Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «РВС БАНК»звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 31 серпня 2016 року Акціонерним товариством «РВС БАНК», як Іпотекодержателем, на підставі Закону України «Про іпотеку», набуто право власності на квартиру загальною площею 52,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28.02.2017 року на вказану квартиру старшим державним виконавцем ТРВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Рибій Р.В. накладено арешт. У зв`язку з цим позивач 30.05.2019 року звернувся до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про звільнення майна з-під арешту, однак йому було відмовлено. Також, позивач вказує на те, що квартира загальною площею 52,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності Акціонерному товариству «РВС Банк». В той же час, боржником за виконавчим провадженням, на підставі якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №27064014 від 28.02.2017 року Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області була [PERSON] . Отже, арешт накладено не на майно боржника, що є порушенням ст. ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». З врахуванням наведеного, просить суд зняти арешт із вказаного майна. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30 вересня 2019 року суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року витребувано із Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області копії матеріалів виконавчого провадження №423273327 в частині, що стосується накладення арешту на майно боржника - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,3 кв.м. згідно постанови державного виконавця від 28.02.2017 року № 27064014. Представник позивача Бабенко Ю.В. в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують, щодо постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила, відзиву на позовні заяву суду не подала. Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи бува повідомлений належним чином, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив, відзиву на позовні заяву суду не подала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, однак надав суду письмові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, посилається на те, що у відповідності до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника, або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Враховуючи вищезазначене, у даному випадку згідно чинного законодавства зняття арешту з майна боржника належить до компетенції суду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №160711815 від 22.03.2019 року, власником квартири загальною площею 52,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк». Підстава реєстрації права власності - договір іпотеки 10069, виданий 02.11.2005 року приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Береш Л.І., іпотекодержательАКБ «ТАС-Комерцбанк». 17 березня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист по справі № 2-216/2011, яким стягнуто з [PERSON] та [PERSON] , як солідарних боржників позичальника за кредитним договором №2007/52 від 28.12.2007 року - фізичної особи підприємця [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, розмір котрої станом на 06.08.2010 року складає 504946,48 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1700 грн. держмита сплаченого при поданні позовної заяви. Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Корсою О.Л. 14.06.2011 року відкрито виконавче провадження № 27064014 на підставі виконавчого листа № 2-216/11 виданого 17.03.2011 року. На підставі постанови старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області Рибій Р.В.про арешт майна боржника від 28.02.2017 року у виконавчому провадженні № 27064014, накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Перебування майна під арештом підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження [PERSON] (номер запису про обтяження 19246353). Згідно листа Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області від 07.11.2019 року на виконанні у відділі відсутнє виконавче провадження №423273327. До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права: Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно з ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно з цим Законом. Постанову про арешт майна боржника [PERSON] , що складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , державним виконавцем ТРВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області винесено 28.02.2017 року, тобто після державної реєстрації за АТ «РВС Банк» права власності на спірну квартиру у відповідних державних реєстрах - 31.08.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За ч. 1 ст. 48, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Зі з місту вищезазначених норм закону випливає, що арешт може бути накладений лише на майно боржника. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Арешт 28.02.2017 року було накладено на майно, право власності на яке перейшло до позивача 31.08.2016 року, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено, що на момент винесення постанови про накладення арешту на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , дана квартира не належала боржнику [PERSON] на праві власності, тобто арешт накладено на майно, що не належить боржнику. Таким чином, винесення державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області постанови про арешт майна боржника, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] у виконавчому провадженні № 27064014 не відповідає вимогам ст. 48Закону України «Про виконавче провадження». Накладення арешту на вищевказане спірне майно унеможливлює реалізацію позивачем свого права власника, передбаченого ст. 319 ЦК України володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень п.п. 1), 4) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Враховуючи, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, чим порушується право власності позивача як власника спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, тому позовні вимоги АТ «РВС Банк» про звільнення спірного нерухомого майна з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд вважає, що вимоги про стягнення сплаченого судового збору з третьої особи не підлягають до задоволення як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та даною нормою не передбачено покладення судових витрат на третіх осіб, а вимог про стягнення судових витрат з відповідачів не було заявлено.

Outcome: partial