Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON], уточнивши свої вимоги, звернувся до суду з позовом до Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, на тих підставах, що 01.03.2004 року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,11 га, розташованої на території Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області . 28.12.2004 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області за реєстром № 4587. При зверненні до відділу Держземагенства у Тарутинському районі про внесення відомостей (зміни до них) до Державного земельного кадастру йому було відмовлено (а.с.6). На даний час позивач не в змозі належним чином оформити спадщину, тому просить в судовому порядку визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач також у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Позов визнав повністю. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.03.2004 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,11 га, розташованої на території Височанської сільської ради Тарутинського району Одеської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Тарутинською РДА 30.07.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 20. 28.12.2004 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області за реєстром № 4587, в якому зазначено, що спадкове майно складається з земельної ділянки належної померлій на праві приватної власності площею 2,11 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II ОД № 061543, виданого Тарутинською РДА 30.07.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 20 (а.с. 9). При зверненні до відділу Держземагенства у Тарутинському районі про внесення відомостей (зміни до них) до Державного земельного кадастру йому було відмовлено оскільки [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку (а.с. 6). На даний час позивач не в змозі належним чином оформити спадщину, тому просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання спадщини за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved