Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого дядька - [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, реєстраційний № 1-1326, яке було видане 07 жовтня 2016 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою відповідачу, і визначити їй додатковий строк тривалістю у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її бабусі [PERSON] В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 14 липня 2010 року її бабуся [PERSON] склала заповіт і заповіла їй все своє майно, в тому числі і житловий будинок № 76 по вул. Авангардній в м. Харкові. 22 серпня 2015 року [PERSON] померла. 07 жовтня 2016 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою сину померлої - відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений будинок № 76 по вул. Авангардній в м. Харкові, а позивач не змогла у встановлений строк звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки тривалий час перебувала за межами України та не мала можливості зв'язатися з померлою [PERSON] Позивач вважала причини пропуску нею вказаного строку поважними, адже вона за об'єктивними причинами дізналася про смерть [PERSON] лише у жовтні 2016 року. Позивач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через свого представника [PERSON], який в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що позивачка є онукою рідною померлої [PERSON] і з 1982 року, тобто з народження, проживає на території Російської Федерації. До 2014 року позивачка періодично відвідувала бабусю, приїздила до неї, надавала допомогу, купувала ліки, харчі, подарунки, але починаючи з 2014 року, через зміни в українському законодавстві щодо перетину кордону тільки за закордонними паспортами, позивачка не мала можливості відвідувати бабусю. Відповідач є сином померлої [PERSON], але 10 років їй не допомагав, постійно вживав зловживав алкоголем. На теперішній час він заклав будинок і збирається його продати. В жовтні 2016 року позивачка через соціальні мережі дізналась від [PERSON] про смерть своєї бабусі і про складений нею на її імя заповіт, і, оскільки вона проживає на території іншої держави, то ці обставини є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач та його представник позов не визнали і відповідач в судовому засіданні пояснив, що з 1970 року, тобто з народження, він проживає у спірному будинку. До 2010 року позивачка дійсно відвідувала [PERSON], але після смерті своєї матері у 2010 році, жодного разу не приїздила, допомоги не надавала. В 2014 році він відбував покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік 3 місяці. Крім цієї судимості покарання реально не відбував, засуджувався умовно. Його мати - [PERSON] хворіла на гіпертонію, у 2015 році лікувалася у 25-ї лікарні протягом місяця. Він доглядав її, водив до туалету, прибирав за нею, готував їжу. Позивачка знала про стан бабусі, оскільки бабуся майже кожного місяця телефонувала їй на домашній телефон. 11 серпня 2015 року [PERSON] померла між 21 годиною 30 хвилинами та 23 годиною. Виявивши, що вона померла, він пішов до сусідки - [PERSON], яка була подружкою матері і спілкувалась з позивачкою, поповнив рахунок на мобільному телефоні матері та зателефонував [PERSON] вночі на стаціонарний телефон, але вона не захотіли спілкуватися з ним. Наступного дня він знову зателефонував їй, повідомив про смерть її бабусі, попросив приїхати і допомогти матеріально у похованні матері, але вона нічого не відповіла і кинула слухавку. Представник третьої особи Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, про час та місце її розгляду був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність (а.с. 42), а також надав письмові пояснення, в яких вказав, що позов не визнає, оскільки протягом шести місяців після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 22.08.2015 року, до нотаріальної контори з заявами ніхто не звертався. В подальшому нотаріусу була надана довідка Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 22 вересня 2016 року нотаріусу, згідно якої [PERSON] був зареєстрований разом із спадкодавцем на час смерті. При оформленні спадщини нотаріусом перевірялася інформація про заповіт, копія якого була додана до спадкової справи. Нотаріусом з'ясовувався цей факт, але місце реєстрації особи, на яку був зроблений заповіт, встановити не виявилося можливим. Ця особа з заявою про прийняття спадщини не зверталася і поштою її не надсилала, зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом було видане спадкоємцю за законом сину спадкодавця, який прийняв спадщину та надав для видачі свідоцтва про право на спадщину усі необхідні та передбачені законом документи. Також представник зазначив, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася, постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримувала як особисто, так і через представника, і, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, просив суд врахувати, що як вказано у позовній заяві, протягом 2014-201ё6 років позивач спадкодавця не відвідувала, станом здоров'я та життям бабусі не цікавилася (а.с. 43). Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що спірним майном є житловий будинок № 76 по вул. Авангардній в м. Харкові, який належав на праві власності [PERSON] Позивачка є рідною онукою [PERSON], а відповідач її рідним сином. 22 серпня 2015 року [PERSON] померла (а.с. 13). Після її смерті залишився заповіт, посвідчений 14 липня 2010 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, відповідно до якого [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно, в тому числі і житловий будинок № 76 по вул. Авангардній в м. Харкові (а.с. 12). Позивач [PERSON] з моменту свого народження ї до теперішнього часу постійно проживає в Російській Федерації. Як вказує позивач [PERSON] у позовній заяві, про смерть спадкодавця [PERSON] їй стало відомо лише у жовтні 2016 року. Після смерті [PERSON] впродовж шести місяців позивач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулася, на момент смерті спадкодавця з ним разом постійно не проживала, в зв'язку з чим суд робить висновок про те, що позивач [PERSON] спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON] не прийняла. Відповідач [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] у спірному будинку, з заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори протячгом шести місяців з дня відкриття спадщини не звертався, а тому відповідно до положень ст. 1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв. 07 жовтня 2016 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою сину померлої - відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок № 76 по вул. Авангардній в м. Харкові. Зазначені обставини визнані сторонами і, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, доказування не вимагають. Суд зазначає, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16, від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Відповідно до Листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Суд не може прийняти в якості поважної причини пропуску позивачем строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини посилання позивача та його представника на ту обставину, що позивач протягом тривалого часу перебувала за межами України, оскільки судовим розглядом встановлено, по позивач [PERSON] є громадянкою [PERSON], народилася і все життя прожила в Російській Федерації, в Україні взагалі ніколи не проживала, а лише іноді, до 2014 року, відвідувала родичів в Україні, в тому числі і спадкодавця. Також суд зазначає, що до звернення з цим позовом до суду, позивач та її представник у встановленому законом порядку з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не отримували. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що причини, на які посилається позивач та його представник як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а саме: перебування на території Російської Федерації, необізнаністьпро смерть спадкодавця та наявності заповіту на користь позивача не можуть бути визнані поважними, і тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, і, як наслідок цього, відсутність підстав для визнання недійсним виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed