Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернулася з позовом про розірвання договору довічного утримання укладеного 07.07.2007 року з відповідачем, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Савченко М.А. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 липня 2007 року між сторонами укладено договір довічного утримання, який посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Відповідно пункту 6 вказаного договору відповідач зобов`язалась довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою. Згідно пункту 8 договору, сума матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 100 грн. щомісяця, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення. Позивач стверджує, що відповідач з моменту укладення договору жодного разу не виконала пункти 6, 8 договору, також не цікавиться її життям та станом її здоров`я. Невиконання договору довічного утримання підтверджується виписками по її картковому рахунку з банку. Позивач зазначає, що відповідачу було відомо, що вона є людиною похилого віку і за станом здоров`я та у зв`язку із захворюванням очей у 2019 році вона не мала можливості самостійно пересуватися. У 2019 році вона повідомила відповідача про наявні серйозні проблеми із зором та попросила [PERSON] відвідати її, однак відповідач до теперішнього часу не з`явилася, не цікавилася станом її здоров`я. Наразі зір у неї суттєво погіршився. Позивач вказує, що всупереч п. 6 договору відповідач її не утримує, не забезпечує харчуванням, одягом, наглядом, лаками, необхідною допомогою, жодного разу не надала матеріального забезпечення, натомість її доглядають інші родичі, а саме її донька, онуки та друзі. Про ці обставини можуть підтвердити друзі та сусіди, яких просить викликати свідками. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасником справи в судове засідання на 01.10.2021 року, задоволено клопотання позивача про виклик свідків, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позов (а.с. 45-46). В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача [PERSON] суду подав заяву про розгляд справи без його участі, у заяві вказав, що позов підтримує. 18.08.2021 року відповідачем суду подана заява датована 15.08.2021 року з проханням розглянути справу за її відсутності, у заяві повідомила, що позов визнає. Відзив на позов відповідач у визначений термін не надавала. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.07.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Савченко М.А., зареєстрований у реєстрі за № 3у-2141, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу належну їй квартиру [ADDRESS] . При цьому відповідно пунктів 6, 8 спірного правочину [PERSON] зобов`язувалась довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою, сума матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 100 грн. щомісяця, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення (а.с. 9). Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Так, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання жодним чином не виконує. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідач подала до суду заяву про визнання позову. За нормою ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частинами 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищезазначене, позов про розірвання спірного договору довічного утримання підлягає задоволенню. При подачі позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с. 1). Відповідно положень частини 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується з частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 454 грн., згідно квитанції № 1-430К від 12.07.2021 року на рахунок № UA478999980313141206000026005 УК у Дніпровському районі м. Києва, код ЄДРПОУ 38012871. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 гривні, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved