Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що з 1979 року по 2011 рік він працював на «[PERSON] ХХV зїзду КПРС» комбінату Західно-Українського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» підземним гірничим робітником та гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем під землею. 30.04.2011 року звільнений у звязку з виходом на пенсію. У звязку з тривалою роботою в шкідливих умовах праці в нього значно погіршився стан здоровя, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Висновком МСЕК від 08.05.2002 року йому вперше було призначено ІІІ групу інвалідності та встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 18.01.2007 року йому безтерміново було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Внаслідок професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань яку він оцінює в сумі 60\~000 грн. та просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав суду пояснив, що моральні страждання у нього виникли внаслідок того, що він втратив частково працездатність, став інвалідом, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, в нього сухий кашель, біль в грудній клітці, загальна слабкість, тремтіння рук, він постійно лікується, востаннє лікувався в лікарні в 2013 році, в подальшому лікується самостійно. Він працював на шахті робітником очисного вибою 22 роки 4 місяці. Робота проводилася в важких умовах: напівзігнутий стан, пил, шум, вологість. На даний час у нього підвищений тиск, задишка, не може розігнути всі пальці на руках. Цим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 60\~000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, вважає, що Фонд від нещасних випадків на виробництві не є належним відповідачем по справі так як 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до якого ч.8 ст.38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування викладено у новій редакції відповідно до якої відшкодування моральної шкоди потерпілим не є страховою виплатою та має здійснюватися незалежно від часу настання страхового випадку виключно роботодавцем. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. З копії трудової книжки на імя [PERSON] від 09.05.1977 року, а також з копії акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2002 року, вбачається, що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 22 роки 4 місяці. Відповідно до копії довідки Серії ЛВА-1 № 1197712 від 08.05.2002 року виданої обласною МСЕК № 3, [PERSON] вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності, а відповідно до копії довідки Серії ЛВА-2 № 007097 від 08.05.2002 року, [PERSON] вперше було встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Як вбачається з копії довідки Серії ЛВА-2 № 020008 від 18.01.2007 року виданої МСЕК, [PERSON] було безтерміново встановлено 60 % втрати професійної працездатності, з яких: 35 % хронічна попереково-грижова радикулопатія, 25 % - хронічний бронхіт. У звязку з наявністю вищевказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Окремим видом загальнообовязкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обовязкове страхування від нещасного випадку страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобовязання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України. Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Встановлення Законом обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не взмозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курс лікування у звязку з хворобою, обмежений в життєдіяльності, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, необхідно врахувати характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Посилання відповідача на те, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області не є належним відповідачем так як 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до якого ч.8 ст.38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування викладено у новій редакції відповідно до якої відшкодування моральної шкоди потерпілим не є страховою виплатою та має здійснюватися незалежно від часу настання страхового випадку виключно роботодавцем не можуть бути взяті до уваги так як позивачем позов до суду було предявлено 06.11.2014 року, тобто до набрання чинності вищевказаного закону.

Outcome: approved