Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач в квітні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № K4H0AW00050074 від 24.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 61414,58 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, яким було надано в заставу рухоме майно: автомобіль MITSUBISHI, модель OUTLANDER 2.4, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий універсал, № кузова/шасі JMBXTCW5W8Z007229, реєстраційний номер: АА7676ЕТ, що належить на праві власності відповідачу. Крім того, позивачем 20.10.2010 року з відповідачем ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності Поручителя перед Кредитором обмежується сумою у розмірі 10000 грн. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в звязку з чим станом на 12.03.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 70450,64 доларів США, що складає 562900,63 грн., яка складається з наступного: 32644,40 доларів США заборгованість за кредитом, 7774,01 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2989,16 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 23658,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 3353,30 доларів США штраф (процентна складова). Просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K4H0AW00050074 від 24.12.2007 року в сумі 70450,64 доларів США, що складає 562900,63 грн., витребувати у відповідача та передати в заклад (володіння) шляхом опису предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль MITSUBISHI, модель OUTLANDER 2.4, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий універсал, № кузова/шасі JMBXTCW5W8Z007229, реєстраційний номер: АА7676ЕТ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вище вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів суму 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду від 22 травня 2013 року позовні вимоги були задоволені частково. Ухвалою суду від 15 жовтня 2013 року було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду від 22 травня 2013 року. При новому розгляді справи до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору застави. Ухвалою суду від 17 лютого 2014 року [PERSON] було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги. На предмет спору. Ухвалою суду від 22 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору застави залишені без розгляду. Представник позивача при новому розгляді справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У задоволенні позову просив відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № K4H0AW00050074 від 24.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 61414,58 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна № K4H0AW00050074 від 24.12.2007 року, за яким відповідачем було надано в заставу рухоме майно: автомобіль MITSUBISHI, модель OUTLANDER 2.4, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий універсал, № кузова/шасі JMBXTCW5W8Z007229, реєстраційний номер: АА7676ЕТ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання. забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Так як відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконував належним чином, у звязку з чим станом на 12.03.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 70450,64 доларів США, що складає 562900,63 грн., яка складається з наступного: 32644,40 доларів США заборгованість за кредитом, 7774,01 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2989,16 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 23658,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 3353,30 доларів США штраф (процентна складова). Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині звернення стягнення знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Позивачем 20.10.2010 року з відповідачем ПАТ «А-Банк» в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № K4H0AW00050074 від 24.12.2007 року було укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності склав 10000 грн. Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. До складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, що повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В матеріалах справи відсутні докази про надання правової допомоги ПАТ КБ «Приватбанк» з необхідними розрахунками витраченого часу адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на його користь пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial