Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав анкету-заяву б/н від 09.10.2015, підтвердивши тим самим свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою э змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно з цим договором відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 15000 грн та надано кредитну картку. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на12.08.2020 заборгованість за простроченим тілом кредиту склала 35810 грн 26 коп., за простроченими відсотками - 7096 грн 32 коп., а всього 42906 грн 58 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 2102 грн судового збору. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Полєсовая М.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що заборгованість відповідача за кредитним договором була розрахована відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 21.09.2020 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. Згідно з ухвалою судді від 15.10.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Згідно з ухвалою суду від 11.12.2021 у задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту відмовлено. Згідно з ухвалою суду від 11.12.2021 визнана явка представника позивача у судове засідання обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 09.10.2015 [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», наслідком чого стало відкриття Банком кредитного рахунку, встановлення початкового кредитного ліміту та отримання відповідачем кредитної картки для користування кредитним картковим рахунком (а.с.14). Відповідно до довідки Банку відповідачем за вказаним договором були отримані такі платіжні кредитні картки: № [NUMBER] від 04.04.2015 строком дії до березня 2019 року; № [NUMBER] від 10.11.2017 строком дії до листопада 2021 року; № [NUMBER] від 10.11.2017 строком дії до листопада 2021 року; № [NUMBER] від 14.02.2019 строком дії до січня 2023 року; № [NUMBER] від 20.05.2019 строком дії до січня 2023 року; № [NUMBER] від 30.05.2019 строком дії до січня 2023 року (а.с.12). Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 04.04.2015 було встановлено кредитний ліміт в сумі 5000,00 грн; 11.03.2019 кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн; 03.04.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.13). Відповідачем використовувалися кредитні кошти, що підтверджується розрахунком Банку, випискою по рахунку відповідача (а.с.7-11, 76-135). 14.06.2018 повне та скорочене найменування позивача ПАТ КБ «Приватбанк» було змінено на АТ КБ «Приватбанк» (а.с.73-75). Також відповідачем [PERSON] 20.05.2019 був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація у тому числі щодо розміру процентної ставки (а.с.15-16). Згідно з розрахунком Банку заборгованість відповідача за вказаним договором за станом на 12.08.2020 склала 42906 грн 58 коп., з них: за простроченим тілом кредиту - 35810 грн 26 коп., за простроченими відсотками - 7096 грн 32 коп. (а.с.7-11). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Вивченням анкети-заяви від 09.10.2015, яка підписана відповідачем, встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами. Матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, що саме з ними він ознайомився і погодився, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з тим, що підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. З огляду на встановлені обставини, приведені правові норми та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в сумі 7096 грн 32 коп. є такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що надана Баком копія паспорту споживчого кредиту, яка підписана відповідачем 20.05.2019, судом не приймається як доказ на підтвердження досягнення між сторонами угоди щодо розміру сплати процентів за користування кредитними коштами, виходячи з такого. В анкеті-заяві позичальника не міститься інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує [PERSON] , в той час як паспорт місить інформацію щодо двох карток Універсальної та Універсальної ГОЛД. Підпис споживача не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Крім того зі змісту паспорту вбачається, що викладена в ньому інформація може відрізнятися від умов договору та зберігає чинність і є актуальною лише в період з 20.05.2019 до 04.06.2019. У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Також анкета-заява, підписана відповідачем у 2015 році, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з такого. В укладеному кредитному договорі у вигляді заяви сторони обумовили розмір кредиту кредитним лімітом, який у наступному змінювався як у бік зменшення, так і у бік збільшення до 15000 грн. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Між тим Банк просить повернути більшу суму, ніж відповідач позичив, а саме: 35810 грн 26 коп. З розрахунку Банку, його другої частини (а.с.10-11), та виписки по рахунку відповідача (а.с.76-77) вбачається, що тіло кредиту, починаючи з 26.12.2019, коли відповідач фактично перестав користуватися кредитною карткою, штучно збільшується за рахунок списання відсотків за користування кредитом та регулярне списання платежів за іншими договорами. У судовому засіданні представник позивача, пояснюючи механізм нарахування заборгованості по тілу кредиту, послалася на пункти Умов та правил надання банківських послуг, зокрема на п.1.1.3.1.6, відповідно до якого клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта (договірне списання). Оскільки судом встановлено, що домовленості між відповідачем та Банком щодо вищевказаних умов кредитування (коли клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, або списання платежів за іншими договорами) не було, нарахування за такою схемою заборгованості за тілом кредиту в сумі 35810 грн 26 коп. є необґрунтованим, неприйнятним та таким, що порушує права відповідача як споживача у кредитних правовідносинах. З огляду на приведене суд вважає, що стягненню на користь Банку підлягає фактично отримана і не повернута відповідачем сума кредитних коштів у розмірі 14889 грн 77 коп., яка була наявною до 26.12.2019, тобто до запровадження умов нарахування, які сторонами обумовлені не були, та в межах наданого ліміту. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 14889 грн 77 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 730 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial