані на дисциплінування поведінки сторін договору, та одночасно є способом захисту інтересів тієї сторони, яка зацікавлена в продовженні правовідносин за відповідним договором. Зазначені вище висновки цілком узгоджуються із правовою позицією викладеною Верховним Судом України у своїх постановах від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14, від 09.09.2015 року у справі №6-531цс15, від 23.03.2016 року у справі №6-146цс16, згідно з якими існують 2 (дві) підстави поновлення договору оренди землі на новий строк, одна з яких передбачена ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в тому числі повідомлення про намір скористатися переважним правом), а також інша підстава пролонгації укладеного договору оренди землі, передбачена частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Щодо позовних вимог про визнання спірних договорів оренди та суборенди недійсними та скасування їхньої державної реєстрації, укладених між фізичними особами, відповідачами по справі, з фермерським господарством «ЕКО ЛЕНД» та фермерським господарством «ВАЛТАС», то суд зазначає наступне. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.215 ЦК України,- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Відповідно до ч. 4 ст. 124, ст. 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. За положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 15.04.2015 року у справі №6-55цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеним, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України). Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як було встановлено судом, між фізичними особами, відповідачами по справі та фермерським господарством «ЕКО ЛЕНД», яке в подальшому передало частину зазначених земельних ділянок в суборенду фермерському господарству «ВАЛТАС», були укладені спірні договори під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного між СТОВ «Красенівське» та [PERSON] РДА 16.06.2004 року, який є поновленим, а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. Позивач не є стороною спірного договору, проте позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цих договорів, оскільки ці правочини порушують його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Відповідно до положень ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, а згідно ч. 7 ст. 18 зазначеного Закону України під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобовязаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно, а за обставинами справи відповідачі не повідомили державного реєстратора про існування наведених вище обмежень на спірні земельні ділянки. За таких обставин суд вважає, що спірні договори оренди та суборенди порушують права позивача, а тому спірні договори суперечать чинному законодавству, підлягають визнанню недійсними та скасування їх державної реєстрації. Щодо твердження представника фермерського господарства «ВАЛТАС» про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізнався, що договір не був поновлений 16.07.2009 року - через місяць після закінчення його дії, то суд не погоджується з даними твердженнями виходячи з наступного. Відповідно до ст.257 ЦК України,- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 30.12.2015 року позивач направив до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі від 16.06.2004 року, разом з тим відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі», відповідь на даний лист повинна бути надана відповідачем у місячний строк. Тобто про порушення свого права позивач дізнався 30.01.2016 року та звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності. Суд не погоджується з думкою представника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про те, що позивач СТОВ «Красенівське» повинне було звернутися до [PERSON] РДА, а в подальшому до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, з вимогою про поновлення договору оренди землі, оскільки чинна на той час редакція ст.33 Закону України «Про оренду землі» не передбачала та не вимагала вчинення таких дій орендарем. Щодо посилання представника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області на ту обставину, що Договір від 16.06.2004 року не може бути поновлений у звязку з тим, що у держави відсутній на даний час обєкт оренди, то суд не погоджується з даним твердженням, оскільки відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Щодо посилання представника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області на ту обставину, що ними не отримувався лист-повідомлення про поновлення Договору, про що складений відповідний акт, то дані обставини спростовуються як ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року, так і наданими позивачем доказами. Щодо інших тверджень представника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про те, що позов не підлягає до задоволення, то вказані твердження спростовуються встановленими судом обставинами та визначеними відповідно до них правовідносин. Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи викладене вище, оскільки Договір оренди землі від 16.06.2004 року був поновлений, спірні договори оренди та суборенди порушують переважне право позивача на використання спірної земельної ділянки, а тому позов підлягає до повного задоволення. Заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвал суду від 10 березня 2017 року та від 16 травня 2017 року слід скасувати, оскільки дані заходи вживаються до прийняття у справі рішення по суті спору.

Outcome: approved