Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, в якому просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 90120, виданий 31.10.2020 року, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17802,75 гривень; - скасувати виконавчий напис № 90120 виданий 31.10.2020 року, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17802,75 гривень; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вона отримала лист, надісланий поштою з постановою приватного виконавця Малкової Марії Вікторівни від 18.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №63656117, постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 18.11.2020 року, постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.11.2020 року, та з отриманої інформації про заробітну плату за грудень 2020 року - січень 2021 року їй стало відомо про винесення постанови приватного виконавця Малкової Марії Вікторівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка надійшла за місцем стягнення - тобто місцем знаходження її роботодавця Харківської медичної академії післядипломної освіти. Позивачка наголосила, що між нею та ТОВ «Вердикт Капітал» не було укладено жодних договорів, тому не може бути наявною жодна заборгованість. Приватний нотаріус видав документ - виконавчий напис №90120 від 31.10.2020 року про стягнення з боржника, яким є позивачка, на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17802,75 гривень, проте що це за заборгованість, коли вона виникла, та на якій підставі, на підставі якої угоди, на підставі яких розрахунків такої заборгованості, та іншої будь-якої інформації щодо заборгованості не міститься в матеріалах, які були надіслані на її адресу приватним виконавцем Малковою М.В., а також про таку заборгованість позивачці взагалі нічого не відомо. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бондарєвої І.В. від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бондарєвої І.В. від 16.02.2021 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення по виконавчому напису, вчиненому 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованому в реєстрі за №30120, про стягнення зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» грошових коштів в розмірі 17802,75 грн., що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В., виконавче провадження №63656117, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. Відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Розпорядженням керівника апарату за № 191 від 21.04.2021 року призначено проведення повторного автоматичного розподілу вищезазначеної цивільної справи, в результаті чого справу було передано судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Федоровій О.В.. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.04.2021 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Матеріали справи містять клопотання позивача від 12.04.2021 року про розгляд справи за її відсутності, в якому вона підтримала позов в повному обсязі (вх. № 8738). Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень по суті позову не надав. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, пояснень по суті позову не надала. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни від 18.11.2020 року відкрите виконавче провадження № 63656117 про примусове виконання Виконавчого напису № 90120, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 31.10.2020 року, про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17802,75 гривень (а.с. 11-12). Позивачка наголосила, що вона отримала вказану отримала вказану постанову приватного виконавця Малкової Марії Вікторівни від 18.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №63656117 поштовою кореспонденцією, та разом з цим, на її адресу надійшли також: постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 18.11.2020 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.11.2020 року. Також позивач вказала, що з отриманої інформації про заробітну плату за грудень 2020 - січень 2021 року їй стало відомо про винесення постанови приватного виконавця Малкової Марії Вікторівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка надійшла за місцем стягнення - тобто місцем знаходження роботодавця позивачки - Харківської медичної академії післядипломної освіти, ЄДРПОУ 01896872, адреса: 61176, Харківська область, місто Харків, Фрунзенський район, вулиця Амосова, 58 (а.с. 13). Заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №90120 від 31.10.2020 року та про відкриття виконавчого провадження від стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» в документах направлених на адресу боржника, за твердженням позивачки, не було. Позивач надала суду копії її запитів до приватного виконавця, приватного нотаріуса та стягувача з відповідними доказами їх направлення вказаним особам, щодо отримання детальної інформації та підтверджуючих документів відносно заборгованості, оскільки, за твердженням позивачки, їй про таку заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» нічого не відомо (а.с. 14-15, 1617-18, 19, 20-21, 22). Проте станом на час звернення позивачки з позовом до суду відповіді на її адресу не надходили. Не надано таких відповідей і в ході розгляду цієї цивільної справи по суті. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Суд зазначає, що відповідачем в ході розгляду цієї справи взагалі не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту існування заборгованості позивачки перед відповідачем, та, відповідно, наявності підстав для звернення відповідача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса. З огляду на викладене, оцінивши надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 90120, виданий 31.10.2020 року, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17802,75 гривень., підлягає задоволенню. Позовна вимога про скасування виконавчого напису є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у разі незгоди позивача з вчиненим виконавчим написом нотаріуса, правильним способом захисту є саме визнання його таким, що не підлягає виконанню, а не його скасування. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial