Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду даний позов посилаючись на те, що на підставі рішення Княждвірської сільської ради від 09 грудня 1994 року [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку в розмірі 27 умовних кадастрових гектарів на території Княждвірської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про що їй 21 січня 1998 року видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, який зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53. Вказує, що [INFO] її бабуся [PERSON] померла та залишила заповіт, яким все своє майно заповіла їй, позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина по згаданому заповіту на земельну ділянку в розмірі 27 умовних кадастрових гектарів на території Княждвірської сільської ради Коломийського району. Зазначає, що зверталась до державної нотаріальної контори після смерті баби із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, однак їй відмовлено у зв`язку із тим, що представлений нею сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки підлягав заміні на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості . Постановою нотаріуса їй, позивачу відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Збільшивши позовні вимоги та уточнивши їх, просить суд встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документа - сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, виданого 21 січня 1998 року та зареєстрованого у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53 та визнати за нею, [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку розмірі 27 умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Княждвірської сільської ради та на підставі рішення Княждвірської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 09 грудня 1994 року належала [PERSON] , про що їй 21 січня 1998 року видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, який зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні мотиви та вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовільнити. Представник Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності , з позовними вимогами згідний Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що за заповітом чи за законом особа має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі котрої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на землю гарантується відповідно до положеньст.14 Конституції України. Як передбачено ч.1ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до п. г ч.1ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму ВСУ, наданими в п. 11постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що рішенням Княждвірської сільської ради народних депутатів від 09 грудня 1994 року «Про передачу у колективну власність земель селянській спілці ім..Довбуша для проведення паювання» передано у безоплатну приватну власність земельну ділянку в розмірі визначеного паю в кадастрових (у повних) га з урахуванням середньої якості землі господарства [PERSON] - 0,52 (а.с.64-65) [PERSON] 21 січня 1998 року видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІV -НМ № 522970 в котрому зазначено, що остання отримує в приватну власність земельну ділянку в розмірі 27,0 умовних кадастрових гектарів на території Княждвірської сільської ради Коломийського району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості . Сертифікат зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53 .(а.с.66) 15 грудня 1995 року [PERSON] склала заповіт відповідно до якого на випадок смерті зробила розпорядження про те , що все своє майно, в тому числі приватизовану нею земельну ділянку заповіла своїй онуці [PERSON] (а.с.6). 04 квітня 2006 року баба позивача [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей 05 квітня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 16 ,що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Виконкомом Княждвірської сільської ради Коломийського району(а.с.5) Як видно з копії спадкової справи позивач [PERSON] після смерті баби [PERSON] прийняла спадщину, та їй нотаріусом Першої Коломийської ДНК видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2007 року на житловий будинок в [ADDRESS] , та на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.47-62) Отже, судом встановлено, щоза [PERSON] числиться земельна ділянка в розмірі 27.0 умовних кадастрових гекиарів, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ № 134 від 19.03.2019 та Сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, який зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53.(а..с. 8, 66) Однак, у вищезгаданому сертифікаті невірно зазначено по батькові [PERSON] , а саме [PERSON] . З копій свідоцтва про смерть , заповіту та спадкової справи вбачається, що правильно по батькові « [PERSON] « (а.с.5,6,47-62) В зв`язку з розбіжністю по батькові [PERSON] у вищезгаданому Сертифікаті та у свідоцтві про смерть виникла необхідність встановити в судовому порядку факт належності правовстановлюючого документа [PERSON] . Згідно з вимогами ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заяву в частині встановлення факту належності документу слід задовільнити. Встановлено, що позивач [PERSON] зверталась до Коломийської міської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, розміром 27,0 умовних гектарів , яка перебуває в с. Кийданці Коломийського району.Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що представлений нею сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки підлягав заміні на державний акт , що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості у встановленому законом порядку. Оскільки правовстановлювальний документ , що підтверджує право власності спадкодавиці на земельну ділянку відсутній, нотаріус постановою від 05 березня 2019 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне майно (а.с.27). Згідно Звіту про експертну грошову оцінку № 2640 від 19 березня 2019 року, виданого ТзОВ «Геоземкадсервіс» вартість земельної ділянки пл. 0, 2867 га по [ADDRESS] , яка знаходилась у власності [PERSON] становить 58 028 грн. (а.с.10-26) Отже, суд прийшов до переконання, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку в розмірі 27 умовних кадастрових гектарах , яка знаходиться на території Княждвірської сільської ради Коломийського району та яка на підставі рішення Княждвірської сільської ради від 09 грудня 1994 року належала [PERSON] , про що їй 21 січня 1998 року видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, який зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 53. Відповідно до ст.141 ЦПК України та п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору - судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, оскільки згідно Посвідчення № 2352218988 [PERSON] є інвалідом І групи, отже звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає, що із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.за вимогу майнового характеру та 384,20 грн. за заявою у справах окремого провадження На підставі ст.ст. 328, 392, 1261 ЦК України, ст.315 ЦПК України,

Outcome: approved