Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22823 гривні 70 копійок, за кредитним договором б/н від 01 березня 2008 року яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 249 гривень 50 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 16157 гривень 80 копійок, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5091 гривня 46 копійок, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 гривень 00 копійок, штрафу ( процентної складової) в розмірі 1074 гривні 94 копійки. Та стягнення судового збору в розмірі 1921 гривня 00 копійок. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 01 березня 2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 340 гривень 00 копійок, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] , свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3\~ ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку з викликом сторін. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить\~їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Суд, відповідно до ч.1\~ ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ ст. 526 ЦК України\~- зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на\~встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. \~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України\~ публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). \~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства), та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання\~грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1049 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~ Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, на обґрунтування яких, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 березня 2008 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором б/н від 01 березня 2008 року [PERSON] , станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 249 гривень 50 копійок, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5091 гривня 46 копійок, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 гривень 00 копійок, штрафу (процентної складової) в розмірі 1074 гривні 94 копійки. Разом з тим, наданими суду доказами підтверджено, що відповідачка [PERSON] , ознайомилась та погодилась, підписуючи анкету-заяву від 01 березня 2008 року з умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами які відповідно складають 22.8 процента річних від суми боргу на кінець року, з розрахунку 360 днів в році. Таким чином за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договором, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Тобто сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойку за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді штрафу. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. Згідно наданих позивачем доказів, позичальнику видавалися платіжні картки, зі строком дії останньої із них по лютий 2012 року (а.с. 48), а тому строк дії згаданого кредитного договору закінчується в останній день лютого 2012 року, тобто у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом до 2007 року по 01 березня 2012 року. Інших кредитних карток [PERSON] позивачем емітовано не було (а.с. 48). У заяві позичальника від 01 березня 2008 року зазначена процентна ставка у розмірі 22,8% на рік, що становить 1,9% в місяць, та заборгованість відповідачки [PERSON] , по відсотках за користування кредитом за період з 01 березня 2008 року по 01 березня 2012 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 22,80% річних, за підрахунком позивача, складає 233 гривень 13 копійок (Графа розрахунку заборгованості «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)» і цей розмір відповідачкою не спростовано. Оскільки обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд дійшов висновку що доводи позивача в справі, що до наявності заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 01 березня 2008 року складається з заборгованості за кредитом в розмірі 249 гривень 50 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 233 гривень 13 копійки, повністю підтверджені письмовими доказами, а саме, - кредитним договором № б/н від 01 березня 2008 року, розрахунком погашення заборгованості, довідкою, щодо емітованих карт, тому позов підлягає частковому задоволенню на підставі викладених обставин. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії Анкети-заяви від 17 травня 2012 року, витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З прохальної частини позову вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести заочний розгляд справи за відсутності його представника. Отже, АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності заборгованості із комісії, пені та штрафів, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 482,63 грн., саме ці кошти були фактично отримані відповідачкою і використані в добровільному порядку, та позивачу не повернуті. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір \~пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1 921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 2,11 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 40,53 грн.). в сумі 40,53 грн.

Outcome: partial