Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, 21, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зобов`язання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, вже більше року вона фактично не проживає за цією адресою. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про вселення у квартиру під №9 у будинку під № 29, що розташований по провулку Полуничному в м. Одесі. Підстава подання зустрічного позову - перешкоджання користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. від 09.09.2017 року по справі за зазначеним позовом було відкрито провадження. Зустрічний позов прийнято суддею Тарасовим А.В. для сумісного розгляду з первісним позовом у судовому засіданні 26.10.2017 року (а.с. 27). У зв'язку з тим, що на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 07.12.2017 року суддю Тарасова А.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 24.01.2018 року). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 29.01.2018 року прийнято до розгляду позов [PERSON] до [PERSON], третя особа\~ - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язання зняти з реєстраційного обліку, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про вселення, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.02.2018 року представником позивача [PERSON]С [PERSON] подано до суду уточнений позов, яким зменшено позовні вимоги [PERSON], а саме, позивач просив суд розглянути лише його вимогу про позбавлення відповідача [PERSON] права користування зазначеною вище квартирою. Ухвалою від 25 квітня 2018 року згідно з п. 3 ч.1 ст.\~257\~ЦПК України залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про вселення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 року зупинено провадження по справі №522/16435/17 до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №522/25198/16-ц. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 року по справі №522/25198/16-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту що 25.10.2012р. між [PERSON] та [PERSON] укладання договору міни житлового будинку за адресою Одеська область Біляєвський район с.Великий Дальник провул 2-1 Тираспольсьикй,буд.18 на квартиру [ADDRESS]. Постановою апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 року по справі №522/25198/16-ц апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.11.2017 року залишено без змін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2018 року поновлено провадження по справі №522/16435/17 та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні 09.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представниками позивача [PERSON] та третьої особи надано до суду заяви про проведення судового засідання 19.11.2018 року без їх участі. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27.11.2010 року було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №139853. До укладання шлюбу сторони проживали разом та факт проживання однією сімєю в період з грудня 2007 року по момент реєстрації шлюбу, тобто до 27.11.2010 року, було встановлено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2017 року (справа № 522/25203/16-ц). Сторони були зареєстровані батьками [PERSON] [INFO]. Проте, у подальшому рішенням Приморського районного суду від 25.01.2017 року у справі №522/18099/16-ц було виключено з актового запису №6356, складеного Одеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області про народження [PERSON] відомості про [PERSON] як про батька дитини. 25.10.2012 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру під №9, у будинку під № 29, що розташований по провулку Полуничному в м. Одесі. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №6328 (а.с.4). Судовим рішенням по справі №522/25198/16-ц встановлено, шо [PERSON] надала згоду на укладення спірного договору дарування, тобто була обізнана щодо природи договору. Після укладення договору дарування будинку 25.10.2012 року, позивач з [PERSON] переїхали до квартири і мешкали там разом до 2016 року (до того, як почалися розлади в сімї). 20.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як зазначає позивач [PERSON], ще до розірвання шлюбу [PERSON] переїхала проживати до своїх батьків у Миколаївську область. Відповідач [PERSON] відзив на позов [PERSON] не надавала, проте у зустрічному позові вказувала, що дійсно, ще до розірвання шлюбу з [PERSON] переїхала з вищевказаної квартири під №9 у будинку під № 29, що розташований по провулку Полуничному в м. Одесі, до своїх батьків, але повернутись у цю квартиру не змогла, бо [PERSON] не дозволяв їй це зробити, проте жодного доказу зазначеного до суду не надала. Як вбачається з акту від 19.11.2018 року (наданий до суду після закриття підготовчого засідання, але до початку судового засідання та розгляду справи по суті), складеного мешканцями житлового будинку №29, який знаходиться за адресою: м.Одеса, провулок Полуничний, з листопада 2016 року відповідач [PERSON] не проживає у [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] вже більше року не проживає в квартирі під №9 у будинку під № 29, що розташований по провулку Полуничному в м. Одесі. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою під №9 у будинку під № 29, що розташований по провулку Полуничному в м. Одесі, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5\~ ст.\~82\~ЦПК України \~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до частини першої\~ ст.\~60\~ СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ ст.\~57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до \~ст.\~41Конституції\~України \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~ ст.\~316\~ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~ ст. 317 ЦК України\~ власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до \~ст.328 ЦК України\~ право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої\~ ст. 319 ЦК України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~ ст.321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої\~ ст. 16 ЦК України\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до\~ ст.7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» \~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~ Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ статті 7\~цього Закону \~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями\~ ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156\~ЖК УРСР \~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою\~ ст.\~405\~ЦК України \~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved