Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.02.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 8630 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, а тому станом на 31.07.2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 92655,59 грн. Від цієї суми віднімається сума 14454,59 грн., яка була задоволена рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.07.2016 року, а тому різниця становить 78201 грн. Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 82611,05 грн. 22.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] посилається на те, що 05.02.2016 року Глибоцьким районним судом винесено рішення про стягнення із неї заборгованості за кредитним договором від 15.02.2007 року в розмірі 14454,59 грн. 06.10.2016 року державним виконавцем Глибоцького РВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа №715/654/16 від 08.09.2016 року, виданого Глибоцьким районним судом. Вона є пенсіонеркою та інвалідом, в неї важкий матеріальний стан, а тому заборгованість вона погашала по мірі можливості. Позивач умисно приховує факт винесення рішення в аналогічній справі з аналогічними позовними вимогами, а тому просить суд закрити провадження по справі. 12.11.2018 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій банк вказує на те, що оскільки погашення заборгованості за рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.07.2016 року відповідачем на сьогоднішній день проведено лише частково і рішення не виконано в повному обсязі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а банк правомірно продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду та яка на сьогоднішній день не погашена. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 82611.05 грн. В судовому засіданні представник позивача Ткач С.М. позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та запереченні на відзив, а також просила суд позов задовольнити. Представник вiдповiдача [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві відповідача, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так, із кредитного договору від 15 лютого 2007 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 86300 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором від 15.02.2007 року в розмірі 14454, 59 грн., а також виграти по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Аналіз п. 5.7. Умов і правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви позивачем, вказує на право АТ КБ «Приватбанк» вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначені Банком частині у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що саме згідно з такими положеннями кредитного договору у зв'язку прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі заочного рішення суду від 05 липня 2016 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, АТ КБ «Приватбанк»не заявлялись. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed