Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач - відповідач [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Зазначила, що 14 липня 1996 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час шлюб між ними розірвано. За час проживання у шлюбі 29 серпня 2008 року вони спільно придбали приміщення салону «[INFO]», загальною площею 57,65 кв.м., яке розташоване по [ADDRESS]. Власником вказаного салону по документах є її колишній чолові [PERSON]. Також ними було придбано автомобіль «Опель Омега», державний номерний знак [NUMBER] та ? частину приміщення [NUMBER] магазину «[INFO]», яке розташоване по [ADDRESS]. Домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя між ними не досягнуто, шлюбного договору вони не укладали. Тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Відповідач - позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Зазначив, що 14 липня 1996 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання, у 1998 році ними спільно було збудовано гараж для автомобіля, загальною площею 48 кв.м., який розташований по [ADDRESS]. За час спільного проживання з позивачем - відповідачем [PERSON] ними було зроблено капітальний ремонт в житловому будинку по [ADDRESS]. Крім цього, з 2002 року по кінець 2013 року у них у власності був магазин «[INFO]», який розташований по [ADDRESS]. На сьогоднішній день [PERSON] розірвала договір оренди приміщення магазину розірвала, весь товар та обладнання продала. Тому просить визнати об»єктом права спільної сумісної власності невід»ємні поліпшення та ремонт житлового будинку, що були зроблені в період часу з 2001 року по 2008 рік в домоволодінні по [ADDRESS] та визнати об»єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя кошти в сумі 352350 гривень, що були валовими та обіговими коштами магазину «[INFO]». Позивач - відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка є третьої особою у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON]. не визнали. Пояснили, що відповідач - позивач [PERSON] ніякого відношення до даного будинку не має. Цей будинок подарували батьки [PERSON]. Тому просять відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON]. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] зустрічний позов [PERSON] не визнала та заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що цей будинок подарований [PERSON] її батьками і ніякого відношення до нього [PERSON] не має. Відповідач - позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Пояснив, що не заперечує проти розподілу приміщень салону «[INFO]» та магазину «[INFO]», а щодо стягнення половини вартості автомобіля «Опель Омега» заперечував, так як даний автомобіль вже давно є власністю іншої особи. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст..131 ЦПК України - сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про заявлений первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, то суд вважає, що він підлягає до задоволення частково з наступних міркувань. Згідно до статті 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до статті 61СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14 липня 1996 року. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року шлюб розірвано (а.с.24). Судом встановлено, що за час шлюбу вони придбали наступне майно: приміщення салону «[INFO]», який розташований по [ADDRESS] ( що підтверджується договором купівлі - продажу від 29 серпня 2008 року (а.с.6)) та ? частину магазину «[INFO]», який розташований по [ADDRESS] ( що підтверджується договором купівлі - продажу від 11 листопада 2010 року (а.с.23)). Вищевказане майно набуте сторонами в період їхнього шлюбу, з 14 липня 1996 року по 11 березня 2014 року. Отже, оцінюючи в сукупності докази суд розглядає зазначене майно як спільну сумісну власність, яка підлягає розподілу. Суд вважає, за необхідне задовольнити позов [PERSON] частині розділу майна, а саме: визнати за [PERSON] право власності на ? частки майна приміщення салону «[INFO]», загальною площею 57,65 кв.м., що розташоване по [ADDRESS], по скільки власником даного приміщення салону є відповідач - позивач [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року. Визнати за [PERSON] право власності на ? частки майна приміщення магазину «[INFO]», загальною площею 23,95 кв.м., що розташоване по [ADDRESS], так як відповідач - позивач [PERSON] є власником ? частки майна вказаного магазину, відповідно до договору купівлі -продажу від 11 листопада 2010 року. Щодо вирішення питання про стягнення ? частини вартості автомобіля «Опель Омега», то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з наступним підстав. Як вбачається з листа виданого центром надання послу, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Ямпільського району м.Ямпіль ДАІ у Вінницькій області від 30 липня 2014 року (а.с.88), 17 січня 2014 року відповідачем - позивачем [PERSON] було знято з обліку для реалізації автомобіль «Опель Омега» д.н.з. [NUMBER].. Крім цього, з особистих пояснень відповідача - позивача [PERSON] встановлено, що даний автомобіль вже проданий іншій особі. Тому, даний автомобіль не може бути визнаний судом як спільна власність сторін. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В іншій частині позову відмовити. Вирішуючи питання про зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Щодо заявлених вимог про визнання об»єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] невід»ємні поліпшення та ремонт житлового будинку, що були зроблені в період часу з 2001 року по 2008 рік в домоволодінні по [ADDRESS], то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з таких міркувань. Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторона забов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідачем - позивачем [PERSON] не надано жодних доказів з приводу пред'явлених позовних вимог. В суду немає можливості встановити, чи було проведено ремонтні роботи, які зі слів відповідача - позивача [PERSON] були проведені в період часу з 2001 рік по 2008 рік. Якщо були проведені поліпшення та ремонтні роботи, то які саме кошти були витрачені на це. Інших доказів на підтвердження своїх вимог суду не було надано. Відповідачем - позивачем [PERSON] вказані докази не спростовано, інших доказів на підтвердження своїх вимог чи клопотань про витребування доказів судом не заявлено, документів на підтвердження факту проведення ремонтних робіт та поліпшення житлового будинку розташованого по [ADDRESS] не надано. Щодо заявлених вимог про визнання об»єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 352350 гривень, що були валовими та обіговими коштами магазину «[INFO]», то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з таких міркувань. Твердження відповідача - позивача [PERSON] про те, що позивач-відповідач [PERSON] розпорядилась на власний розсуд вказаними коштами, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, сторони станом на 2013 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Тобто, на думку суду, сторони вказаними коштами розпоряджались спільно. По скільки, відповідач-позивач [PERSON] не довів в судовому засіданні, що даними коштами позивач - відповідач [PERSON] розпорядилась на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що відповідачем - позивачем [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено належним чином обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому з вказаних підстав заявлений зустрічний позов задоволений бути не може.

Outcome: partial