Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 11.12.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 18.03.2019 року сума заборгованості становить 107 987,97 грн., з яких: 50 585,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 101,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 170,39 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 5 130,38 грн. - штраф (процентна складова). Добровільно відповідачем сума заборгованості не сплачена, а тому позивач вимушений був звернутись до суду. Позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 107 987,97 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав суду клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, прохали відмовити в їх задоволенні. [PERSON] пояснила, що вона кредиту не брала. Крім заяви-анкети нічого у даній справі не підписувала. Остання картка була до 2018 року, великої суми на кредитці у неї не було. Довідку про умови кредитування вона не підписувала. У банку її повідомили, що взяли товари в кредит у розстрочку на неї. Після цього вона коштів не вносила. Банк повідомила через рік, бо не знала, що на неї взято кредит. З її володіння картка не вибувала. По інтернету вона нічого не купувала через картку, члени її родини також. Представник відповідача [PERSON] повідомила, що кримінальне провадження порушене за фактом заволодіння грошовими коштами закрито. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з огляду на наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 11.12.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві від 11.12.2008 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що їй надана повна інформація щодо умов кредитування. Взяті на себе зобов`язання належним чином [PERSON] не виконувала, внаслідок чого згідно розрахунку позивача, станом на 18.03.2019 року має заборгованість, яка становить 107 987,97 грн., з яких: 50 585,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 101,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 170,39 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 5 130,38 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Із витягу з кримінального провадження № 12018170240000431 вбачається, що в січні 2017 невстановлена особа повідомивши неправдиві відомості, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою [PERSON] заволоділа грошовими коштами в сумі 25916 грн., взявши кредит на покупку товару за угодою №17011107551964, завдавши останній матеріальних збитків на вказану суму. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 190 КК України. [PERSON] кредитну карту не втрачала. Згідно виписки за особовим рахунком [PERSON] вбачається, що дійсно 11.01.2017 року відбулося використання її кредитної картки та за її допомогою придбано через мережу Інтернет товари на суму 29 450 грн. у ПП [PERSON] та на суму 1707 грн. у ПП [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] до справи долучено заяву [PERSON] від 02.04.2018 року згідно якої [PERSON] зазначила, що вона користувалась кредитними коштами і сплачувала кредит до тих пір поки дізналась, що на неї взято кредит з магазину Конфі інтернет «Розетка». На її номер телефону зателефонували та повідомили, що це служба безпеки Приватбанку і випитали її дані. Вона продовжувала сплачувати кредит. До правоохоронних органів звернулась рік тому. Згідно листа Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області №10028/115/117-2020 від 07.10.2020 року кримінальне провадження по факту шахрайського заволодіння грошовими коштами [PERSON] , яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12018170240000431 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрите 02.05.2019 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України про що винесено відповідну постанову. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705 (далі - Положення). Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно з пунктом 2.1.1.9.5. Умов, обов`язком Держателя Картки є: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу. П. 2.1.1.9.9. Умов, власник карти зобов`язаний вживати всіх можливих заходів для запобіганню втрати Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів. Відповідно п. 2.1.1.9.10. Умов, у випадку втрати Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення у Держателя підозр, що Карта / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з таких дій: звернутися в Банк по телефону [NUMBER] безкоштовно по Україні), [NUMBER] (для VIP-клієнтів), [NUMBER] (для дзвінків з-за кордону); звернутися в Банк для блокування картки (у разі втрати Карти). Держатель несе відповідальність за всі операції з карткою, вчинені: -по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату Карти. Згідно п. 2.1.1.9.11. Умов, якщо інформація по ПІНу або реквізитам Карти стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це Банк за вказаними телефонними номерами. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено факту, що саме третіми особами здійснено списання коштів за покупку товару з її карткового рахунку з використанням її даних, а оскільки [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, то саме вона, як користувач платіжної картки, несе цивільно-правову відповідальність за здійснення такої операцій, що є підставою для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором. Діючи усупереч наведеним положенням матеріального права та існуючим договірним зобов`язанням, відповідач не повідомила негайно банк про несанкціоновані транзакції по її рахунку, а до правоохоронних органів звернулася лише 02.04.2018 року (більше ніж через рік) після виявлення зняття кредитних коштів, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Слід зауважити, що в разі встановлення винних осіб у скоєнні шахрайських дій щодо відповідача та доведення їх вини позичальник не позбавлена права на відшкодування завданої шкоди в порядку встановленому законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 681/596/16-ц, від 10 квітня 2019 року справа № 144/287/17-ц, від 14 серпня 2019 року справа № 317/2745/16-ц. Показання допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка зазначила, що відповідач це її мати, їй відомо, що хтось взяв кредит на її матір, після звернення до банку дізналися про несанкціоноване зняття коштів з її картки, після чого звернулись в правоохоронні органи, вона цією карткою не користувалася, мати давала їй картку, щоб вона поповнювала рахунок, карткою користувалась тільки її мати, вищевказаних висновків суду не спростовують. Оскільки позичальником не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 50585,50 грн., та по простроченому тілу кредиту в розмірі 24101,70 грн., про які зазначено у позовній заяві, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника: 50 585,50 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 24 101,70 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту. Щодо позовних вимог про стягнення пені. Згідно ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Відповідачем [PERSON] погоджено розмір пені шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 11.12.2008 року. ( т.1 а.с. 13). З огляду на вищевказане суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] 27 170,39 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов надання банківських послуг (надалі умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов, у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник на вимогу банку зобов`язаний виконати обов`язки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. В пункті 2.1.1.7.6. Умов зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Разом із тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Умовами кредитного договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості по будь-якому грошовому зобов`язанню при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Такі умови вказують, що передбачені договором пеня і штраф застосовуються одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності за одне і те саме порушення. Штраф визначений як один вид відповідальності, що має дві складові - фіксовану частину і процентну складову. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 250,00 грн. (фіксована складова) та 5130,38 грн. (процентна складова). На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2008 року станом на 18.03.2019 року в розмірі 102607,59 грн., яка складається із: 50 585,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 101,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 170,39 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 825,29 грн. судового збору (102607,59 грн. * 1921 грн. /107987,97 грн.).

Outcome: partial