Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до [PERSON] про стягнення\~\~\~заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.02.2013 року, згідно якої отримав кредит на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 5128,17 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, яка станом на 14.06.2020 року становить 11171,35 грн. і складається з: - 4120,32 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: - 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, - 4120,32 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, - 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, - 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками, - 1439,76 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, - 5611,27 грн. нарахована пеня, - 0,00 грн. нараховано комісії, та судові витрати по справі у розмірі 2102,00 грн. Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ 22 жовтня 2020 року на адресу суду відповідачем [PERSON] було направлено відзив на позовну заяву, у якому він просив в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з нього заборгованості відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтовано тим, що у його заяві від 15.02.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні відомості про те, яку картку він бажав отримати, відсутні відомості про встановлений кредитний ліміт, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Своїм підписом він засвідчив, що йому, начебто, були надані для ознайомлення в письмовому вигляді умови та правила надання банківських послуг. Однак, самі Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять жодних його відміток щодо ознайомлення із ними, або підпису щодо згоди з ними. Також неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Клопотання позивача про огляд веб-сайту так само не дає конкретної інформації, що саме ці Умови та правила діяли на момент подання ним анкети-заяви, і що саме ці Умови та Правила були опубліковані на сайті Приватбанку. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення його про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 03 листопада 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно якої просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив обгрунтована тим, що банком надано всю необхідну інформацію, в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Необхідно зауважити, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 15.092.2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «він згоден, що ця заява разом із пам`яткою клієнта , умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді…». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Банком надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Також з розрахунку видно, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. На підставі заповненої анкети-заяви відповідачу надано кредитну картку «Універсальна Gold». Надають до суду фото клієнта з карткою, виписку по картрахунку , які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованість та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню у повному обсязі. Відсутність у матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови у позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Повни текст Умов регулює правовідносини між банком та клієнтом по всіх діючих послугах та займає близько 1500 сторінок, друкувати які немає технічної можливості. Оригіналом Умов та правил надання банківських послуг є веб-сторінка у мережі інтернет, яка знаходиться на відповідному сервері та оприлюднена на сайті https://privatbank.ua/. Доставити оригінал вказаного електронного доказу до суду є неможливим. Умовами договору встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі передбаченому тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. 11 листопада 2020 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він просить у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі. Обгрунтував тим, що позивач вказує, що він неправомірно посилався на норми ЗУ «Про захист прав споживачів», але норми вказаного закону були застосовані судами України при розгляді справ за позовами АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості. Також позивач зазначає, що повний текст Умов регулює правовідносини між банком та клієнтом по всіх діючих послугах та займає близько 1500 сторінок, друкувати які немає технічної можливості. Він точно не мав можливості підписати Умови, оскільки не міг бути ознайомлений з ними, бо 1500 сторінок не можливо перечитати при оформленні кредитної картки в приміщенні банку. У його заяві від 15 лютого 2013 року процентна ставка не зазначена, пеню не обумовлено. Крім того, у цій заяві, підписаній ними, відсутні відомості про те, яку картку він бажав отримати, відсутні відомості про встановлений кредитний ліміт. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ним АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 27 листопада 2020 року представник позивача надала суду письмові пояснення, в яких просила позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, з підстав, аналогічних тим, що вказані у відповіді на відзив. Також додали пояснення щодо порядку нарахування відсотків на заборгованість за кредитом, порядку стягнення неустойки. Банком було здійснено перерахунок заборгованості та направлено на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог. Позивач бажає зменшити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 15.02.2013 року, в розмірі 5560,08 гривень, з яких: 4120,32 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 4120,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1439,76 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також понесені позивачем судові витрати. Банком не заявлено позовних вимог щодо стягнення заборгованості у вигляді неустойки за наданим кредитним договором. 04 грудня 2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій вони просять суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 15.02.2013 року, в розмірі 5560,08 гривень, з яких: 4120,32 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 4120,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1439,76 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 5\~ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею\~\~13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПриватБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.02.2013 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] було оформлено платіжну кредитну картку. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.02.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 08.11.2020 року загальна сума заборгованості становить 5560,08 гривень, з яких: - 4120,32 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. - 4120,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 1439,76 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. У заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 15.02.2013 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові кредиту його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.02.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.02.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.02.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048\~ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII«Про\~захист прав\~споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1\~Закону №\~1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті у повному обсязі (тіло кредиту), що підтверджується розрахунком, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed