Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач АТ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом про визнання нерухомого майна предметом іпотеки та поновлення записів про іпотеку та заборону відчуження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.01.2019 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10.09.2008 [PERSON] уклала з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» Кредитний договір № 1316-002/08Р. В забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором був кладений Договір іпотеки №1316-002/08Р від 10.09.2008 між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», іпотечний договір посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 5284. За умовами Іпотечного договору [PERSON] передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2009 року у справі № 22-ц-1862/12 було визнано недійсним Іпотечний договір. Внаслідок цього було вилучено записи про іпотеку та заборону відчуження з відповідних реєстрів. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.05.2012 у справі № 22- ц-1862/12 було скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2009 року. Проте, записи про іпотеку та заборону відчуження поновлено не було. Враховуючи відсутність запису про іпотеку та заборону, 24.04.2018 було здійснено державну реєстрацію права власності на Предмет іпотеки згідно з договором купівлі-продажу, серія та номер: 4404 від 25.10.2011. Новими власниками наразі є [PERSON] , який володіє 1/3 частиною майна та [PERSON] , яка володіє 2/3 частиною майна. Отже, порушуються права позивача як іпотекодержателя, АТ «ПРАВЕКС-БАНК» не має законної змоги задовольнити власні законні вимоги за рахунок Предмета іпотеки, оскільки відсутній запис про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек. У зв`язку з викладеним представник позивача АТ «Правекс -Банк» просить суд визнати майно, а саме квартиру [ADDRESS] предметом іпотеки; визнати АТ «Правекс-Банк» іпотекодержателем майна; визнати [PERSON] іпотекодавцем 1/3 частини майна, а саме квартири [ADDRESS] ; визнати [PERSON] іпотекодавцем 2/3 частини майна, а саме квартири [ADDRESS] ; поновити записи іпотеки та заборони відчуження щодо майна, а саме квартири [ADDRESS] ; стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «ПРАВЕКС-БАНК» суму судового збору у розмірі 8 810,00 гривень. 06.05.2019 до суду надійшов відзив від представника відповідачів-адвоката Корчинської Лілії Володимирівни, яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] відповідно до якого зазначено, що 22 вересня 2011 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] . В цей же день [PERSON] передала за договором посвідченим приватним нотаріусом Бойко О.В., іпотекодержателю [PERSON] 25 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Бойко О.В. вилучено іпотечне обтяження з Державного реєстру іпотек та знято заборону відчуження. 25.10.2011 [PERSON] , [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2011 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П Під час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу було перевірено, що під забороною (арештом) відчуження, згідно Витягу 33493060 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого 25 жовтня 2011 року приватним Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., квартира не перебуває та згідно витягу № 33494964 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, виданого 25 жовтня 2011 року Тесленко Ю.П приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, податкова застава відсутня. Згідно витягу з Державного реєстру іпотек встановлено відсутність заборони. В цей же день [PERSON] , [PERSON] уклали іпотечний договір з [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] купуючи спірну квартиру у 2011 не набували статус іпотекодавців за договором іпотеки № 1316-002/08Р від 10.09.2008, оскільки придбали спірну квартиру не у іпотекодавця [PERSON] , як сторони вищевказаного договору іпотеки між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] , а придбали у фізичної особи [PERSON] . Тому позовні вимоги про визнання квартири [ADDRESS] предметом іпотеки; визнання АТ «Правекс-Банк» іпотеко держателем; визнання [PERSON] , [PERSON] іпотекодавцями; поновити записи іпотеки та заборони, не можуть бути задоволені, виходячи з того, що 25 жовтня 2011 року квартира стала предметом іпотеки, згідно Договору іпотеки укладеного між іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] та іпотекодержателєм [PERSON] 25.10.2011, реєстраційний номер іпотеки: 11764068. У зв`язку з викладеним представник відповідачів-адвокат Корчинська Л.В. Крім того вважають, що у позивача порушений строк пред`явлення позову до суду, оскільки позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає позов про відновлення свого порушеного права, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумні можливості в судовому порядку, тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. 06.08.2019 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Коваленка Володимира Олександровича, який діє в інтересах [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що [PERSON] розпорядилась належним їй на праві приватної власності майном у законний спосіб, без будь-яких обмежень передбачених законодавством України, вважаємо позицію позивача цілком необґрунтованою та такою, що суперечить його власним доводам та позиції викладеній в позовній заяві. Сам позивач підтвердив, що записів про іпотеку та заборону відчуження поновлено не було. Отже, жодних правових обмежень для розпорядження належним [PERSON] майном не існувало, з чого виходить, що жодних порушень нею не вчинялось. Правова природа договору іпотеки, щодо якої позивач у своїй позовній заяві просить визнати нерухоме майно предметом іпотеки та поновити записи про іпотеку та заборону відчуження майна знаходиться у нерозривному взаємозв`язку з Кредитним договором [PERSON] з АКБ «Правекс-Банк» правонаступником якого АТ «Правекс-Банк» кредитний договір № 1316-002/08ВР. 13.05.2010 Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено Рішення у справі №2-748/1-10 за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1316-002/08ВР від 10.09.2008 в розмірі 1493786,24грн. Позивач отримав в Дніпровському районному суді м. Києва виконавчий лист № 2/748 від 03.08.2012 та подав на повторне виконання у ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві. 13.08.2012 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття ВП № 33834549 згідно в/л № 2/748, виданого 03.08.2012 Дніпровським районним судом м. Києва. Державний виконавець арешт на майно боржника [PERSON] не накладав. Протягом більш ніж 5 років позивач не вчиняв жодних дій для виконання судового рішення. Лише у 2018 році позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва за заявою до [PERSON] , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про? видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва в задоволенні заяви ПАТ КБ «Правекс Банк» відмовлено. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Коваленко В.О., просить суд відмовити в повному обсязі. 11.09.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] залучено в якості третьої особи [PERSON] . 16.10.2019 до суду надійшли заперечення від третьої особи [PERSON] відповідно до яких зазначено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як молоде подружжя з метою окремого проживання, мали намір придбати квартиру. [PERSON] надала їм в позику грошові кошти. 25 жовтня 2011 року [PERSON] та та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . 25 жовтня 2011 року між іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] було укладено іпотечний договір. На виконання умов основного зобов`язання про повернення позики у розмірі 797570,00грн, еквівалент 100000 доларів США в строк до 25 жовтня 2021 року, іпотекодавці передали іпотекодержателю в іпотеку квартиру [ADDRESS] . На момент укладення вищевказаного договору іпотеки, квартира не була обтяжена іпотекою, під забороною та арештом не перебувала, судові спори не велися. Тобто, жодних перешкод щодо укладання іпотечного договору від 25 жовтня 2011 року не існувало. У зв`язку з викладеним третя особа [PERSON] просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. Представник позивача - адвокат Ковалевський Є.В. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Коваленко В.О., який діє в інтересах [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази та обставини, які викладені у відзиві. Представник відповідачів - адвокат Корчинська Л.В., яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, посилаючись на докази та обставини, які викладені у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду надійшли заперечення від третьої особи, відповідно до яких просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки вважає позов необґрунтованим, не підтвердженим належними доказами. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2008 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №1316-002/08Р. Згідно із умов Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит у сумі 178 500,00 доларів США, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту 10.09.2028. Відповідно до п. 7.1.3. кредитного договору Банк (позивач) має право звернути стягнення для погашення заборгованості за кредитом і відсотками на передане в іпотеку майно Позичальника відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 7.1.4. кредитного договору, передбачено, що Банк (позивач) має право - уразі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4., 9.3., 9.4., 9.7. даного Договору, достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти та майно, що належить Позичальнику. В забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором був кладений Договір іпотеки №1316-002/08Р від 10.09.2008 між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», іпотечний договір посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 5284. Згідно умов Іпотечного договору [PERSON] передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 1316-002/08Р нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.6. Договору іпотеки №1316-002/08Р від 10.09.2008, Іпотекодержатель має право: у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна в повному обсязі. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2010, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс -Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 493786,24грн, представник позивача отримав виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.02.2012, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2010 відхилено. Однак, Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2009 визнано кредитний договір 1316-002/08Р від 10.09.2008, укладений між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., за реєстрованим номером №5904 недійсним;припинено взаємні права та зобов`язання сторін за кредитним договором 1316-002/08Р від 10.09.2008; зобов`язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» закрити позичковий рахунок № [NUMBER] відкритий у АКБ «Правекс-Банк» на ім`я [PERSON] ; визнано Іпотечний договір укладений 10.09.2008 між Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., за реєстрованим номером № 5904 недійсним; припинено взаємні права та обов`язки сторін відповідно до Іпотечного договору №1316-002/08Р від 10.09.2008. На підставі Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2009 було вилучено запис з Державного реєстру іпотек та знято заборону відчуження з квартири [ADDRESS] . 22.09.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 25.10.2011 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. Згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2011, продавець передав у власність квартиру [ADDRESS] , а покупці прийняли її в наступних частинах: [PERSON] 2/3 частини квартири, [PERSON] 1/3 частину квартири. Як установлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, під час посвідчення вищезазначеного правочину нотаріусом було перевірено відсутність інформації про іпотеки, обтяження і заборони відчуження квартири [ADDRESS] шляхом отримання витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з Державного реєстру іпотек. 25.10.2011 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. зареєстрований в реєстрі № 4410. Відповідно до договору іпотеки від 25.10.2011, забезпечується зобов`язання, що випливає з договору позики, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого Іпотекодавці зобов`язуються своєчасно повернути Іотекодержателю суму позики в розмірі 797 570,00грн, еквівалент 10 0000 доларів США 00 центів за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на 25 жовтня 2011 року в строк до 25.10.2021 включно. Згідно договору іпотеки від 25.10.2011 для виконання умов та основного зобов`язання за основним договором, іпотекодавці передали іпотекодержателю в іпотеку майнові права на квартиру номер [ADDRESS] . Так, судом установлено, що новим іпотекодержателем відносно нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Водночас, судом встановлено, що Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.05.2012 у справі 22-ц-1862/12, скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2009 та ухвалено про відмову в позові [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Після скасування рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2009, представник позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» звернувся до Апеляційного суду Київської області з вимогою про винесення додаткового рішення, а саме про зобов`язання органів нотаріату накласти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.10.2012, представнику позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» було відмовлено в ухвалені додаткового рішення, зазначивши, що сторонами по справі не було заявлено вимога про зобов`язання органів реєстрації накласти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна та не була предметом судового розгляду. Крім того судом встановлено, що Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва в задоволені заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», боржник - [PERSON] про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що 13.08.2012 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33834549, згідно виконавчому листу № 2-748, виданого 03.08.2012 Дніпровським районним судом м. Києва. 26.06.2013 державним виконавцем на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа було направлено на адресу ПАТ «Правекс-Банк». Судом встановлено, що впродовж п`яти років повторно ПАТ «Правекс-Банк» не звертався, жодних документів, що стягувач починаючи з 13.08.2010 по теперішній час цікавився рухом виконавчого провадження, суду не надано. Ухвала набрала законної сили 16.07.2018. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Згідно із частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Судом установлено, що кінцевий термін повернення кредиту 10.09.2028, однак на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2010, змінений строк дії кредитного договору, визнано 13.05.2010. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року). Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано (а у випадку, що переглядається у зв`язку зі скасуванням судового рішення) то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до п. 5. ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката. При цьому, ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація іпотеки проводиться з метою встановлення пріоритету, тобто переважного права іпотекодержателя перед іншими особами задовольнити свої вимоги першим за рахунок майна переданого в іпотеку. У разі недотримання умов про державну реєстрацію іпотеки іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносин зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя. В той же час, при зверненні до суду із позовом про визнання квартири [ADDRESS] предметом іпотеки та визнання АТ «Правекс-Банк» іпотекодавцем, представник позивача АТ «Правекс-Банк» не надав суду доказів неможливості поновлення запису про іпотеку та заборони відчуження на підставі Договору іпотеки №1316-002/08Р від 10.09.2008 та Рішення Апеляційного суду Київської області від 04.05.2012 в порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, судом установлено, що Акціонерним товариством «Правекс-Банк» не вчинялися дії щодо виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2010 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1493786,24грн для виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 1316-002/08Р. Також, після відмови Апеляційним судом Київської області в ухвалені додаткового рішення, щодо зобов`язання органів нотаріату накласти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] , Акціонерним товариством «Правекс-Банк» не вчинено жодної дії передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частина 2 статті 16 ЦК України встановлює перелік цивільно-правових (матеріальних) способів захисту прав та інтересів. Їх суть полягає у тому, що за їх допомогою відновлюється майновий стан особи, усуваються перешкоди на шляху здійснення права або невизначеність правового стану та фактів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. Отже, суд вважає, що Банком не своєчасно було вжито заходів щодо забезпечення виконання основного зобов`язання за рішенням суду. При цьому судом встановлено, що кредитор не оспорює дій попереднього іпотекодавця з відчуження спірного майна під час зняття судовим рішенням обтяження та права власності [PERSON] на це майно. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги визнання нерухомого майна предметом іпотеки та поновлення записів про іпотеку та заборону відчуження та визнання відповідачів [PERSON] і [PERSON] іпотекодавцями не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України. З огляду на вказані обставини, що не були спростовані позивачем в процесі розгляду справи, позовні вимоги АТ «Правекс-Банк» є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed