Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 травня 2014 року у справі №607/4339/14-ц стягнуто з відповідача на його користь борг в сумі 13300 гривень за договором про надання послуг від 01 липня 2013 року. У звязку з тим, що [PERSON] добровільно вказане судове рішення не виконав, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних збитків. 30 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом ухвалено рішення у справі №607/16060/15-ц, яким з відповідача в користь позивача стягнуто 3% річних за період з 01 липня 2014 року по 27 вересня 2015 року в сумі 496,29 гривень та інфляційні втрати за період з липня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 6277,60 гривень. Однак, [PERSON] з моменту ухвалення судових рішень і до часу повторного звернення [PERSON] до суду не оплатив боргу, що є підставою для стягнення з відповідача в користь позивача 3053,80 гривень інфляційних донарахувань за період з вересня 2015 року по листопад 2016 року та 704,43 гривень 3% річних за період з 28 вересня 2015 року по 30 грудня 2016 року. Також [PERSON] просив стягнути додатково з [PERSON] в його користь пеню в розмірі 3031,92 гривень за період з 30 червня 2016 року по 30 грудня 2016 року на підставі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», а також понесені ним судові витрати. 14 березня 2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, у якому уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] суму інфляційних донарахувань в розмірі 3656,00 гривень, 824,86 гривень 3% річних, а також 640 гривень понесених судових витрат. Представник позивача в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2014 року у справі №607/4339/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 13300 гривень внесеного ним авансу за договором про надання послуг від 01 липня 2013 року, а також 244 гривні судового збору. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. У звязку з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення позивач звернувся до суду про стягнення з нього штрафних санкцій. 30 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі №607/16060/15-ц, яким з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто 3% річних за період з 01 липня 2014 року по 27 вересня 2015 року в сумі 496,29 гривень та інфляційні втрати за період з липня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 6277,60 гривень, а також 487,20 гривень судового збору. Зазначене вище судове рішення відповідачем також не виконано, що стало причиною повторного звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобовязанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. З огляду на наявність у відповідача перед позивачем заборгованості, що виникла на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2014 року у справі №607/4339/14-ц в сумі 13300 гривень, суд погоджується із здійсненим [PERSON] розрахунком 3% річних за період з 28 вересня 2015 року по 30 грудня 2016 року в розмірі 704,43 гривень та вважає його обґрунтованим, як і розрахунок інфляційних втрат в розмірі 3656 гривень за період з вересня 2015 року по лютий 2017 року, які підлягають до стягнення з [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь позивача 3% річних за період з 28 вересня 2015 року по 30 грудня 2016 року в розмірі 704,43 гривень та 3656 гривень інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по лютий 2017 року. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 640 гривень понесеного судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved