Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON]Ю звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON]М про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON]В, 28.03. [INFO] без згоди батька відповідача [PERSON] В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що перебувала з відповідачем в шлюбі під час якого у них народилася донька [PERSON] [INFO]. 13.03.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Корецького районного суду. Після розірвання шлюбу їхня дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, виховання та матеріальне забезпечення неповнолітньої доньки повністю лягли на позивача. Нещодавно у позивача виникла необхідність вивезти дитину за межі України. Позивач повідомила відповідача про необхідність нотаріально засвідчити свій дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон. Але такого дозволу відповідач [PERSON]М не надав. Свою відмову нічим не мотивував, зустріч і розмов уникає. Така поведінка відповідача шкодить інтересам дитини. У м. Санкт Петербург Російської Федерації позивач має постійне місце роботи та місце проживання, що дає їй змогу забезпечити неповнолітній доньці повноцінний розвиток та проживання. В судовому засіданні позивач не з`явилась, подала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, свій позов підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити його, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та день судового розгляду був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши позовну заяву та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказано норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Питання про повернення судових витрат, понесених позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, не ставилося.

Outcome: approved