Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову позивач зазначає, що 08 серпня 2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 054-2008-2598, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 44 150,00 доларів США, зі строком погашення до 01 серпня 2028 року. Того ж дня, між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, за умовами якого у рахунок забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] , в іпотеку банку передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору з [PERSON] в судовому порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 054-2008-2598 в розмірі 46 311, 772 доларів США, видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання. В рамках примусового виконання вказаного виконавчого документа, 07 листопада 2019 року приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки, а 26 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нтаріального округу Апатенко М.А., проведено реєстрацію права власності на вказану вище квартиру за АТ «Універсал Банк» та видане свідоцтво про право власності № [NUMBER] . Враховуючи, що право власності [PERSON] на спірну квартиру припинилося, відповідач [PERSON] , який зареєстрований у квартирі та проживає в ній, є таким, що втратив право користування вказаною квартирою, а тому АТ «Універсал Банк» як власник вказаного вище майна, може вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності майном. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи до 01 лютого 2021 року та встановлено відповідні строки. Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника та про згоду на ухвалення заочного рішення. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] подав відзив, в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує, мотивуючи тим, що відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, окрім випадку коли житло придбано за рахунок кредиту. Враховуючи, що спірна квартира, яка належала на праві власності [PERSON] , не була придбана за кредитні кошти, виселення зі спірної квартири позбавляє [PERSON] гарантованого Конституцією України права на житло, оскільки його не було забезпечено іншим житлом. У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у житловому приміщенні, належному на праві власності АТ «Універсал Банк», позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своїм майном. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , у встановлений судом строк пояснення на позов та відзив, відповідь на відзив не подала. Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримала 19 січня 2021 року, про що свідчить розптиска про вручення рекомендованого поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до кредитного договору від 08 серпня 2008 року № 054-2008-2598, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , Банк надає Позичальнику кредит в сумі 44 150,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,95% річних, зі строком повернення до 01 серпня 2028 року. За змістом пункту 1.3 Договору цільове призначення кредиту - на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 054-2008-2598, 08 серпня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами пункту 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що має дві кімнати, загальною площею 46,00 кв. м, житловою площею 30,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 1992 року № 10, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Нестеренко Ю.Б., зареєстрованого за номером № 1н-2739. Згідно із пунктом 1.2 Договору іпотеки станом на дату укладення цього договору заставна вартість предмета іпотеки, згідно звіту незалежного суб`єкта оціночної діяльності, становить 583 733, 18 грн. Відповідно до пункту 1.4 Договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань вищевказаного Боржника за основним договором, укладеним між Іпотекодержателем та боржником, зокрема: - зобов`язання щодо повернення Боржником в повному обсязі кредитних коштів, отриманих відповідно до умов Основного договору, у сумі 44 150,00 доларів США на зазначений в Основному договорі рахунок у терміни, встановлені Основним договором, але в будь-якому випадку не пізніше 01 серпня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Основного договору та/або згідно умов іншої угоди між Іпотекодержателем та Боржником; зобов`язання щодо сплати процентів та комісій на рахунки, зазначені в Основному договорі, зокрема: процентів - в розмірі 16,95 % річних, або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов Основного договору; процентів за підвищеною процентною ставкою у розмірі 50,85 % річних - за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; зобов`язання щодо сплати неустойки (штрафу, пені) у порядку та строки, зазначені в Основному договорі. Іпотекою також забезпечуються в повному обсязі вимоги Іпотекодержателя щодо відшкодування:- витрат, понесених: Іпотекодержателем і пов`язаних з пред`явленням вимоги за зобов`язаннями за Основним договором і зверненням стягнення на Предмет іпотеки; та збитків, завданих Іпотекодержателю порушенням Боржником своїх зобов`язань за Основним договором та/або Іпотекодавцем за цим Договором іпотеки. Інші грошові зобов`язання Боржника, передбачені умовами основного договору. Згідно із пунктом 2.1.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного(-их) договору(- ів), що обумовлюють основне зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Пунктом 2.1.2 Договору визначено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов`язання, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки. За змістом пункту 2.2.1 Іпотекодержатель зобов`язаний не перешкоджати іпотекодавцю у володінні Предметом іпотеки, якщо володіння не порушує умов цього Договору та умов Закону України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 4.1 Договору звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов`язання Іпотекодавця за ним Договором, та/або у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця та/або Боржника або визнання його банкрутом (у раді, якщо Іпотекодавець та/або Боржник с юридичною особою), та/або у разі ліквідації Іпотекодавця та/або Боржника (у разі, якщо Іпотекодавець та/або Боржник є юридичною особою) та/або; в інших випадках відповідно до законодавства України. Згідно пункту 4.2 Договору звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. За змістом протоколу № 441424 про проведення електронних торгів, складеного приватним виконавцем Мілоцьким О.Л., 01 листопада 2019 року торги щодо реалізації предмета іпотеки: двокімнатної квартири № 12, загальною площею 46,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. З акту про реалізацію предмета іпотеки від 07 листопада 2019 року, складеного приватним виконавцем Мілоцьким О.Л., на виконанні у якого перебуває виконавчий лист № 2-187/1-11, виданий 03 лютого 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором вбачається, що 04 листопада 2019 року Іпотекодержателем подана заява про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про Іпотеку». Ціна продажу предмета іпотеки 730 664,00 грн. Дані прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження». Даний акт є підставою для подальшого оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за іпотекодержателем АТ «Універсал Банк». Згідно із свідоцтвом від 26 листопада 2019 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., АТ «Універсал Банк» належить на праві власності майно: двохкімнатна квартира № 12, загальною площею 46,00 кв. м, житловою площею 30,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 730 664,00 грн, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач АТ «Універсал Банк», виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 31 грудня 1992 року № 10, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Нестеренко Ю.Б., за реєстровим № 1н-2739. Дублікат договору виданий державним нотаріусом Київського нотаріального архіву Балковою-Петренко Т.М., від 24 травня 2008 року, за реєстровим 1-53. Право власності зареєстроване в комунальному підприємстві «Київському міському бюро і технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» на праві приватної власності від 04 червня 2008 року та записам у реєстрову книгу № 166-149 за реєстровим № 32791. Право власності на квартиру підлягає державній реєстрації у Державному реєстри речових прав на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить АТ «Універсал Банк». З листа Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Ю.Н. від 18 лютого 2020 року вбачається, що відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Києва встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Верховний Суд України у своїх постановах від 21 жовтня 2015 року (провадження № 6-1484цс15) та 22 червня 2016 року (провадження № 6-197цс16) висловив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК України з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. Отже, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц, (провадження № 14-93цс19), Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 320/10637/14-ц (провадження № 61-670св19). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року). Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом виселення, можливо лише на підставі закону, повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 08 серпня 2008 року, на праві власності належала іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 1992 року № 10, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Нестеренко Ю.Б., за реєстровим № 1н-2739. Дублікат договору виданий державним нотаріусом Київського нотаріального архіву Балковою-Петренко Т.М., від 24 травня 2008 року, за реєстровим 1-53. Таким чином, квртира придбана не за рахунок кредитних коштів. За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки виселення відповідача із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, не можливе без надання іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК України має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням.

Outcome: dismissed