Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач в лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про захист гідності та честі та відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2013 року було відкрито провадження за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. 01 листопада 2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву КЕВ м. Вінниці до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду за заявою позивача. Внаслідок такого позову суд неодноразово викликав [PERSON] в судове засідання для дачі поясненнь по суті позовних вимог, однак, як виявилось, самого предмету позову не було. Вимоги щодо знесення гаража до [PERSON] були безпідставні, так як гараж, що був предметом спору, був знесений ще понад один рік до звернення до суду позивача у справі. Поширені КЕВ м. Вінниці відомості не відповідають дійсності, ганьблять честь та гідність [PERSON] в очах його дружини, рідних, близьких та знайомих. Внаслідок таких неправомірних дій, сім'я [PERSON] весь час судових тяганин відчувала глибокі моральні страждання, що призвело до психічного навантаження. Стан знервованості [PERSON] негативно впливає на членів його сім'ї, він погано спить, йому сняться кошмари, він змушений приймати заспокійливі ліки. [PERSON] переніс великі моральні страждання, ще й від того, що сторона позивача КЕВ м. Вінниці з метою уникнути відповідальності, не визнає себе винним, тобто не розкаюється в скоєному правопорушенні та продовжує знущатися, створюючи штучні перешкоди, як проживанню в квартирі так і в проникненні до неї. Неправомірними діями КЕВ м. Вінниці [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 гривень. Крім того, у зв»язку із вищевикладеними подіями [PERSON] був вимушений звернутися за правовою допомогою, та поніс 1500 гривень, що визначив матеріальною шкодою. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд постановити рішення, яким зобов'язати КЕВ м. Вінниці спростувати перед дружиною позивача, його пасинком, Вінницькою обласною Асоціацією споживачів поширені недостовірні відомості про те, що [PERSON] створив перешкоди в користуванні земельною ділянкою, внаслідок того, що він не зносить побудований гараж, стягнути з відповідача 1500 гривень матеріальної та 5000 гривень моральної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з тих підстав, що заявлений позов нічим не обґрунтований та безпідставний, оскільки вказані дії КЕВ м. Вінниці направлені на захист своїх прав та законних інтересів та не ганьблять честь та гідність [PERSON], про що надав суду письмові заперечення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2013 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом КЕВ м. Вінниці до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.с. 5). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2013 року цивільну справу за позовом КЕВ м. Вінниці до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 6). Згідно наданої інформації КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» [PERSON] лікується амбулаторно та знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «ЦПМСД №6» з приводу, діагноз: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце СН І, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу, кластерний головний біль з частими нападами, ангіопатія сітківки, гіперметропія слабого ступеню, післяопераційний рубець живота після усунення грижі діафрагми (2007 р.), стан після видалення ліпоми правої половини грудної клітки (1994 р.). У п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. А, отже, позивач не може звернутися із даним позовом до суду, щодо спростування інформаціі, яка була підставою для звернення до суду з попереднім позовом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, завдана особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факти заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Так, в зв'язку із недоведеністю вини в діях відповідача та відсутністю причинного зв'язку між шкодою та її наслідками, вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. При цьому позивач не довів в чому проявилась заподіяна йому матеріальна та моральна шкода та розмір відшкодування. Посилання позивача на медичні довідки не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки як вбачається з матеріалів справи, він хворіє тривалий час протягом останніх років, а надані ним квитанції зокрема щодо ліків датовані лютим 2013 року, тобто були придбані до пред'явлення позову до суду. Також позивачем було було безпідставно надано як доказ заподіяння матеріальної шкоди квитанції на купілю бензину, датовані березнем 2014 року. Як вбачається з пояснень позивача та матеріалів цивільної справи № 127/17330/13ц, позивач не скористався своїм правом на отримання компенсації здійснених ним витрат в порядку, передбаченому главою 6 ЦПК України. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, в зв'язку з їх недоведеністю в ході судового розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають. У зв'язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed