Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачу, рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №255 від 16.12.1998 року було передано у власність земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,08 га, а у період з 1998 року по 2013 рік [PERSON] самовільно збільшила розмір земельної ділянки до загальної площі 0,1117 га за рахунок земель загального користування садівничого товариства «Авіатор» (а саме проїзду загального користування по вул. Космічній). На вказану земельну ділянку загальної площею 0,1117 га було оформлено та видано державний акт на право приватної власності на землю серії II ДП №104880 від 19.11.2001 року. Позивач вважає, що в результаті зазначених обставин він позбавлений можливості користуватися своєю земельною ділянкою у розмірах, зазначених у розпорядженні голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №251-Р від 15.04.2005 року, а також, що порушується право садівничого товариства «Авіатор» володіти та розпоряджатися землею загального користування садівничого товариства, тому просили суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП №104880, виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної Ради народних депутатів №255 від 16 грудня 1998 року, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5753, а також зобов'язати відповідачку відновити межі земельної ділянки [NUMBER], розташованої на території садівничого товариства «Авіатор» Ювілейної селищної ради відповідно до рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної Ради народних депутатів №255 від 16 грудня 1998 року. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти пред'явленого позову, вважаючи його не обґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши наведені у позові, доводи, дослідивши представлені письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] посилається на те, що [PERSON] рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №255 від 16.12.1998 року було передано у власність земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,08 га у період з 1998 року по 2013 рік, розмір якої, вона незаконно збільшила до загальної площі 0,1117 га за рахунок земель загального користування садівничого товариства «Авіатор», про що було оформлено та видано державний акт на право приватної власності на землю серії II ДП №104880 від 19.11.2001 року, який підлягає скасуванню. Проте, як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, при розробленні технічної документації для отримання оскаржуваного державного акту на право земельної власності на земельну ділянку [NUMBER] від 19.11.2001 року було сформовано Справу по відведенню (передачу) земельної ділянки у приватну власність. У вказаній справі міститься, зокрема, акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність, в якому зазначено, що [PERSON] передається у власність земельна ділянка саме розміром 0,1117 га. Акт встановлення меж ділянки було підписано інженером-землевпорядником, спеціалістом- землевпорядником відділу по земельним ресурсам, представником Ювілейної селищної ради народних депутатів, землевласником та суміжними землекористувачами (зокрема особисто позивачем). Відповідно, жодних заперечень щодо встановлених меж земельної ділянки, що передавалася відповідачці, а також її розміру, у [PERSON] не було. Також, вважає безпідставними посилання позивача на те, що при видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] було порушено вимоги Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 pоку, оскільки рішенням Ювілейної селищної ради передавалася земельна ділянка у розмірі 0,08 га, а рішення Ювілейної селищної ради про передачу земельної ділянки у розмірі 0,1117 га відсутнє. Однак, Порядком передбачено наступне: «Якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів». Проте жодних вимог, що остаточний розмір площі земельної ділянки повинен бути зафіксованим саме у рішенні Ради народних депутатів, немає. Представником Ювілейної селищної ради було підписано акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність, в якому зазначено, що [PERSON] рішенням Ювілейної селищної ради була виділена земельна ділянка розміром 0,08 га, а у приватну власність передається земельна ділянка саме у розмірі 0,1117 га. Таким чином, вимога Порядку була виконана, і Ювілейною селищною радою було визначено остаточний розмір земельної ділянки, яка передавалася Відповідачу, саме 0,1117 га. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2014 року [PERSON] звернувся до Архівного відділу Дніпропетровської районної державної адміністрації із заявою про надання Архівного витягу з рішення Ювілейної селищної ради №255 від 16 грудня 1998 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» щодо передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] (відповідачка на той час мала саме таке прізвище) і Архівним відділом було надано Архівний витяг №85 від 13.02.2014 року, відповідно до якого, рішенням Ювілейної селищної ради №255 від 16 грудня 1998 року «Про передачу земельних ділянок приватну власність» було вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для садового і дачного будівництва у розмірі 0,1117 га . Враховуючи вказані обставин, суд приходить до висновку про те, що при отриманні відповідачкою державного акту про право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] було чітко дотримано вимог чинного законодавства, відповідно підстави для його скасування відсутні. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] зазначає про те, що в результаті дій [PERSON] він не може користуватися своєю земельною ділянкою у розмірах, наданих йому розпорядженням Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації за №251-Р від 15.04.2005 року. Проте, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року (яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року) розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №251-Р від 15.04.2005 року було визнано недійсним та скасовано (анульовано) кадастровий номер 1221455800-01-103-0009, присвоєний земельній ділянці [NUMBER], розташованій у садовому товаристві «Авіатор» на території смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, переданий [PERSON] у приватну власність на підставі вищевказаного. За таких обставин, посилання позивача на те, що він позбавлений можливості користуватися проїздом загального користування по вул. Космічній і на підставі цього державний акт відповідачки повинен бути скасованим, є безпідставним, оскільки він сам вказує на те, що ці землі були у користуванні садівничого товариства «Авіатор», а у різні періоди часу розпорядником землі були Ювілейна селищна рада Дніпропетровського району та Дніпропетровська районна державна адміністрація і захищати права на земельну ділянку може виключно землевласник або землекористувач. Однак, жодних заперечень щодо розміру та меж земельної ділянки [PERSON] ні Ювілейна селищна рада, ні Дніпропетровська районна державна адміністрація ніколи не висували. Відповідно, у позивача відсутнє право захисту прав на земельну ділянку проїзду загального користування по вул. Космічній, оскільки він по відношенню до неї не є землевласником або землекористувачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги [PERSON] не можна визнати обґрунтованим, оскільки його права в даному випадку не зачіпаються, а тому права на позов в матеріально-правовому розумінні він не має. Крім того, доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тому позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed