Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з даним позовом 22.10.2015 р., який підтримуючи в судовому засіданні його представник пояснив, що 7 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк та Приватною торгово-виробничою фірмою Деснянська було укладено Кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії №153/К-08 від 07 березня 2008 р., згідно TOB Український промисловий банк надано ПТВФ Деснянська кредит в розмірі 1600 000,00 грн. на строк з 07 березня 2008 року до 06 березня 2015 року, зі сплатою 19% річних. 27 серпня 2008 року між TOB Український промисловий банк та ПТВФ Деснянська, було укладено додатковий договір №4 до кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії №153/К-08 від 07 березня 2008р., згідно з яким TOB Український промисловий банк надано ПТВФ Деснянська кредит в розмірі 1700 000 грн. строк з 07 березня 2008 року до 06 березня 2015 року, зі сплатою 19% річних, із щомісячною комісією за управління кредитною лінією в розмірі 0,009% за кожний день від фактичної суми заборгованості за траншами, наданими позичальнику починаючи з дати укладення додаткового договору №4 від 27 серпня 2008 року, з метою використання коштів 900 000 грн., на поповнення обігових коштів, 800 000 грн., на придбання автомобілів. В якості забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між Позивачем, [PERSON], як іпотекодавцями та ТОВ Український промисловий банк, як іпотекодержателем укладено іпотечний договір № 153/7тюр-08, від 07 березня 2008р., предметом якого являється нерухоме майно: ковальсько-заготівельний цех №5, що в м. Коломиї, вул. Майданського, 1, який належить на праві спільною часткової власності [PERSON] та [PERSON]. 21.01.2010 року рішенням Національного Банку України в ТзОВ Укрпромбанк відкликано банківську ліцензію і останнім було припинено здійснювати банківські операції. 30.06.2010 року між ТзОВ Укрпромбанк, ПАТ Дельта Банк та Національним банком України було укладено трьохсторонній договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ Укрпромбанк на користь ПАТ Дельта Банк. Відповідно до п.4.1 цього договору ТзОВ Укрпромбанк передає (відступає) ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює ТзОВ Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору ПТВФ Деснянська фактично протягом майже всього періоду користування кредитними коштами, належним чином не виконувала, в результаті чого Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за вчиненням на вищевказаному договорі іпотеки виконавчого напису нотаріуса і 14 вересня 2011 року вказаним приватним нотаріусом [PERSON] за заявою ПАТ Дельта Банк вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №3274, яким звернено стягнення на майно [PERSON], [PERSON], яке являлось предметом вищезазначеного іпотечного договору. Згідно вказаного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги ПАТ Дельта Банк в загальному розмірі 2 609 209 грн. 32 коп. А, 08.08.2012 року позивач за супровідним листом за №04.1-127546 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження за №ВП №33710796 від 03.08.2012 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису і в подальшому, у звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON], а також ПТВФ Деснянська не погоджувалися з законністю вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, вказаними особами його оскаржено в судовому порядку, шляхом подання позовної заяви. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2012 року по цивільній справі № 0909/4313/2012 за позовом [PERSON], [PERSON], приватної торгово-виробничої фірми Деснянська до публічного акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису №3274, вчиненого 14.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню позов задоволено повністю. Вирішено виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 14.09.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №3274, про звернення стягнення на ковальсько-заготівельних цех №5, який розташований в м. Коломия, по вул. Майданського, 1, Івано-Франківської області та належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], визнати таким, що не підлягає виконанню. Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.12.2012 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON], приватної торгово-виробничої фірми Деснянська до ПАТ Дельта Банк про визнання виконавчого напису №3274, вчиненого 14.09.2011 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Як вбачається з тексту вищевказаної позовної заяви, а також судових рішень по вищевказаній справі, позивачами вищевказаний виконавчий напис було оскаржено з підстави того, що в порушенні вимог ч. 4 п.283 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусом вчинено виконавчий напис за відсутності письмової вимоги кредитора про усунення порушень кредитного договору, що мала бути надіслана боржнику не пізніше 30 днів до моменту звернення кредитором за вчиненням виконавчого напису нотаріуса. Приймаючи рішення Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області від 30 жовтня 2012 року встановив, що в порушенні ч.4 п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, представником відповідача в судовому засіданні не доведено обставин про отримання позивачами [PERSON] та [PERSON] вимог та претензій від 04.07.2011 року на суму 2 552 628,71 грн., які їм надсилалися згідно копій фіскальних чеків від 05.07.2011 року та опису вкладення в цінні листи, які долучені до заперечень на позовну заяву. Скасовуючи вказане рішення та приймаючи нове про відмову в задоволенні позову, Апеляційний суд Івано-Франківської області у своєму рішенні від 11 грудня 2012 року дійшов висновку, що копії вимог банку були надіслані рекомендованою поштою 5 липня 2011 року на адресу [PERSON] та [PERSON] та приватній торгово-виробничій фірмі Деснянська про усунення порушення за кредитним договором, де застережено їх, що у разі не виконання грошового зобовязання за кредитним договором [PERSON] буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки з покладенням витрат за реалізацію і зазначено всі платіжні реквізити для сплати. Зазначені письмові вимоги надіслані рекомендованою поштою за адресою, зазначеною сторонами в іпотечному договорі від 7 березня 2008 року. Апеляційний суд дійшов висновку, що за умовами договору іпотеки та нормами чинного законодавства [PERSON], як іпотекодержатель, зобовязаний лише надіслати іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм за адресами, зазначеними у договорі. Також суд дійшов висновку, що чинне законодавство не ставить іпотекодержателю в обовязок зясовувати причини неотримання іпотекодавцем поштових відправлень, надісланих за його поштовою адресою в установленому порядку. Судом апеляційної інстанцій в своєму рішенні від 11 грудня 2012 року встановлено, що в заяві Банку від 6 вересня 2011 року до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису зазначається, що крім копії доказів про направлення вимоги, надаються копії доказів про повернення відправки у звязку із закінченням терміну зберігання та підтвердження про отримання відправленої вимоги торговій фірмі Деснянська. Виконавчий напис нотаріусом виданий через більше як два місяці після надіслання Банком позивачам вимоги про погашення кредитної заборгованості та можливого стягнення на предмет іпотеки. При цьому, колегія суддів вважає, що поштові відправлення повернуті органами поштового звязку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо є належним підтвердженням виконання вимог чинного законодавства щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на неотримання ним претензії (вимоги про усунення порушення) за наявності достовірних доказів надсилання відповідної претензії відповідачем неправомірно прийняті судами попередніх інстанції в якості підстави для задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, Апеляційним судом Івано-Франківської області відмовлено в задоволенні вказаного позову, у звязку з недоведеність обставин, якими обґрунтовувався вказаний позов. А, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року у відкритті касаційного провадження по даній справі відмовлено. Завершивши оскарження вищевказаного виконавчого напису нотаріуса в межах вищевказаної цивільної справи позивач прийняв рішення про його повторне оскарження, однак з інших підстав, які не були підставою вищевказаного позову. Вважають, що правовими підставами даного позову є те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено за вимоги, з дня виникнення яких минули строки встановленні Законом України Про нотаріат, тобто один рік, оскільки, приймаючи рішення Апеляційний суд Івано-Франківської виходив з того, що відповідно до підпункту 2 пункту 24 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Вказано, що в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. З матеріалів справи вбачається, що ПТВФ Деснянська не виконувача належним чином свої кредитні зобовязання за кредитною угодою від 07.03.2008 року фактично протягом майже всього періоду користування кредитними коштами. Про це свідчить той факт, що станом на 01.07.2010 року з отриманої суми 1700000 грн. ПТВФ Деснянська повернула тільки 5370 грн. Залишок заборгованості лише щодо повернення кредиту на 01.07.2010 року становив 1694630 грн. За наведених порушень виконання зобовязань позичальником за кредитною угодою ПАТ Український [PERSON] згідно п.9.2 згаданої вище кредитної угоди від 07.03.2008 року та п.п.3;4 угод поруки внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та (або) поручителями, заставодавцями умов кредитного договору мав право припинити кредитування та (або) вимагати від позичальника, іпотекодавців та поручителів дострокового повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та штрафних санкцій протягом десяти календарних днів, надіславши про це відповідну вимогу. Однак, з часу невиконання належним чином позичальником кредитної угоди ПАТ Український [PERSON] цим правом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто від дня настання права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту і заборгованості, не скористався і не предявив відповідної вимоги до поручителів. Внаслідок цього було допущено істотне зростання кредитної заборгованості, яка фактично на даний час дорівнює вартості предмету іпотеки. В цьому колегія суддів вбачає порушення прав та законних інтересів поручителів, яким не було своєчасно та у встановленому порядку повідомлено про невиконання кредитного договору позичальником. Таку вимогу до відповідачів більш ніж через рік після укладення 13.06.2010 року договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку пред'явив ПАТ Дельта Банк. Однак, колегія суддів констатує, що приймаючи до уваги пропуск встановленого законом шестимісячного строку, порука [PERSON], [PERSON] передбачена укладеними з ними угодами від 07.03.2007року, згідно частини 4 ст. 559 ЦК України припинилась. Приймаючи до уваги викладені вище обставини, позовні вимоги ПАТ Дельта Банк про стягнення з поручителі кредитної заборгованості в загальній сумі 2717158 грн. не можна вважати обгрунтованими, а тому вони не підлягають до задоволення. У звязку із цим у даній справі постановлено нове рішення. У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області 12.06.2012 року містить преюдиційні обставини, з приводу встановлення факту порушення TOB ПНВФ Деснянська своїх зобовязань перед ПАТ Дельта Банк по кредитному договору від 07.03.2008 року № 153/К-08, зокрема того, що станом на 01.07.2010 року з отриманої суми 1700000 грн. ПТВФ Деснянська повернула тільки 5370 грн. Залишок заборгованості лише щодо повернення кредиту станом на 01.07.2010 року становив 1694 630 грн. Згідно ст. 89 Закону України Про нотаріат у виконавчому написі, крім іншого, повинен зазначатися строк, за який провадиться стягнення, а як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису строк за який проводиться стягнення вказано з 01 липня 2010 року по 10 серпня 2011 року. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено 14.09.2011 року, вважають, що він не міг бути виданий для звернення стягнення по заборгованості, яка виникла раніше 14.09.2010 року. В даному випадку оскаржуваний виконавчий напис було вчинено всупереч ст. 88 Закону України Про нотаріат, оскільки з дня виникнення у Банку права вимоги по заборгованості по кредитному договору № 153/К-08 (по тілу кредиту, відсотках за його користування, а також пені), за період з 01 липня 2010 року по 14 вересня 2010 року, на момент вчинення виконавчого напису минуло більше одного року. Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору № 153/К-08 у позичальника були встановлені чіткі строки виконання ним своїх зобовязань. Зокрема відповідно до п. 4.4. Договору сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця. Згідно п. 4.6. Договору у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує у строки, передбачені п. 4.4. цього Договору, проценти з розрахунку 26 процентів річних, що нараховуються на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до повного погашення. Таким чином, враховуючи те, що у вказаному кредитному договорі передбачено, що його виконання, а саме: сплата процентів здійснюється щомісячно то вважаємо, що початок перебігу позовної давності по вимогах по стягненню заборгованості по несвоєчасно сплачених процентах за користування кредитом є день, коли ПНВФ Деснянська повинна була сплатити черговий платіж, однак не сплатила. Відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком, окремо. І вважають, що вказаний порядок обчислення строків позовної давності підтверджується правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 29 жовтня 2014 року, де зазначено, що за загальним правилом перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 15 жовтня 2013 року, від 4 грудня 2013 року, від 25 грудня 2013 року та від 22 січня 2014 року. Недотримання приватним нотаріусом вимог стосовно строків, передбачених ст. 88 Закону України Про нотаріат є підставою для визнання в судовому порядку виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Також вважають, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено за наявності судового спору між кредитором та боржником, стосовно розміру кредитної заборгованості, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено 14.09.2011 року, в той час, як в господарському суді Івано-Франківської області спір між ПАТ Дельта банк та ПТФВ Деснянська існував судовий спір з приводу заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Зокрема, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 13.09.2011 року порушено провадження по справі № 5010/1811/2011-15/96 за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до Приватної торгової-виробничої фірми Деснянська про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 609 209 грн. 56 коп., а також та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, вказує на відсутність безспірність вимог кредитора, що є необхідною умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 березня 2015 року та від 11 березня 2015 року справа № 6-141цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Приймаючи рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня 2012 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.12.2012 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] та ПТВФ Деснянська до ПАТ Дельта Банк про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суди не досліджували обставин проте, чи станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса вже існував спір в господарському суді з приводу заборгованості по вищевказаному кредитному договорі, та стосовно дотримання строків передбачених ст. 88 ЗУ Про нотаріат, оскільки виконавчий напис з вказаних підстав не оскаржувався. Приймаючи 11.12.2014 року рішення Апеляційний суд Івано-Франківської області лише встановив, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.03.2012 року сума кредитної заборгованості вже стягнута з приватної торгово-виробничої фірми Деснянська та виконується виконавчою службою. Таким чином, вказані обставини дають право позивачу звернутися до суду з даним позовом з вищенаведених підстав і просять виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 14.09.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №3274, про звернення стягнення на ковальсько-заготівельних цех №5, який розташований в м. Коломия, по вул. Майданського, 1, Івано-Франківської області та належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], визнати таким, що не підлягає виконанню. В процесі розгляду справи представник позивача звернувся до суду 14.12.2015 р. із заявою про поновлення строку позовної давності, вказує, що Коломийським міськрайонним судом слухається справа за позовом [PERSON] до ПАТ Дельта Банк, за участю третіх осіб, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 26.11.2015 року відповідачем подано до суду заяву про застосування термінів позовної давності до позовних вимог позивача. В обгрунтування поданої заяви, відповідач вказує, що оскільки позов подано в жовтні 2015 року, а 08.08.2012 року позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, тому позивачем пропущено строк позовної давності для захисту свого цивільного права чи інтересу. При цьому відповідач зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, з доводами, викладеними в заяві про застосування термінів позовної давності, не погоджуються, посилаючись на ч.,ч. 4,5 ст. 267 ЦК України, мотивують знаходженням позивача з 30 січня 2015 року по даний час за кордоном - в Канаді і таким чином перебування позивача за межами України, стало перешкодою в предявленні вказаного позову до закінчення трьохрічного строку позовної давності, тобто в строк до 08.08.2015 року. Отже, позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з поважних причин, тому строк позовної давності для звернення позивача до суду підлягає поновленню. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Вказаному також відповідають розяснення суду касаційної інстанції щодо порядку застосування строків позовної давності при вирішенні спорів. Так відповідно до п. 2,2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі ставом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордонам) тощо. Вважають, що тривале перебування особи за межами України є поважною причиною пропуску строку позовної давності та підставою для його поновлення, шляхом винесення рішення про захист порушеного права в просять суд визнати причину пропуску позивачем строку позовної давності поважною та поновити строк на звернення до суду за позовом [PERSON] до ПАТ Дельта Банк, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, по справі № 346/4892/15-ц. Представник відповідача ПАТ Дельта Банк не визнав позовних вимог та звернувся із заявою про застосування термінів позовної давності, вказує, що у позовній заяві позивач зазначає, що 14.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ПАТ Дельта Банк вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3274, яким звернено стягнення на майно [PERSON], [PERSON], яке являлось предметом іпотечного договору. Також зазначено в позовній заяві, що 08.08.2012 року за супровідним листом № 04.1-127546 ним отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження за № 33710796 від 03.08.2012 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису. Крім того, з метою оскарження зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса, [PERSON], [PERSON] та ПТВФ Деснянська до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області було подано відповідну позовну заяву, зареєстровану 20.08.2012 року за № 13850. Оскільки, позивачі звернулись в суд з даною позовною заявою у жовтні 2015 року, а отже, остання подана з пропущенням строків позовної давності, тому посилаючись на ст. ,ст.252-256, 258, 261, 267 ЦК України просять суд в позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, приватного нотаріуса Київського MHO [PERSON], ПТВФ Деснянська та [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання - відмовити, застосувавши терміни позовної давності. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПТВФ Деснянська та [PERSON] визнали позов та подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. А, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, приватного нотаріуса Київського MHO [PERSON], будучи належним чином через засоби масової інформації, повідомленими про час і місце розгляду справи, без поважних причин не зявились в судове засідання і суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності за наявних доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, суд вважає що позов не доведено і в його задоволенні слід відмовити з таких підстав. Встановлено судом, що 7 березня 2008 року між ТОВ Український промисловий банк та ПТВФ фірмою Деснянська було укладено Кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії №153/К-08 від 07 березня 2008 р., згідно TOB Український промисловий банк надано ПТВФ Деснянська кредит в розмірі 1600 000,00 грн. на строк з 07 березня 2008 року до 06 березня 2015 року, зі сплатою 19% річних. Також, 27 серпня 2008 року між TOB Український промисловий банк та ПТВФ Деснянська, було укладено додатковий договір №4 до кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії №153/К-08 від 07 березня 2008 р., згідно з яким TOB Український промисловий банк надано ПТВФ Деснянська кредит в розмірі 1700 000 грн. строк з 07 березня 2008 року до 06 березня 2015 року, зі сплатою 19% річних, із щомісячною комісією за управління кредитною лінією в розмірі 0,009% за кожний день від фактичної суми заборгованості за траншами, наданими позичальнику починаючи з дати укладення додаткового договору №4 від 27 серпня 2008 року, з метою використання коштів 900 000 грн., на поповнення обігових коштів, 800 000 грн., на придбання автомобілів. Крім того, в якості забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між позивачем, [PERSON], як іпотекодавцями та ТОВ Український промисловий банк, як іпотекодержателем укладено іпотечний договір №153/7тюр-08, від 07 березня 2008р., предметом якого являється нерухоме майно: ковальсько-заготівельний цех №5, що в м. Коломиї, вул. Майданського, 1, який належить на праві спільною часткової власності [PERSON] та [PERSON] А, 21.01.2010 року рішенням Національного Банку України в ТзОВ Укрпромбанк відкликано банківську ліцензію і останнім було припинено здійснювати банківські операції. 30.06.2010 року між ТзОВ Укрпромбанк, ПАТ Дельта Банк та Національним банком України було укладено трьохсторонній договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ Укрпромбанк на користь ПАТ Дельта Банк. Відповідно до п.4.1 цього договору ТзОВ Укрпромбанк передає (відступає) ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює ТзОВ Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Оскільки, свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору ПТВФ Деснянська належним чином не виконувались, тому відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за вчиненням на вищевказаному договорі іпотеки виконавчого напису нотаріуса і 14 вересня 2011 року вказаним приватним нотаріусом [PERSON] за заявою ПАТ Дельта Банк вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №3274, яким звернено стягнення на майно [PERSON], [PERSON] яке являлось предметом вищезазначеного іпотечного договору. Згідно вказаного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги ПАТ Дельта Банк в загальному розмірі 2 609 209 грн. 32 коп. Позивач 08.08.2012 року, за супровідним листом за №04.1-127546, отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження за №ВП №33710796 від 03.08.2012 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису і в подальшому, у звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON], а також ПТВФ Деснянська не погоджувалися з законністю вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, вказаними особами його оскаржено в судовому порядку, шляхом подання позовної заяви. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2012 року по цивільній справі № 0909/4313/2012р. за позовом [PERSON], [PERSON], приватної торгово-виробничої фірми Деснянська до публічного акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису №3274, вчиненого 14.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню позов задоволено повністю. Вирішено виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 14.09.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №3274, про звернення стягнення на ковальсько-заготівельних цех №5, який розташований в м. Коломия по вул. Майданського, 1, Івано-Франківської області та належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], визнати таким, що не підлягає виконанню. Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.12.2012 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON], приватної торгово-виробничої фірми Деснянська до ПАТ Дельта Банк про визнання виконавчого напису №3274, вчиненого 14.09.2011 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Скасовуючи вказане рішення Коломийського міськрайонного суду та приймаючи нове про відмову в задоволенні позову, Апеляційний суд Івано-Франківської області у своєму рішенні від 11 грудня 2012 року дійшов висновку, що копії вимог банку були надіслані рекомендованою поштою 5 липня 2011 року на адресу [PERSON], [PERSON] та приватній торгово-виробничій фірмі Деснянська про усунення порушення за кредитним договором, де застережено їх, що у разі не виконання грошового зобовязання за кредитним договором банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки з покладенням витрат за реалізацію і зазначено всі платіжні реквізити для сплати. Зазначені письмові вимоги надіслані рекомендованою поштою за адресою зазначеною сторонами в іпотечному договорі від 7 березня 2008 року. Також апеляційний суд дійшов висновку, що за умовами договору іпотеки та нормами чинного законодавства банк, як іпотекодержатель, зобовязаний лише надіслати іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм за адресами, зазначеними у договорі. Судом апеляційної інстанцій в своєму рішенні від 11 грудня 2012 року встановлено, що в заяві банку від 6 вересня 2011 року до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису зазначається, що крім копії доказів про направлення вимоги, надаються копії доказів про повернення відправки у звязку із закінченням терміну зберігання та підтвердження про отримання відправленої вимоги торговій фірмі Деснянська. Виконавчий напис нотаріусом виданий через більше як два місяці після надіслання банком позивачам вимоги про погашення кредитної заборгованості та можливого стягнення на предмет іпотеки. При цьому, колегія суддів вважає, що поштові відправлення повернуті органами поштового звязку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо є належним підтвердженням виконання вимог чинного законодавства щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на неотримання ним претензії (вимоги про усунення порушення) за наявності достовірних доказів надсилання відповідної претензії відповідачем неправомірно прийняті судами попередніх інстанції в якості підстави для задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, Апеляційним судом Івано-Франківської області відмовлено в задоволенні вказаного позову, у звязку з недоведеність обставин, якими обґрунтовувався вказаний позов. А, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року у відкритті касаційного провадження по даній справі відмовлено. Тому суд вважає, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2012 року по справі № 0909/4313/2012 р. за позовом [PERSON], [PERSON], приватної торгово-виробничої фірми Деснянська до публічного акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису №3274, вчиненого 14.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню має преюдиційне значення по даній цивільній справі і обставини встановлені апеляційним судом не можуть доказуватися при розгляді даної справи. Позивач зазначає у позовні заяві, що 14.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ПАТ Дельта Банк вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3274, яким звернено стягнення на майно [PERSON], [PERSON], яке являлось предметом іпотечного договору. Також зазначено в позові, що 08.08.2012 року за супровідним листом № 04.1-127546 ним отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження за № 33710796 від 03.08.2012 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису. Крім того, з метою оскарження зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса, [PERSON], [PERSON] та ПТВФ Деснянська до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області було подано відповідну позовну заяву, зареєстровану 20.08.2012 року за № 13850. Оскільки, позивач звернувся в суд з даною позовною заявою у жовтні 2015 року, а отже, остання подана з пропущенням строків позовної давності. Більше того, з метою оскарження зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса, [PERSON], [PERSON] та ПТВФ Деснянська до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області було подано відповідну позовну заяву, зареєстровану 20.08.2012 року за № 13850. Докази, в обґрунтування даних доводів, подані позивачем до матеріалів даної справи. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст., ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід стверджувати, що позовна давність щодо захисту своїх прав та інтересів по даній справі виникла з моменту, коли особа, тобто позивач довідалась про їх порушення, тобто з 08.08.2012 року. Ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Саме таку правову позицію висловлено у справі № 6-116-цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що причини наведені представником позивача щодо поважності пропуску строку позовної давності не можуть бути визнані поважними і в задоволенні заяви [PERSON] про визнання причини пропуску строку позовної давності поважною та поновлення строку на звернення до суду слід відмовити, а звідси і в задоволенні його позову про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 14 вересня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3274 таким, що не підлягає виконанню, також слід відмовити. Наведене стверджується: копією виконавчого напису /а.с.12-13/, копією іпотечного договору /а.с.14-18/, копіями судових рішень /а.с.19-35, 53-54, 146-170/, копією повідомлення ВПВР управління державної виконавчої служби /а.с.48/, копією постанови про призначення експерта /а.с.50-52/, копією закордонного паспорта /а.с.103/. На підставі ст.,ст. 88, 89 Закону України Про нотаріат, ст.,ст. 252-255, 256, 261, 267 ч. 4, ЦК України та

Outcome: dismissed