Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором посилаючись на те, що 28.01.2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №910.75251, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 229716,2 грн. зі сплатою 19 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до видаткових касових (меморіальних) ордерів він повністю виконав перед відповідачем свої зобов`язання по кредитному договору, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки і комісію, а також інші платежі за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 31.10.2013 року. Станом на 14.06.2019 року загальна сума боргу відповідача за кредитним договором становить 377833,77 грн., в тому числі: прострочений борг в сумі 174474,07 грн., прострочені проценти в сумі 202179,01 грн., строкові проценти в сумі 1180,69 грн. А тому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 377833,77 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5667,51 грн. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, і розглянути справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та відмовити в задоволенні позову на підставі застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 28.01.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №910.75251 (а.с.6-7). Відповідно до п.1 § 1 договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 229716,20 грн. на строк 84 місяці. Згідно з п.1 § 2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує 19 % річних. Відповідно до § 4 договору, позичальник зобов`язаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти в терміни та в сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів. Відповідно до пункту 1 додатку №1 до кредитного договору №910.75251 від 28.01.2011 року графік щомісячних платежів (а.с.8-9), платежі з повернення кредиту та сплати процентів здійснюються позичальником на окремі рахунки в банку, в складі щомісячних ануїтетних платежів, у сумах і в строки (терміни), визначені згідно з графіком. Як вбачається з графіка щомісячних платежів, датами здійснення платежів вказано перше число кожного місяця. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором кредиту, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв`язку з чим станом на 14.06.2019 року заборгованість становить суму 377833,77 грн., в тому числі: по простроченому боргу суму 174474,07 грн., по прострочених процентах суму 202179,01 грн., по строкових процентах суму 1180,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18-22, 40-41, 47-49). Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком, останній платіж відповідачем був здійснений 31 жовтня 2013 року (а.с.40зв.). Позивач звернувся до суду з позовом 15 липня 2019 року, що підтверджується конвертом (а.с.28). Згідно з матеріалами справи, банк, під час дії кредитного договору, не скористався правом дострокової вимоги повернення боргу. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), від 01.10.2014 року (справа №6-134цс14), від 11.02.2015 року (справа №6-240цс14), від 29.03.2017 року у справі №6-1996цс16. Умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідачем 05.09.2019 року надано суду заяву про застосування строку позовної давності як підставу відмови в позові (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Оскільки, за умовами кредитного договору, кінцевим терміном повернення основної заборгованості встановлено строк 84 місяці, тобто 28 січня 2018 року, то у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії. Пунктом 8 § 10 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в п`ять років. Суд вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності та стягнути з відповідача суму боргу в межах строку позовної давності, передбаченої договором, п`ять років до простроченого боргу та прострочених процентів, з урахуванням кінцевого терміну повернення основної заборгованості 28 січня 2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 15 липня 2019 року, тобто п`ятирічний строк позовної давності почався 15 липня 2014 року. Суд вважає, що суму заборгованості необхідно рахувати з 01.08.2014 року, оскільки, як вбачається з графіку щомісячних платежів (а.с.8-9), платежі вносяться першого числа кожного місяця, а тому платіж за 01.07.2014 року перебуває за межами строку позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.40-41), прострочений борг по тілу кредиту становить суму 174474,07 грн., однак від вказаної суми необхідно відняти суму 24678,27 грн., яка нарахована позивачем поза межами п`ятирічного строку позовної давності, а саме до 01.08.2014 року, а тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму простроченого боргу в межах строку позовної давності в розмірі 149795,80 грн. (174474,07 грн. - 24678,27 грн.), задовольнивши частково позовні вимоги. Що стосується вимоги про стягнення строкових процентів в сумі 1180,69 грн., то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказана сума нарахована банком після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 28.01.2018 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.40-41), банком нараховані позивачу прострочені проценти в сумі 202179,01 грн., однак від вказаної суми необхідно відняти суму 44412,02 грн., яка нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 28.01.2018 року, та суму 41968,80 грн., яка нарахована позивачем поза межами п`ятирічного строку позовної давності, а саме до 01.08.2014 року, а тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму прострочених процентів в межах строку позовної давності в розмірі 115798,19 грн. (202179,01 грн. - 44412,02 грн. - 41968,80 грн.), задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 3983,69 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 265593,99 грн., яка складається з простроченого боргу в сумі 149795,80 грн. та прострочених процентів в сумі 115798,19 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial