Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач в інтересах неповнолітніх звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в обгрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., який не дає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон своїх неповнолітніх дітей з їхньою матір»ю за кордон з метою їх оздоровлення. В судове засідання позивач не з»явилась надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивачів проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони: відповідач -[PERSON], [INFO] та позивач - [PERSON], [INFO]., є рідними батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 01.03.2006р., свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 09.01.2001р. (а.с. 11, 12); Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 29.11.2005р., встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], - розірвано про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено актовий запис № 645.(а.с. 10); Також встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з якою разом проживають та перебувають на її утриманні неповнолітні діти: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Як встановлено, відповідач - [PERSON] проживає окремо та участі у вихованні та утриманні не повнолітній дітей не приймає, що підтверджується письмовими поясненнями свідків (а.с. 17, 19, 21, 23, 26, 28, 31, 33, 36, 38, 41) та відомостями Кротенківської сільської ради Полтавського району від 22.05.2015р. Згідно довідки виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 від 01.04.2015р., встановлено, що дитина [PERSON], перебуває під наглядом в ЦПМСП №1 з народження, діагноз: ОРВИ 2-3 рази на рік (а.с.15); Згідно довідки виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 від 01.04.2015р., встановлено, що дитина [PERSON], перебуває під наглядом в ЦПМСП №1 з шести місячного віку, діагноз: часті ОРВИ (а.с.16); Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Але відповідач категорично заперечує проти тимчасового виїзду на оздоровлення за кордон його дітей та відмовляється надати матері дітей нотаріально посвідчену згоду на виїзд їх закордон. Відповідно до положень ч. 2 ст. 155 СК України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має грунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 статті 3 Конвенції про права дитини «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.» У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд, аналізуючи матеріали та норми чинного законодавства вважає, що така позиція батька [PERSON] шкодить інтересам неповнолітніх дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку. У відповідності зі ст. 2 п.п. 1,4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України,» затвердженими Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995р. документами, що дають право на виїзд з України, в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон проїзний документ дитини. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене та наявні матеріали справи , суд вважає: відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей для оздоровлення - без підставною і за можливе надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України на оздоровлення у супроводі матері. В інших позовних вимогах позивача слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial