Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 04 травня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 17 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 31 березня 2018 року загальна заборгованість перед банком складає 21629,15 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 17 лютого 2007 року в розмірі 21629,15 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2018 року позовна заява АТ КБ «Приватбанк» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року заяву [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. Відповідач [PERSON] 31 липня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що заперечує з приводу задоволення позову оскільки кредитний договір не укладався, лише підписана заява на користування карткою банку. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 лютого 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до КБ «Приватбанк» з заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 8). Як вбачається з вказаної заяви, відповідач просив надати йому наступні банківські послуги платіжну картку Кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 2000 грн. Також згідно даних вказаної заяви позивач погодився з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до вимог частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини першої\~статті 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Тому твердження відповідача про те, що договір не було укладено, не заслуговує на увагу. Також з даних анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Як встановлено судом, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти. Як вбачається з даних розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17 лютого 2007 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом [PERSON] (а.с.4-7), відповідач користувався кредитними коштами, здійснював їх часткове повернення. Оскільки кредитні кошти повернуті відповідачем не в повному обсязі, станом на 31 березня 2018 року заборгованість по одержаному кредиту банк обраховує у розмірі 21629,15 грн., яка складається з наступного: 1374,18 грн. заборгованість за кредитом, 15748,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. та 1006,15 грн. штраф. Саме такий розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON], подаючи до суду відзив на позовну заяву, жодним чином не оспорює наявність заборгованості за кредитним договором, лише вказує на відсутність доказів щодо обґрунтованого нарахування пені, комісії, штрафу. Разом з тим, як встановлено судом, згідно з п. 5.5. Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку». При цьому погашення кредиту поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий1 рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.5.2 Умов і правил). Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.3, 5.4 Умов і правил). За несвоєчасне виконання боргових зобовязань держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами (п.5.6 Умов і правил). За положенням п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів. Як вбачається із витягу із розрахунку заборгованості, Банк в березні 2007 року відкрив картковий рахунок на імя відповідача, встановив кредитний ліміт на 2000 грн. За змістом статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що відповідно до пункту 6.6 Умов і правил боржник зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку (яка включає проценти за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, плату за випуск/обслуговування платіжної картки, інші комісії та штрафні санкції). Зважаючи на те, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, які не припинилися, суд приходить до висновку, що вимоги Банку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитом в розмірі 1374,18 грн., за відсотками в розмірі 15748,82 грн. а також пенею в розмірі 3000 грн. відповідають умовам договору і узгоджуються з вищевказаними нормами права. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафів в розмірах 500 грн. та 1006,15 грн. суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення . У той самий час, згідно з пунктом 8.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від ціни позову) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму 1506,15 грн. необхідно відмовити. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача суми заборгованості за кредитним договором б/н від 17 лютого 2007 року в загальній сумі 20123 грн., що складається з: 1374,18 грн. заборгованість за кредитом, 15748,82 грн. заборгованість по процентам, 3000 грн. заборгованість за пенею. \~\~ При вирішенні справи судом також враховується та обставина, що відповідно до ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Нормою частини третьої статті 267\~ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-73 8цс 15, без заяви сторони у спорі, зробленої до ухвалення судом першої інстанції судового рішення, ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідач при розгляді справи не скористався своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1638,66 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial