Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2016 року предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 липня 2015 року відповідач за письмовим договором позичив у нього грошові кошти в сумі 3500 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України становить 8166,35 гривень, які зобовязався повернути до 01 серпня 2015 року. Однак, в зазначений строк, відповідач не повернув грошові кошти, не відреагував на усну вимогу про добровільну сплату заборгованості та в усній формі відмовився сплатити заборгованість. З цих підстав, просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість в розмірі 3500 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України становить 8166,35 гривень, 3 проценти річних в сумі 2042,16 гривень та понесені судові витрати в розмірі 840 гривень сплаченого ним судового збору. Позивач [PERSON] у судове засіданні не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Відповідно до Договору позики від 03 липня 2015 року, відповідач [PERSON], який проживає за адресою [INFO], отримав від позивача [PERSON] позику в розмірі 3500 доларів США, які зобовязався повернути до 01 серпня 2015 року. Згідно із ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6063 /цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Положеннями ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На вимоги позивача про добровільну сплату заборгованості відповідно до визначеного у договорі від 03 липня 2015 року терміну, а саме - 01 серпня 2015 року , відповідачем позивачені грошові кошти повернені не були.. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] трьох процентів річних у розмірі 2042,16 гривень, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що кошти за договором від 03 липня 2015 року відповідачем повинен був повернути в строк до 01 серпня 2015 року, то з цього часу відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Із поданих позивачем та перевірених судом розрахунків вбачається, що сума заборгованості за розпискою становить 8166,35 гривень, а тому розрахунок суми 3% річних становить 2042,16 гривень . У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 57 ЦК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із відповідача [PERSON] у його користь заборгованість в розмірі 3500 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України становить 8166,35 гривень та три проценти річних в сумі 2042,16 гривень .. Також, згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 840 гривень сплаченого ним судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved