Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання між нею та [PERSON], який був укладений 23.06.2004 року та посвідчений державним нотаріусом [PERSON] одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3-1479. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов зазначеного договору вона передала у власність відповідачу ? частину квартири №4, що знаходиться в м. Одесі, вул. Б.Хмельницького, 31, а відповідач, в свою чергу, зобовязався довічно повністю утримувати її, а саме забезпечувати їжею, одягом, ліками, необхідною допомогою, у тому числі з право безкоштовного довічного користування зазначеною квартирою, однак обовязки за договором відповідач не виконує, жодним чином не забезпечує належною допомогою ні в матеріальному вигляді, ні в грошовому вигляді. Представник позивача приймала участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені. Відповідач приймала участь у судових засіданнях та на перших судових засіданнях позов не визнавала, однак у останньому засіданні позов визнала та не заперечувала проти розірвання зазначеного договору. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін та свідків, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 23.06.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3-1479. Відповідно до умов зазначеного договору позивач передала у власність відповідачу ? частину квартири №4, що знаходиться в м. Одесі, вул. Б.Хмельницького, 31, а відповідач, в свою чергу, зобовязався довічно повністю утримувати її, а саме забезпечувати їжею, одягом, ліками, необхідною допомогою, у тому числі з право безкоштовного довічного користування зазначеною квартирою. Позивачка зазначає, що обовязки за договором відповідач не виконує, жодним чином не забезпечує належною допомогою ні в матеріальному вигляді, ні в грошовому вигляді. На неодноразові її звернення щодо допомоги відповідач не реагувала, а лише відмовляла їй. Факт не виконання договірних зобовязань по належному утриманню відповідачем позивача також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що ні разу не бачили [PERSON] за місцем проживання позивача, та їм нічого не відомо про позивачу зі сторони відповідача. Як вбачається з вимог ст. 744 ЦК України - за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачу) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією зі сторін інша сторона має право частково або у повному обсязі відмовитись від зобов'язань, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 755, ст. 756 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем зобов'язань по договору, відчужувач набуває право власності на майно, яке було їм передано та має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Крім цього, в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-53388св13 від 29 січня 2014 року зазначено, що з урахуванням підстав позову (обставин, які вказують на неналежне виконання договору), саме відповідач зобовязаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено. Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору довічного утримання та визнанням відповідачем позову, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не спроможний захистити права та інтереси позивача, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, внаслідок чого вищезазначений договір довічного утримання підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, при розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Також суд враховує, що згідно ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірвано на вимогу набувача без будь яких інших підстав. Таким чином, згода двох сторін на розірвання цього договору є підставою для його розірвання. І в даному випадку суд не може відмовити в позові з посиланням на те, що таке розірвання може бути зроблено в нотаріальній конторі. Оскільки судом встановлені підстави для розірвання договору довічного утримання, то 1/2 частина квартири [ADDRESS], що складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 14,6 кв. м., загальною площею 22,6 кв. м., підлягає поверненню позивачу. Щодо вимоги позивача визнати за нею право власності на ? частину вищевказаної квартири, суд зазначає, що факт розірвання договору довічного утримання та повернення майна позивачу несуть за собою наслідки, відповідно до яких за позивачем визнається право власності на зазначене майно, а тому немає необхідності у їх задоволені. Позивач не наполягала на поверненні їй сплаченого судового збору. Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, про що зазначає у рішенні. Тому суд направляє рішення для скасування державної реєстрації від 21.07.2004 року на імя [PERSON] і скасування заборони на нерухоме майно. На підставі ст. ст. 610-611, 615, 651, 653, 749, 755, 756 ЦК України та

Outcome: approved