Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON],звертаючись з позовом до суду, просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка з листопада 2013 року проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Оскільки позивач періодично перебуває на заробітках за кордом, у вихованні дитини позивачу допомагає його мати [PERSON] Відповідач у вихованні донки участі не приймає, за період відвідування донькою дитячого садка на батьківські збори та свята з'являлась лише декілька разів, життям дитини в садочку не цікавиться, не бере участі у ї вихованні та розвитку. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності та має судимості за ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України. Станом на день звернення з даним позовом до суду місце проживання та перебування відповідача позивачу невідоме, тому позивач звертається з даним позовом в судовому порядку. 21 січня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, про позбавлення батьківських прав та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання. (а.с. 20-22) 19 лютого 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 32-33) Позивач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви, відповідно до яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять провести розгляд справи за їхньої відсутності. (а.с. 29, 35) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, закриття підготовчого засідання а призначення судового засідання на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення про дати засідань на офіційному веб-сайті «Судова влада», поважні причини неявки відповідача суду невідомі. (а.с. 25, 26, 39, 40) Представник третьої особи Служби у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області Власова С.М. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. (а.с. 34) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю, а [PERSON], [INFO], є батьком малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 29.11.2016 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 3227. (а.с. 6) За даними Довідки № 17, виданої дошкільним навчальним закладом «Ромашка» від 27.09.2018 року, та Характеристики на вихованку Вирішальненського ДНЗ «Ромашка», [PERSON], [INFO], відвідує ДНЗ «Ромашка» з 14.04.2016 року, дитина охайна, доглянута, активна, проживає у бабусі [PERSON], яка займається вихованням дитини; батько [PERSON] тривалий час перебуває на заробітках. Батько та бабуся відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті дитини. Мама вихованням дитини не займається, дитячий садок за два роки відвідувала лише декілька разів. (а.с. 11, 13) На підставі договору купівлі-продажу будинку від 30.05.2011 року [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS], загальною площею 64,6 кв.м., жилою площею 40,9 кв.м. (а.с. 8, 9, 10) За даними Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного комісією Вирішальненської сільської ради, дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] і бабусею [PERSON] у будинку [ADDRESS]. Санітарний стан приміщення нормальний; дівчинка має свою кімнату, місце для сну і відпочинку, забезпечена одягом та взуттям, всім необхідним для повноцінного розвитку. Дитина відвідує дитячий садок. (а.с. 12) На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 року на підставі статті 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено [PERSON], [INFO], від відбування покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину строку 02 роки 06 місяців 18 днів. Згідно мотивувальної частини ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 року [PERSON] була засуджена: вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.05.2013 року за ст. 190 ч. 1 КК України до штрафу 850 грн.; вироком Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2014 року за ст.ст. 185 ч. 2, 71, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Згідно вироку апеляційного суду Сумської області від 16.12.2014 року вважається засудженою за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, штраф 850 грн. виконується самостійно; вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 30.09.2016 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом складання покарань за даним вироком та вироком апеляційного суду Сумської області від 16.12.2014 року остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі, штраф 850 грн., вирок виконується самостійно. (а.с. 15) За даними Довідки про звільнення Серії ХАР № 01862 від 17.102017 року [PERSON], [INFO], звільнена з державної установи «Качанівська виправна колонія № 54» згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 року на підставі статті 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» і прямує до місця проживання: [ADDRESS]. (а.с. 14) Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Згідно Висновку органу опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області від 22.12.2018 року № 01-28/3447, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і уховний розвиток доньки, її виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу для її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. (а.с. 16) Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. (Постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року по Справі № 199/5032/16-ц) Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок органу опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області від 22.12.2018 року № 01-28/3447,

Outcome: approved