Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач в квітні 2017р. через свого представника [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 квітня 2016 р. між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого позивачем надано в борг відповідачу 21000 доларів США, з поверненням даної суми не пізніше 06 квітня 2017 р. Однак, кошти відповідачем жодним чином не повернуто. Відповідно до п.4 договору позики, позивач в разі невиконання умов договору має право вимагати від відповідача повернення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми. Однак на час звернення до суду, відповідач в установлений термін грошові кошти не повернув, а тому просить стягнути суму боргу в розмірі 21000 доларів США, що на час звернення з позовом до суду за курсом НБУ становить 559299 грн. 30 коп. та понесені судові витрати. Позивач та представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, вказували, що позивач знайомий з відповідачем оскільки відповідач є родичем дружини позивача, однак після надання коштів в борг спілкуватись припинили. Кошти були надані саме в доларах США. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних даних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 06 квітня 2016 р. був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 21 000 долари США, терміном повернення до 06 квітня 2017 р. В підтвердження обумовлених умов відповідачем підписано даний договір, чим підтверджено добровільність дій та своїх намірів та зобов'язань перед позивачем ( а.с. 5-6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що станом на день постановлення даного судового рішення відповідач не повернув позивачу обумовлені договором позичу кошти, а тому вони підлягають примусовому стягненню в судовому порядку в розмірі 21000 доларів США, що на день звернення з позовом до суду за курсом НБУ складає 559 299 грн. 30 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені позивачем вимогами, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved