Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати пункт 1.4 Наказу №670 «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», виданого 21.10.2016 року директором Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Украгазвидобування» В.П. Соколовським - у частині заборони розміщення власних транспортних засобів поряд з виробничими об'єктами; визнати незаконним та скасувати наказ №18 «Про позбавлення премії», виданий 17.01.2018 року начальником Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Украгазвидобування» Саладяком В.В. повністю та стягнути з відповідача в його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно наказу № 66-п від 07.04.2008 року його прийнято на постійній основі на посаду майстра бурового інженерно-технологічної служби Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (копія додається), ким він працює до цього часу. Враховуючи специфіку роботи майстра бурового, значну віддаленість об'єктів бурових від контори Стрийського відділення бурових робіт, як і від місця проживання, ним, з урахуванням технічних характеристик, було придбано транспортний засіб марки Nissan X-Trail (державний номерний знак [NUMBER]), яким він добирається до місця праці та, відповідно, з місця праці. Вказаний транспортний засіб належить йому на праві власності. Наказом № 18 від 17.01.2018 року «Про позбавлення премії», виданого начальником Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» Саладяком В.В. (копія додається), його позбавлено премії за грудень 2017 року повністю за невиконання розпоряджень керівництва, а саме пункту 1.4. Наказу директора Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» № 670 від 21.10.2016 року. Вважає Наказ № 18 від 17.01.2018 року «Про позбавлення премії» повністю, а Наказ № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду» у певній частині незаконними, а тому змушений був звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», Головко А.І., в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила суду, що наказ №670 «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», виданого 21.10.2016 року директором Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Украгазвидобування» В.П. Соколовським - у частині заборони розміщення власних транспортних засобів поряд з виробничими об'єктами та наказ №18 «Про позбавлення премії», виданий 17.01.2018 року начальником Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Украгазвидобування» Саладяком В.В. є законними, працівники підприємства зобов'язані дотримуватись правил на актів, які діють на підприємстві, а тому просила відмовити суд у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку зібраним доказам, приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 66-п від 07.04.2008 року позивача [PERSON] прийнято на постійній основі на посаду майстра бурового інженерно-технологічної служби Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (копія додається), ким він працює до цього часу. Враховуючи специфіку роботи майстра бурового, значну віддаленість об'єктів бурових від контори Стрийського відділення бурових робіт, як і від місця свого проживання, позивачем [PERSON], з урахуванням технічних характеристик, було придбано транспортний засіб марки Nissan X-Trail (державний номерний знак [NUMBER]), яким він добирається до місця праці та, відповідно, з місця праці. Вказаний транспортний засіб належить позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 02.12.2006 року РЕВ 6-го МРВ ДАІ при УМВС України у Львівській області. Наказом № 18 від 17.01.2018 року «Про позбавлення премії», виданого начальником Стрийського відділення бурових робіт Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» Саладяком В.В. (копія додається), позивача [PERSON] позбавлено премії за грудень 2017 року повністю за невиконання розпоряджень керівництва, а саме пункту 1.4. Наказу директора Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» № 670 від 21.10.2016 року. Так, пунктом 1.4. Наказу № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», виданого директором Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» Соколовським В.П. (копія додається), під дисциплінарну відповідальність безпосередніх керівників виробничих об'єктів заборонено розміщення власних транспортних засобів на території виробничих об'єктів: бурових, об'єктів капітального ремонту свердловин, площадок монтажу та демонтажу бурових установок, а також поряд з ними (біля виробничих площадок, у лісосмугах, на під'їзних дорогах, тощо). Термін виконання такого пункту Наказу - негайно та постійно. Підставою для позбавлення позивача [PERSON] премії за грудень 2017 року послужило те, що він 11.12.2017 року залишив належний йому транспортний засіб марки Nissan X-Trail, державний номерний знак [NUMBER] неподалік бурової № 35-Вижомлянська, а саме на території під майбутню свердловину № 36-Вижомлянська, в адміністративних межах Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області. Такими своїми діями позивач [PERSON], як безпосередній керівник виробничого об'єкта - бурової № 35-Вижомлянська, нібито, не виконав п. 1.4. Наказу № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», з котрим його, нібито, було ознайомлено 02.11.2016 року. Поясненнями представника позивача в судовому засіданні встановлено, що із зазначеним вище Наказом позивача, як майстра бурового і керівника виробничого об'єкта - бурової № 35-Вижомлянська, ніхто не ознайомлював. 02.11.2016 року [PERSON] лише було доведено до відома в усній формі про наявність такого Наказу, котрим заборонено розміщувати власні транспорті засоби безпосередньо на об'єкті бурової, що він і справно виконує. Після доведення до відома про заборону розміщення власних транспортних засобів на об'єкті, позивач ніколи не в'їжджав чи залишав належний йому на праві власності транспортний засіб на об'єктах, де працює, у тому числі і на території бурової № 35-Вижомлянська, а також на під'їзних дорогах до таких об'єктів. Суд з критикою ставиться до пункту 1.4. Наказу № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», виданого директором Бурового Управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» Соколовським В.П., оскільки в такому не вказано на якій відстані заборонено залишати транспортні засоби від території виробничих об'єктів. При цьому, слід зазначити, що транспортний засіб позивач [PERSON] розміщує поза об'єктом бурової, однак у зоні видимості (як правило, на окраїні лісу чи поля, однак не на під'їзних дорогах), не ближче, як 300 м. від об'єкта, тобто на території, що не підконтрольна працедавцю, а відноситься до земель комунальної власності, що було з'ясовано зі слів представника позивача в ході розгляду справи. В силу ст. ст. 21, 22 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, вони не є вичерпними.Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування. У свою чергу, термін «свобода пересування» визначений у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з яким свобода пересування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Свобода пересування, як одне із невід'ємних прав особи, визначене також у ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та у Першому протоколі до неї і яким визначено, що на здійснення такого права не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, котрі передбачені законом. З огляду на вказане вбачається, що передбачені законом випадки обмеження конституційних прав, мають бути, зокрема, необхідними у демократичному суспільстві для того, щоб бути сумісними з відповідними положеннями Конституції України. З цього приводу Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що тест «необхідності у демократичному суспільстві» вимагає, щоб застосований засіб переслідував легітимну мету та щоб втручання у право не було більше тієї міри, яка необхідна для її досягнення. Іншими словами, цей тест, що, як правило, називається тестом пропорційності, вимагає, щоб обмежувальний засіб був належним (відповідним) для виконання передбачених захисних функцій, що повністю узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бартік проти Росії» («Bartik v. Russia» від 21.12.2006 року). У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). Крім того, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У рішеннях по справі «East/West Alliance Limited» проти України» («CASE OF EAST/WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE» від 23.01.2014 року) та по справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece від 27.05.2004 року) Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу та Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння та розпорядження майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, що включає свободу від свавілля. Таким чином відповідач, прописуючи у Наказі № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду» у пункті 1.4. заборону працівникам розміщувати їх власні транспортні засоби поза межами виробничих об'єктів і, тим самим, втручаючись незаконно у позивача в тому числі право на володіння та розпорядження майном, а структурний підрозділ відповідача в особі Стрийського відділення бурових робіт, видаючи 17.01.2018 року Наказ № 18 про позбавлення [PERSON], як працівника, що, прибувши до місця праці, залишив свій транспортний засіб поза межами виробничого об'єкта, премії, грубо порушив мої конституційні права на вільне пересування в обраний мною спосіб та на використання об'єкта власності на власний розсуд, котрі не можуть бути обмежені. При цьому, як вбачається із змісту самого наказу № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду», такий у цілому стосується і виданий з метою запобігання у Буровому Управлінні «Украбургаз» та його підрозділах «надзвичайних подій з автотранспортними засобами Стрийського цеху технологічного транспорту і спецтехніки», тобто службових і робочих транспортних засобів і аж ніяк положення зазначеного Наказу не можуть розповсюджуватися на власні транспортні засоби працівників, так як відповідальності за їх цілісність відповідач не несе та не може нести. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1,2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог; в самому ж наказі № 670 від 21.10.2016 року «Щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам при роботі у складних погодних умовах осінньо-зимового періоду» відповідачем не вказано на якій конкретно відстані не можна залишати транспортні засоби біля виробничих об'єктів; відповідачем у свою чергу не подано суду жодних переконливих доказів для спростування позовних вимог, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved