Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], третя особа Орган опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини до досягнення нею 16-річного віку без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 18.02.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] Згодом сімейні стосунки з відповідачем були зруйновані. 17 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Луганська їх шлюб було розірвано (цивільна справа № 2-519/12), про що в її паспорті було зроблено відмітку. Після розлучення з [PERSON] рішенням суду, місце проживання доньки було визначено разом з нею. На даний час дитина проживає разом з нею за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренко, 8/25. Відповідач забезпеченням дитини не займається, тому забезпечувати дитину вона вимушена сама. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Її батьки мешкають у Російській Федерації у м. Воронежі, а тому з метою відвідання батьків разом з донькою для можливості спілкування з родиною вона вимушена отримувати у колишнього чоловіка та батька дитини [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд закордон, який повинен засвідчуватися нотаріально. У червні 2014 року її батьки тимчасово мешкали у м. Луганську. В цей час, у звязку із ускладненням ситуації в місті, вона вирішила відправити доньку на відпочинок до м. Вороніж Російської Федерації. 10 червня 2014 року до компетентних органів митної та прикордонної служби разом з відповідачем вони надали нотаріально затверджену заяву про згоду на тимчасовий виїзд малолітньої доньки [PERSON] за межі України, а саме до Російської Федерації на період з 14 червня 2014 року по 14 вересня 2014 року у супроводі її бабусі [PERSON] На даний час заява втратила своє юридичне значення. Вона звернулася до відповідача з проханням надати згоду та оформити нову нотаріально засвідчену заяву, яка б дозволяла їй з донькою виїзд та вїзд в Україну, оскільки планує відвідати родину під час канікул влітку 2015 року, крім того планує з дитиною виїжджати за кордон України для відпочинку, що матиме на її думку неабияке значення для духовного та фізичного розвитку, оздоровлення дитини. Незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача і батька дитини шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала доводи, викладені в позові, додатково суду пояснила, що в теперішній час питання про виїзд дітей за кордон на постійне місце проживання не стоїть, коли донька досягне повноліття вона сама буде обирати, в якій країні їй проживати. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Позивач не заперечувала проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим, судом справу розглянуто заочно на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер ЕН 482594, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 31.03.2006 року [PERSON], [INFO] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: м. Луганськ, кв. Гагаріна[ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно копії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від 10.11.2014 р. № 4933, [PERSON], [INFO] разом із донькою [PERSON], [INFO] перемістилася з м. Луганська до м. Сєвєродонецьк (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД номер 050341, виданого 15 серпня 2006 року Луганським відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського МУЮ, [PERSON] народилася 30 липня 2006 року, батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 8). Копія заяви про згоду на тимчасовий виїзд за межі України від 10.06.2014 року, посвідчена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] свідчить про те, що відповідач раніше надавав згоду на тимчасовий виїзд за межі України своїй малолітній дочці [PERSON], [INFO] на період з 14.06.2014 року по 14.09.2014 року на відпочинок у супроводі її бабусі [PERSON] (а.с. 9). Також в суді було встановлено, що позивач разом зі своєю донькою з метою оздоровлення та відпочинку має намір виїхати за межі України, а саме до своїх рідних, які мешкають у Російській Федерації. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що відсутність батька дітей і даних щодо місця його знаходження робить неможливим отримання від нього письмової згоди на виїзд дитини за кордон, позбавляє дитину права всебічного та гармонійного розвитку, спілкування з родичами, тому суд, враховуючи інтереси дитини, вважає за можливе дозволити тимчасовий виїзд за кордон України, неповнолітньої [PERSON], [INFO], до досягнення нею 16-річного віку за виключенням виїзду на постійне місце проживання, без письмової згоди та супроводу їх батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] [INFO]. Суд вважає, що виїзд дитини за кордон України для відпочинку та відвідання родичів не позбавляє її права повернутися в Україну. Проте суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, обмеживши виїзд дитини без згоди їх батька на постійне місце проживання за кордоном.

Outcome: partial