Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач в листопаді 2013 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що з 06.05.1977 року по 22.12.1997 року він працював на шахтах ДП «Львіввугілля».та на Нафтовидобувному управлінні «Сургутнафта». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого 04.04.1997 року Київським НДІ йому вперше було встановлено 35 % втрати працездатності, а 24.01.2000 року висновком МСЕК йому було встановлено 45 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Крім того в 1990 році він отримав виробничу травму, внаслідок чого йому було пошкоджено ліве око. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої фізичної та моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань. Уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. в відшкодування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що його стаж в підземних умовах становить 16 років і 9 місяців. В основному він працював машиністом гірничо-видобувних машин та гірничим майстром. Робота виконувалася в шкідливих умовах: пил, вологість, протяги, фізичне навантаження. Внаслідок роботи в тяжких умовах йому 04.04.1997 року вперше було встановлено 30 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з незадовільним станом здоров'я 22.12.1997 року його було звільнено з роботи. Хворіє на професійне захворювання - пиловий бронхіт. У зв'язку з хворобою йому завдано моральну шкоду: він втратив здоров'я, у нього задишка, не може повноцінно виконувати фізичну роботу, у нього спухають руки і ноги, підвищився артеріальний тиск. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Суду пояснила, що на дату встановлення позивачу вперше відсотків втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків і згідно даних Правил відповідальність за моральну шкоду заподіяну нещасним випадком несе роботодавець. Крім того, моральна шкода, заподіяна умовами на виробництві відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Позивачем не надано медичних документів, які підтверджують наслідки перенесеного стресу-депресії чи інших негативних проявів стану на підтвердження факту моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. З трудової книжки на ім'я [PERSON] від 03.05.1977 року вбачається що стаж роботи позивача в підземних умовах шахти вугільного басейну становить 20 років. Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 серії 2-18 АИ від 18.09.1997 року, [PERSON] було вперше встановлено 35 % професійного захворювання (хронічний бронхіт) та ІІІ групу інвалідності. А відповідно до довідки Сокальської МСЕК Серії ЛВА-2 001122 від 27.01.2000 року [PERSON] було встановлено 45 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Згідно акту № 55 від 13.11.1989 року та акту № 50 27.09.1991 року про нещасний випадок на виробництві, з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків сталися нещасні випадки на виробництві внаслідок яких [PERSON] було травмовано праву ногу та пальці лівої руки. У зв'язку з наявністю вищевказаного професійного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві ц професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України. Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не взмозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курс лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в життєдіяльності, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, яка спричинена внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, необхідно врахувати характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved