Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за правом представлення на квартиру [ADDRESS]; на садовий будинок, загальною площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0540 га для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2101, д.н.з. [NUMBER], випуску 1974 року, номер кузова ВАЗ 2101 [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 11.01.2018 року помер дід позивача [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина на вищевказане спірне майно. На момент відкриття спадщини позивач є єдиним спадкоємцем після смерті дідуся, однак державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки позивачем не було надано правовстановлюючі документи на майно, що належить до спадкової маси. В результаті відповідних запитів, ініційованих державним нотаріусом, було встановлено коло та перелік рухомого та нерухомого майна, яке належить та було зареєстровано на ім'я спадкодавця [PERSON] Однак, ураховуючи відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування. 10.12.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні; витребувано матеріали спадкової справи у державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори. (а.с. 35-37) 22.01.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. (а.с. 110-111) Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Київської міської ради Котова О.В. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду відзив на позовну заяву, який містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві Немирівська А.Г. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові пояснення, які містять клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 98/2018 щодо майна померлого [PERSON], оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва від 30.01.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2006 року [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS]. (а.с. 70, 71, 88, 89) За даними державного акта на право приватної власності на землю, виданого Ясногородською сільською радою с/т «Янтарний» від 15.09.2000 року № 55, земельна ділянка площею 0,0540 га для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON]. (а.с. 69, 86, 87, 88) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2005 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Ясногородської сільської ради від 07.06.2005 року, садовий будинок [ADDRESS], загальною площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]». (а.с. 68, 91, 92) За даними облікової картки приватного АМТ легковий автомобіль «ВАЗ-2101», д.н.з. [NUMBER], випуску 1974 року, номер кузова ВАЗ 2101 [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], зареєстрований на праві власності на [PERSON], [INFO]. (а.с. 32) Згідно свідоцтв про смерть від 11.01.2018 року та від 16.03.2018 року спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року у віці 85 років, а його син [PERSON] помер [INFO] року у віці 31 рік. (а.с. 9, 10) За даними свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 21.12.2017 року [PERSON] є сином [PERSON] та, відповідно, онуком спадкодавця [PERSON], [INFO]. (а.с. 11) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно положення статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України). В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім'ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п'ятої черг і пов'язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв'язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п'ятої черги. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 Цивільного кодексу України ). Аналіз статті 1266 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який надає можливість спадкоємцям п'ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) у зв'язку зі смертю до відкриття спадщини спадкоємця цієї черги. (Постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по Справі № 519/728/16-ц) Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266ЦК України, є вичерпним. Немає підстав розширювати цей перелік за рахунок осіб, яких не зазначено в указаній статті. Тлумачення абзацу 2 частини першої статті 1265 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити «відстань» між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така «відстань» може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов'язує. (Постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року по Справі № 643/1216/15-ц) Судом встановлено, що предметом спору є визнання за позивачем [PERSON], як спадкоємцем першої черги за правом представлення, права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]; на садовий будинок, загальною площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0540 га для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2101, д.н.з. [NUMBER], випуску 1974 року, номер кузова ВАЗ 2101 [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], оскільки позивачу державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда позивача [PERSON] на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved