Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання виплатити недоотриману пенсію. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нарахованої але не виплаченої пенсії у розмірі 64 489 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 83 копійки. Вона є спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] , встигла подати заяву для прийняття спадщини приватному нотаріусу Старобільського нотаріального округу Луганської області Ганшину В.О.. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з суми недоотриманої пенсії, у зв`язку зі смертю у сумі 64 489 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 83 копійки. Після отримання свідоцтва на право на спадщину вона звернулася до відповідача Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з метою оформлення документів та отримання належної позивачеві, як спадкоємцю, суми недоотриманої пенсії. Старобільським об`єднанням управління пенсійного фонду України Луганської області їй було виплачена частина недоотриманою пенсії, яка залишилася після померлої у розмірі 59 404, 71 грн., а у виплаті частини недоотриманої пенсії у розмірі 5 085, 12 грн., яка залишилась після померлої, відмовлено із посиланням, що пенсійний фонд зобов`язаний виплатити недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії з посиланням на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не погодившись з рішенням Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області позивач [PERSON] звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року було відмовлено у відкритті адміністративного провадження, оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а з цивільних правовідносин, тому його слід вирішувати в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування своєї позиції Луганський окружний адміністративний суд послався на позицію Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц. У зв`язку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі та без участі позивача [PERSON] . Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не з`явився. Від заступника начальника управління Н. Гудименко надійшов відзив, в якому управління просить розглянути позов без участі представника управління та заперечують проти задоволення вимог позивача. Суд, розглянувши вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді нарахованої але не виплаченої пенсії у розмірі 64 489 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 83 копійки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] встигла подати заяву для прийняття спадщини приватному нотаріусу Старобільського нотаріального округу Луганської області Ганшину В.О., яким було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яке складається з суми недоотриманої пенсії у сумі 64 489 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 83 копійки. (а.с. 5). Згідно разового доручення № 909340149439/32/19 Старобільським об`єднанням управління пенсійного фонду України Луганської області позивачці була виплачена частина недоотриманою пенсії, яка залишилася після померлої у розмірі 59 404 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста чотири) гривні 71 копійка.(а.с. 8). Згідно листа від 28.02.2019 Старобільським об`єднанням управління пенсійного фонду України Луганської області позивачці було повідомлено, що їй було виплачена частина недоотриманою пенсії, яка залишилася після померлої у розмірі 59 404, 71 грн., а у виплаті частини недоотриманої пенсії у розмірі 5 085, 12 грн., яка залишилась після померлої, відмовлено із посиланням, що пенсійний фонд зобов`язаний виплатити недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії з посиланням на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».(а.с. 10). Згідно ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року позивачці було відмовлено у відкритті адміністративного провадження, оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а з цивільних правовідносин, тому його слід вирішувати в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування своєї позиції Луганський окружний адміністративний суд послався на позицію Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц. На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і відповідач) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На підставі ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи ні. Частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що члени сім`ї, зазначені в частині 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Цивільним кодексом України регулюються правовідносини у сфері спадкування. Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Аналізуючи зазначені положення законодавства, суд вважає, що у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме стаття 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як така, що регулює правовідносини, які виникли після смерті пенсіонера та після визнання певної суми недоотриманої пенсії спадщиною. Натомість стаття 46 зазначеного Закону подібних вказівок не містить та, вона призначена для реалізації свого права на отримання пенсії саме особою, яка безпосередньо отримує пенсію. Також положення зазначеної статті застосовуються лише у випадку встановлення власної вини пенсіонера, що полягає у недоотриманні пенсії. Втім наявність або відсутність вини не може бути інкримінованою лише за судженням установи пенсійного фонду. Суд вважає, що уданому конкретному випадку належним способом захисту його порушених прав буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті його матері та увійшла до складу спадщини. Відповідно до разового доручення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 909340149439/32/19 від 14.01.2019 року вбачається, що позивач [PERSON] 14 січня 2019 року отримала недоотриману пенсію за померлу [PERSON] в сумі 59 404, 71 грн. Залишок недоотриманої частини пенсії складає у розмірі 5 085, 12 грн. Таким чином, враховуючи положення статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які підлягають застосуванню в контексті цієї справи, суд вважає доцільним зобов`язати відповідача виплатити позивачу залишок недоотриманої пенсії у розмірі 5 085, 12 грн, яка входить до складу спадщини, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved