Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) до закінчення сином навчання, тобто до 29.06.2020 року, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , 2006 року народження. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2004 року по справі № 755/26578/14 з позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року по справі № 755/18586/16 розмір стягнутих з позивача аліментів було змінено на ј частину щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] , 2006 року народження, та цим рішенням суду встановлено, що син [PERSON] фактично з квітня 2016 року знаходиться на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , проживає окремо від матері [PERSON] разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] у 2016 році вступив до Київського технікуму готельного господарства (факультет право) на платній основі, згідно Договору № 12-ПВд/9 від 12.08.2016 року, укладеного між Київським технікумом готельного господарства та позивачем [PERSON] , який сплачує кошти за навчання. На даний час син проживає разом із позивачем, знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні та позивач оплачує вартість його навчання, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. 15.10.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, залучено до участі у розгляді справи [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання. (а.с. 43-45) Відповідач [PERSON] не скористалась процесуальним правом подачі відзиву, а третя особа - пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року змінено, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року у цивільній справі № 755/26578/14-ц розмір аліментів, стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частини із всіх доходів від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] повноліття, шляхом стягнення аліментів на утримання лише малолітньої доньки [PERSON] , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх доходів [PERSON] (а.с. 4-6) Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року встановлено, що 16 червня 2016 року стягувач [PERSON] звернулася до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про повернення виконавчого листа № 755/6537/14 без виконання, посилаючись на те, що аліменти сплачені [PERSON] у повному обсязі до 01 липня 2016 року, та заборгованість станом на 01 липня 2016 року відсутня. При цьому, зазначено, що [PERSON] добровільно сплачує кошти на утримання дітей. 23 червня 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа № 755/6537/14 стягувачеві на підставі поданої заяви стягувача щодо повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Таким чином, станом на день розгляду справи виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей на виконанні у відповідному відділі державної виконавчої служби не перебуває. При цьому, виконавчий лист було повернуто стягувачу саме за її заявою, у зв`язку із добровільною сплатою боржником аліментів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 12 серпня 2016 року в інтересах неповнолітнього [PERSON] було укладено з Київським технікумом готельного господарства договір № 12-ПВд/9, за яким [PERSON] з боку технікуму надаються освітні послуги загальною вартістю 34 600,00 гривень. На виконання вимог укладеного договору, позивачем були сплачені грошові кошти: 09 серпня 2016 року у розмірі 4100,00 гривень, що підтверджується квитанцією; 12 січня 2017 року у розмірі 2500,00 гривень, 18 січня 2017 року у розмірі 1600,00 гривень. Таким чином, вбачається, що дійсно позивачем [PERSON] сплачуються кошти за навчання сина [PERSON] , тим самим реалізується обов`язок батька в частині забезпечення права дитини на навчання. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній [PERSON] проживає спільно з позивачем, фінансове забезпечення потреб сина також здійснюється позивачем. Відповідно до письмової розписки [PERSON] , останній підтвердив факт фактичного мешкання спільно з батьком та перебування на повному матеріальному забезпеченні свого батька. 12.08.2016 року між Київським технікумом готельного господарства та позивачем [PERSON] в інтересах [PERSON] укладено Договір № 12-ПВд/9, за умовами якого Технікум взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів [PERSON] здійснити навчання [PERSON] за спеціальністю 081 Право, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст, за денною формою навчання в Технікумі за чотири роки. (а.с. 8) Згідно Довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.09.2010 року, відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 17.09.2019 року виконавчі документи стосовно стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на виконанні у Відділі не перебувають. (а.с. 29) За даними Довідки, виданої Київським державним коледжом туризму та готельного господарства від 21.10.2019 року № 510, [PERSON] дійсно є студентом 4-го курсу денної форми навчання, спеціальності «Право». Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Згідно Договору № 12-ПВд/9 від 12.08.2016 року платником навчання є [PERSON] . Крім того, матеріали справи містять квитанції про оплату [PERSON] навчання свого сина [PERSON] (а.с. 9- 22) За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України ). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц зазначив, що положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А статтею 199 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 Сімейного кодексу України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (постанова Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) до закінчення сином навчання. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved