Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON], через представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він, працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 22 роки 5 місяців, з них: -26.08.1980 р. - 31.12.1987 р., 01.01.1988 р. - 01.06.1989 р., 11.06.1990 р. - 08.04.1996 р. - слюсар з ремонту обладнання, підземний електрогазозварник, поверхневий електрогазозварник, ш. «Сєвєрная» ім. Валявка, виробниче об'єднання «Кривбасруда»; -16.07.1996 р. - 29.05.1998 р. - газоелектрозварник, ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»; -08.06.1998 р. - 30.04.2003 р. - електрогазозварник, збагачувальна фабрика, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». У жовтні 2003 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1862 промислової медицини йому були встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова зі статико-динамічними порушеннями 2-3 ст.,. стійким больовим синдромом, стан після дискектомії L3-L4, лазерної дискектомії L4-L5, L5-S1 . Зазначає, що професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 18.08.2003 р. № Ф-2/2-2264, виданої Головним державним санітарним лікарем Жовтневої СЕС м. Кривого Рогу, де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму, важкості праці. Вказує, що по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений відповідний акт розслідування професійного захворювання № 15 від 27.01.2004 року де вказано, що працюючи на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» внаслідок незастосування засобів малої механізації умови праці були повязані з важкою фізичною працею, а в звязку зі специфікою ремонтних робіт вимушеною робочою позою. Крім цього позивач наражався на дію загальної вібрації, джерелом якої є технологічне обладнання. Працюючи на шахті «Сєвєрная» ім. Валявка ВО «Кривбасруда» та в ВАТ «Криворізький тепличний комбінат» позивач виконував роботи повязані з важкою фізичною працею і вимушеною робочою позою. Важкість праці: потужність зовнішньої роботи 112 Вт при нормі 41-90 Вт (ВАТ «Центральний ГЗК»); підйом та переміщення вантажу вагою 32-70 кг (шахта «Сєвєрная» ім.Валявка ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»).Вимушена робоча поза: з нахилом тулуба до 30? - 34% робочої зміни при нормі 25% (ВАТ«Центральний ГЗК»); перебування на колінах, лежачі (шахта «Сєвєрная» ім. Валявка ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»). Вібрація: загальна вібрація 94 дБ при ГДР 92 дБ (ВАТ «ЦГЗК»). Зазначає, щоза висновком МСЕК від 11.05.2004 року серії ДНА-01 № 393089 позивачу [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з переоглядом у 2005 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребував «ВМП, медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування». За висновком МСЕК від 07.05.2009 р. втрата професійної працездатності встановлена в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 01.05.2009 р. безстроково. Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває стійкий поперековий біль, який посилюється при фізичному навантаженні та вимушеній позі тулуба, відчуття затерпання в ногах при статичному навантаженні, судоми в мязах ніг, іррадіацію болю із поперекового відділу в обидві ноги, утруднення ходи, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску. Все це ставить під загрозу його життя. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю. В звязку з професійним захворюванням змінилися образ та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Розрахунок моральної шкоди позивачем [PERSON] полягає у наступному. Мінімальна заробітна плата на час подачі позовної заяви до суду становила 1450 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 100 мінімальних розмірів заробітних плат: 1450 гри. X 100 = 145 000грн., де 1450 грн. мінімальний розмір заробітної плати. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 145000,00 грн.без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно копії трудової книжки позивача [PERSON] І, останній працював з 26.08.1980 р. - 31.12.1987 р., 01.01.1988 р. - 01.06.1989 р., 11.06.1990 р. - 08.04.1996 р. - слюсаром з ремонту обладнання, підземним електрогазозварником, поверхневим електрогазозварником, ш. «Сєвєрная» ім. Валявка, виробниче об'єднання «Кривбасруда»; з 16.07.1996 р. - 29.05.1998 р. - газоелектрозварником, ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»; з 08.06.1998 р. - 30.04.2003 р. - електрогазозварником, збагачувальна фабрика, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до п. 14 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) № 15 від 27.01.2004 р., позивач [PERSON], працюючи з 08.06.1998 р. по 30.04.2003 р. електрогазозварником збагачувальної фабрики ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON], виконував зварювальні роботи під час ремонтів технологічного обладнання і трубопроводів, при цьому, внаслідок незастосування засобів малої механізації умови праці були повязані з важкою фізичною працею, а в звязку зі специфікою ремонтних робіт вимушеною робочою позою. Крім цього позивач наражався на дію загальної вібрації, джерелом якої є технологічне обладнання. Працюючи з 08.06.1980 р. по 08.04.1996 р.на шахті «Сєвєрная» ім. Валявко ВО «Кривбасруда» та з 16.07.1996 р. по 29.05.1998 р. в радгоспі ВАТ «Криворізький тепличний комбінат», згідно санітарно гігієнічної характеристики, умови праці позивача [PERSON] були повязані з важкою фізичною працею і вимушеною робочою позою. В п. 15 Акту.. зазначено причиною професійного захворювання - багаторічну працю в умовах важкої фізичної праці, вимушеної пози та вібрації. Важкість праці:потужність зовнішньої роботи 112 Вт при нормі 41-90 Вт (ВАТ «Центральний ГЗК»); підйом та переміщення вантажу вагою 32-70 кг. (шахта «Сєвєрная» ім.Валявка ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»). Вимушена робоча поза: з нахилом тулуба до 30? - 34% робочої зміни при нормі 25% (ВАТ«Центральний ГЗК»); перебування на колінах, лежачі (шахта «Сєвєрная» ім.Валявка ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький тепличний комбінат»). Вібрація: загальна вібрація 94 дБ при ГДР 92 дБ (ВАТ «ЦГЗК»). Як вбачається з висновку МСЕК від 11.05.2004 року серії ДНА-01 № 393089 позивачу [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності первинно в розмірі 40% та 3 група інвалідності з переоглядом 01.04.2005 р. Рекомендовано ВМП, медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серія ДНА-02, № 032173, виданої 07.05.2009 р. МСЕК, при повторному огляді [PERSON] йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 01.05.2009 р. безстроково, потреба у медикаментозному лікування і ВМП, санаторно-курортне лікування. Підстава: акт огляду МСЕК № 595. Згідно наданих виписних епікризів з медичних установ, позивач [PERSON] неодноразово, в звязку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини та в Обласній клінічній лікарні ім.. [PERSON]. Анамнез захворювання: «Біль в поперековому відділі хребта турбують з 1984 р., коли вперше лікувався з люмбаго. Потім загострення п/крижового радикуліту відмічались в 1987 р., в 90-х роках. Погіршення з грудня 2002 р., лікувався за місцем мешкання амбулаторно і в стаціонарі, обстежений нейрохірургом ОЛМ. Була проведена операція - лазерна вапоризація дисків L 4- L 5, L 5- S 1, дискектомія L 3- L 4 зліва з пластикою міжостистої зв'язки полімерною ниткою, після чого продовжував лікуватися. Оглянутий на МСЕК 30.04.03 р., визначена 2 гр. інвалідності по загальному захворюванню первинно. Рішенням ЛЕК НДІ від 16.10.2003 р. протокол № 1862 д-з: Радикулопатія попереково-крижова із статико-динамічними порушеннями 2-3 ст., стійким больовим синдромом; стан після дискектомії L 3- L 4, лазерної дискектомії L 4- L 5, L 5- S 1. Захворювання професійне, 2003 р. Даних за іншу патологію не виявлено. Хворий є інвалід 3 групи, одержує доплату по регресивному позову в розмірі 40%. Черговий мед. огляд на МСЕК з 01.05.2009 р. Останній раз обстежений і пролікований в НДІ з 02.04 по 21.04.2008р. За минулий період неодноразово лікувався амб. з приводу радикулопатії п/кр. із стійким больовим с-мом, артрозу лівого колінного с-ба. В клініку НДІ направлений з метою стац. лікування.». При вирішенні питання про спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Одним із завдань ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, так як групу інвалідності та діагноз профзахворювання встановлено вперше 11.05.2004 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, внаслідок професійного захворювання, та встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Перебуваючи на лікуванні, позивач не міг та не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 3 ст.. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV. Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням страхування від нещасного випадку є відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV). Правилами ст. 21 ч. 1 п. 1 пп. «е» ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що у разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до ст. 28 ч. 2 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Відповідно, спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.04.2012 р. у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Згідно зі ст. 23 ч.1, ч.2 п. 1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У рішенні Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної\~\~ умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку [PERSON] відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися [PERSON] на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Оскільки позивач [PERSON] був застрахованою особою, то відповідно до ст. 21, 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Крім того, зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, так як позивачу [PERSON] первинно було встановлено втрату професійної працездатності 11.05.2004 року, то він на підставі ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка була чинна на момент встановлення позивачу втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті професійного захворювання, за рахунок відповідача [PERSON] [PERSON]. Відповідно до ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю або смертю. Також суд зазначає, що закон, що погіршує становище потерпілої сторони не підлягає застосуванню, так як спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. А відтак, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 20000,00 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 88 ч. 2 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно, судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп. віднести за рахунок держави.

Outcome: partial