Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 394 635,19 грн. за договором фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016 та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу (надалі Договір), що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Також, в обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки «ЗАЗ», модель «Lanos», рік випуску: 2015, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек. № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених в додатку № 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». В порушення умов договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 04.01.2019 року заборгованість [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 394 635,19 грн., яка складається з: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу - 151 980,51 грн.; заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 97 529,26 грн.; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 12 117,41 грн.; заборгованість з пені - 95 456,52 грн., заборгованість за страховою винагородою - 18 521,25 грн., а також штрафи у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 18 780,24 грн. (змінна частина). З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити. 06.05.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 10.05.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 13.05.2019 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте вбачається з матеріалів позовної заяви, останній просить справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання та з інших причин. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк» (а.с.а.с. 18-20). Також, встановлено, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу (надалі Договір), що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України (а.с. 3). Відповідач згідно умов договору отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки «ЗАЗ», модель «Lanos», рік випуску: 2015, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек. № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених в додатку № 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до ст. 806 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору у відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме передав у платне користування предмет лізингу, а саме автомобіль, вартість якого становить 198 000,00 грн., що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі транспортного засобу (а.с. 4). У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З позовної заяви вбачається, що відповідно до розрахунку банку відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016р., в результаті чого станом на 04.01.2019 року заборгованість [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу складає 394 635,19 грн. та включає в себе: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу - 151 980,51 грн.; заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 97 529,26 грн.; заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 12 117,41 грн.; заборгованість з пені - 95 456,52 грн., заборгованість за страховою винагородою - 18 521,25 грн., а також штрафи у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 18 780,24 грн. (змінна частина). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім цього, щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості з пені у розмірі 95 456,52 грн., а також штрафів у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 18 780,24 грн., суд зазначає наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. В той же час, оскільки представник позивача не довів необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 250, 00 грн. (фіксована частина) та 18 780,24 гривні (змінна частина). Частиною 1ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016р. в загальній сумі 375 604,95 гривень, яка складається з: заборгованості по залишку вартості предмету лізингу - 151 980,51 грн.; заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу - 97 529,26 грн.; заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 12 117,41 грн.; заборгованості з пені - 95 456,52 грн., заборгованості за страховою винагородою - 18 521,25 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за договором належним чином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по договору фінансового лізингу №АВ00А+29110109 від 04.08.2016р. у розмірі 375 604,95 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 5 634,07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial