Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 13.04.2019 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . Шлюб зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 255. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на подружні відносини, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть. Між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги. Позивач вважає, що возз`єднання сім`ї неможливо, тому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. На момент подання позову про розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю за адресою її реєстрації ( [ADDRESS] ). Однак відповідач неодноразово висловлювався з погрозами в адресу позивачки, що забере дитину в неї. Мирним шляхом вирішити питання щодо місця проживання дитини подружжю не вдалось. За таких обставин просила, розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 255 від 13.04.2019 року; визначити місце проживання їх спільного сина - [PERSON] , разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 01.03.2021 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу. 23.04.2021 року у судовому засідання позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі. Розгляд справи відкладено у зв`язку з не наданням органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району висновку про визначення місця проживання дитини. 23.06.2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов висновок № 22.04/01-34-5515 від 23.06.2021 року згідно якого орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, у відповідності до ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред`явлення одним з подружжя позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 13.04.2019 року перебувають у шлюбі зареєстрованому Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 255 ( а.с. 3). Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.4). Дитина проживає разом з матірю, цей факт не заперечував і батько [PERSON] . На час звернення до суду з позовом, подружжя не дійшло згоди з ким буде проживати дитина. Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на подружні відносини, відсутність взаєморозуміння. Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, який було надано з урахуванням віку дитини, пояснень наданих батьком [PERSON] , орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] 20.09.2019 року разом з матір`ю [PERSON] . Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, враховуючи пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в цій частині позов також підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1916.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved