Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач, в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити ці дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 березня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був ук\-ладений кредитний договір №SAMDN500004162912 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 2 100 грн. 00 коп. Свої зобов`язання за цим кредитним договором [PERSON] виконав в повному обсязі і своєчас\-но повернув кредит та проценти за користування ними. Але у вересні 2019 року відповідач надіслав [PERSON] листа за вих. № 3445411977 від 13 ве\-ресня 2019 року, в якому зазначив, що [PERSON] , ніби- то має заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 23 038 грн. 42 коп., станом на 13 вересня 2019 року. Відповідач вимагає у [PERSON] як найшвидше сплатити відповідачу цю велику суму боргу. Але на обґрунтуванням своїх ви\-мог відповідач не надав жодного доказу щодо існування боргу, його розміру, розрахунки боргу, з яких виходив відповідач. Єдиний « доказ» обґрунтованості своїх вимог був наданий у вигляді так званого рішення суду про стягнення з [PERSON] грошей в сумі 23 583 грн. 42 коп. Вважає, що такі дії відповідача є протиправними і мають ознаки кримінальних правопорушень, склад яких передбачений ч. 2 ст.358( складання чи видача працівником юридичної особи незалежно від форми власності, який не є службовою особою, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, підроблення з метою використання офіцій\-них документів, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, збут та відомо підроблених офіційних документів) та ч. 1ст.355 ( примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань). З метою з`ясування стану кредитної справи про розмір заборгованості, про механізм утворен\-ня заборгованості, позивач, як сторона кредитних правовідносин, на підставі ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» звернувся 01 листопада 2019 року до відповідача з письмовою заявою про надання йому належним чином завірених копій певних документів. Але, 10 грудня 2019 року відповідач надав йому письмову відповідь за № 20.1.0.0.0/7-192224/7360, якою відповідач відмовився надати йому таку інформацію, мотивуючи свою протиправну відмову, ні\-би-то турботою про клієнта і хвилюється за те, щоб ця інформація не потрапила в чужі руки. Разом з тим, надсилаючи позивачу за тієї же адресою підроблений судовий документ, відповідач чо\-мусь не хвилювався, що він може потрапити в чужі руки. В матеріалах кредитної справи, які маються у відповідача, зазначена його адреса проживання. Саме за цією адресою він просив відповідача надіслати інформацію про стан його кредитної справи, тому ця інформація при надіслані надісланні її, не може потрапити в чужі руки, як того нібито боїться відповідач. Вважає, що відмовляючи в надані йому інформації, яка стосується безпосередньо його, відповідач турбувався не про інтереси своїх клієнтів, а про свої власні інтереси - щоб інформація про незаконні вимоги відповідача не стала доступна будь-кому. Якщо відповідач має законні підстави вимагати від нього погашення заборгованості у великій для нього сумі, він має право звернутися до відповідного суду з позовом про стягнення з нього заборгованості та надати суду відповідні докази. Просить визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо надсилання завідомо підроблених судових рішень, у вигляді відмови у наданні стороні правочину відомостей про стан кредитної справи противоправними і зобов`язати його припинити ці дії, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 10.07.2020 року представником відповідача до суду був наданий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою, не підтвердженою жодними належними, допустимими, достовірними доказами, а тому не підлягає задоволенню. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволені позовних вимог просив відмовити повністю. Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.03.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №SAMDN500004162912. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на становить 13.03.2019 року становить 23038,42 грн. З листа від 13.09.2019 р., вих.№3445411977, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» надіслав [PERSON] лист про стан заборгованості з текстом (можливого рішення суду). У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у справі є [PERSON] , який як зазначено в позовній заяві діє в інтересах [PERSON] . За текстом позовної заяви відсутні обґрунтування того, що позивач діє в інтересах іншої особи - [PERSON] . Обсяг цивільної процесуальної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності визначені ст.ст.46,47 ЦПК України. Статтею 59 ЦПК України визначений процесуальний статус законного представника, а також встановлено коло осіб, інтереси яких можуть бути представлені законнии представником в цивільному процесі. До кола таких осіб належать : малолітні особи віком до чотирнадцяти років, а також недієздатні фізичні особи. Їхні інтереси захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Із тексту позовної заяви та із доданих до позову документів не вбачається до якої категорії осіб відноситься Безруков Антон Олександрович. Відповідно, позивачем не доведено на яких підставах ним подана позовна заява в інтересах [PERSON] . Разом з тим, із позовної заяви та доказів наданих позивачем вбачається, що 09.03.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №SAMDN500004162912. Отже, позивач не є стороною правовідносин з відповідачем ПАТ КБ « Приватбанк». Суд враховує положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З врахуванням викладеного суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] не є належним позивачем в цій справі за позовом до ПАТ КБ « Приватбанк» про визнання дій неправомірними, зобов`язання припинити ці дії. Крім того, позивачем не було надано суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем завдано йому шкоду в результаті протиправних дій. Всі твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях. Також, позивачем жодним чином не обґрунтовано з посиланням на фактичні обставини справи відповідність обраного ним способу захисту порушеного права. Одночасно, суд зауважує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, на момент розгляду цієї справи відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити ці дії. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст.89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed