Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 12.04.2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 17500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з відсотковою ставкою у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитними коштами. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 23.05.2018 року утворилась заборгованість в сумі 115\~857,75 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 18 852,63 грн., заборгованість по відсотках 97005,12 грн., яку позивач просить стягнути, відшкодувати судові витрати. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій особа зауважила про існування тривалого спору між сторонами з приводу виконання умов кредитного договору. На думку особи, банком безпідставно стягуються з карткового рахунку не передбачені платежі, а розмір вимог до неї як позичальника постійно змінюється. Зауважує, що з січня 2015 року не здійснює платежі добровільно, а кошти утримуються із заробітної картки. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому вказано, що правовідносини сторін грунтуються на положеннях договору кредиту, відповідають Умовам надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою та тарифам, з якими позичальник ознайомилась. Позивач просить взяти до уваги виписку банку по рахунку як первинний документ на підтвердження розміру заборгованості. В поданій заяві, яка надійшла одночасно із позовом, представник позивача просив справу слухати у відсутності представника. Відповідач в судові зсідання від 16.09.2019 року, 05.12.2019 року не з`явилась. В день розгляду справи відповідач подала заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на причини неявки. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на ту обставину, що поважність причини повторної неявки відповідача в судове засідання, не підлягає оцінці, суд вважає необхідним ухвалити рішення у відсутності учасників на підставі ст. 211, ч.4 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 12.04.2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 17500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 23.05.2018 року розмір заборгованості зі сплати використаних коштів становить 18852,63 грн. Вказане підтверджуються анкетою-заявою позичальника (а.с.10), випискою з карткового рахунку (а.с.108-119), розрахунком заборгованості (а.с. 6-9), які приймаються судом як належні докази на підтвердження наведених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. \~ \~ \~ \~Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення фактично отриманих грошових коштів, тому вимога про стягнення 18\~852,63 грн. є обґрунтованою. Відповідно до\~ст.ст.\~256,\~257\~ЦК України\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З дослідженої в судовому засіданні виписки по рахунку слідує, що позичальник не здійснювала погашення заборгованості шляхом добровільного внесення коштів в період після 15.04.2015 року. Звернення позивача до суду відбулось 08.07.2018 року. За положеннями \~ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд звертає увагу, що повідомлення відповідача про здійснення останніх платежів періодом січня 2015 року не може сприйматись як заява про застосування строків позовної давності, оскільки такі відомості наводились учасником у взаємозв`язку з викладеними обставинами про виниклий спір та необгрунтоване списання коштів з рахунку позичальника, та не зауважувалось окремо як підстава відмови у позові. Суд відмовляє у стягненні інших, зазначених позивачем як заборгованість, грошових сум. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на\~Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позивачем не надано доказів на підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Положення правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, до вказаних правовідносин застосуватись не можуть. Вказаний висновок також наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, підстави для задоволення вимог у вказаній частині відсутні. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати. \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial