Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.09.2005 року між АТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2517, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою процентів. Внаслідок укладеного 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» договору відступлення, банк відступив своє право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах в тому числі і по кредитному договору №2517 від 21.09.2005 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №2517 від 21.09.2005 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено договір поруки №2518 від 21.09.2005 р. між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до якого відповідач [PERSON] виступила поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Вказував на те, що боржник [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.12.2016 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 13315,68 грн., що складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 4110,67 грн.; по відсотках в розмірі 9528,64 грн.; пені в розмірі 13205,47 грн. Посилаючись на вимоги чинного законодавства просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надійшла письмова заява з клопотанням справу розглядати у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів в судове засідання. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останніх відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 21.09.2005 року між АТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2517, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою процентів (а.с.7-9). Відповідач [PERSON] зобов'язувалася сплатити проценти в сумі, строках та умовах, передбачених договором. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №2517 від 21.09.2005 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено договір поруки №2518 від 21.09.2005 р. між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до якого відповідач [PERSON] виступив поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.15). Відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.12.2016 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 13315,68 грн., що складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 4110,67 грн.; по відсотках в розмірі 9528,64 грн.; пені в розмірі 13205,47 грн. (а.с.38). Розрахунок заборгованості по кредиту [PERSON] станом на 01.12.2016 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена. Внаслідок укладеного 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» договору відступлення, банк відступив своє право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах в тому числі і по кредитному договору №2517 від 21.09.2005 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] (а.с.18-28). Дані правовідносини виникли між сторонами на підставі вчинення кредитного договору, укладеного у письмовій формі відповідно до вимог ст.1055 ЦК України. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 526, 549 та 550 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції представника позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~ до\~ розміру\~ задоволених позовних вимог,\~ а відповідачеві -\~ пропорційно\~ до\~ тієї\~ частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, також підлягають до стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved