Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2019 року звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права на безоплатну приватизацію житла, як такого, що не використане, в якому просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.01.1994 року за №9905, виданого відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської Ради народних депутатів, в частині визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також визнати за позивачем право на безоплатну приватизацію житла, як таке, що не використане. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 05.01.1994 року її батьками [PERSON], [PERSON] та сестрою [PERSON] була приватизована квартира їх на той час сумісного проживання, загальною площею 66,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження від 05.01.1994 року №9905. При цьому, в свідоцтво про право власності на житло було включено і позивача, та зважаючи на ту обставину, що вона на той час була неповнолітньою, було здійснено без її згоди, чим порушено її право на приватизацію житла, передбачене Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та обмежено її можливість скористатися відповідним правом в повному обсязі в межах, визначених законодавством норм права, на приватизацію в майбутньому. Житлові чеки сім'я [PERSON] не отримала, фактично приватизація житла була здійснена в повному обсязі лише на трьох членів сім'ї позивача, а відносно одного з членів сім'ї були порушені санітарні норми житлової площі. Так, загальна площа приватизованої квартири становить 66,4 кв.м, в свідоцтво про право власності на житло було включено чотири особи, тобто на кожну особу при приватизації припадало по 16,6 кв.м, що є меншим за визначену Законом санітарну норму. Про своє порушене право на приватизацію державного житлового фонду позивач дізналася з довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 10.01.2019 року за №13, в якій зазначено на використання позивачем в той період житлових чеків для приватизації вищевказаної квартири, що є порушенням права позивача на даний час. Ухвалою суду від 25.01.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суду надійшли заяви відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання позовних вимог у повному обсязі. 21.02.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якій відповідач при вирішенні спору покладається на розсуд суду. У судове засідання позивач не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалась своїми процесуальними правами. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у ній даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XIIметою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно ч.2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте, в свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження від 05.01.1994 року №9905, було включено і позивача, та зважаючи на ту обставину, що вона на той час була неповнолітньою, приватизацію було здійснено фактично без її згоди. Доводи позивачки про те, що подача документів на приватизацію квартири здійснювалась без її відома та згоди на приватизацію вказаної квартири, будь-якими доказами не спростовані. Позивач стверджує, що вона стала співвласником квартири всупереч своїй волі, що позбавляє її права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі та поклало на нею небажаний тягар утримання спільної власності. Отже, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин щодо приватизації житла має дефект волі. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, під час проведення приватизації спірного житла не були враховані усі обставини, які мали значення, зокрема, бажання чи небажання позивачки брати участь у приватизації та використати своє право на безоплатну приватизацію саме цього, а не будь-якого іншого житла у майбутньому, а відтак вимоги щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 05.01.1994 року за №9905, виданого відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської Ради народних депутатів, в частині визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] суд вважає обґрунтованими. Разом з тим, підстав для визнання за позивачем права на безоплатну приватизацію житла, як таке, що не використане, суду не наведено. На підставі викладеного,

Outcome: partial