Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась із позовом до Головного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, дані уточнення були прийняті судом, за клопотанням представника позивача судом залучено в якості співвідповідача [PERSON], третю особу - [PERSON] З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2011 року, яке видано на ім'я [PERSON], 1945 р.н. недійсним, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 1996 р.н. майнову шкоду у розмірі 317275,00 грн., обґрунтовуючи наступним. Неповнолітній [PERSON] [INFO] (надалі - позивач) є рідним сином [PERSON] 1969 р.н., який помер [INFO]. Спадкоємцями після померлого батька позивача були: його син (позивач) [PERSON] 1996 р.н. та його батько (дідусь позивача) [PERSON] 1945 р.н. 18.11.2010 р. Одинадцятою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №1447/10 (у спадковому реєстрі №50314742) за якою свідоцтво про прийняття спадщини було видано лише дідусеві позивача [PERSON] 1945 р.н., як єдиному спадкоємцю. Зазначене свідоцтво про спадщину нотаріальною конторою було видано з порушенням закону, зокрема в ньому не було зазначено всіх спадкоємців за законом, а саме не був зазначений син померлого, який на момент відкриття спадщини був неповнолітній, та вважається таким, що прийняв спадщину. Про наявність зазначеної спадкової справи №1447/10 позивачу стало відомо тільки після смерті його дідуся [PERSON] 1945 р.н., який помер [INFO]. 23.08.2012 року позивач, через свого законного представника , подав до нотаріальної контори (відповідач 1) заяву про надання копії спадкової справи та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, оскільки дізнався про те, що його, як неповнолітнього сина після смерті батька не включено до кола спадкоємців за законом. 13.09.2012 року позивач отримав відповідь від 11-ї Київської державної нотаріальної контори, у якій повідомлялось, що оскільки матір'ю малолітнього [PERSON] 1996 р.н. з 12.09.10 року по 17.03.2011 року не було здійснено жодних дій щодо прийняття спадщини малолітнім, то у нотаріальної контори на день видачі свідоцтва про прийняття спадщини були відсутні відомості про наявність ще одного спадкоємця, а відтак, матір'ю [PERSON], як законним представником дитини, було порушено його спадкові права. Крім того, 05.03.2013 року позивач подав до 11-ї Київської державної нотаріальної контори заяву про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, оскільки порушено право [PERSON] 1996 р.н. на отримання обов'язкової частини спадщини, яку він прийняв автоматично. На що відповідач 1 , посилаючись на ст.1300 ЦК України, повідомив про неможливість внесення змін до виданого свідоцтва на спадщину, оскільки [PERSON] 1945 р.н. після отримання листа від нотаріальної контори про внесення змін до виданого свідоцтва про право на спадщину не виявив бажання здійснити дану процедуру. Як стало відомо позивачу з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.05.2014 року, власником спадкового майна, після померлого [PERSON] 1969 р.н., а саме: квартири [ADDRESS] є [PERSON] (далі - третя особа 1), яка набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.2012 року. У відповідності до даного договору, продавцем у ньому виступав [PERSON] 1945 р.н., та зазначено, що спірна квартира належить продавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори від 17.03.2011 року (спадкова справа №1447/10). Вартість відчужуваної квартири при укладання договору купівлі - продажу становила 49000 доларів США, що на день подання позовної заяви у відповідності до офіційного курсу НБУ становить 634550,00 грн. Дід позивача [PERSON] 1945 р.н. помер[INFO] , спадкова справа після його смерті заведена приватним нотаріусом КМНО [PERSON], з який вбачається, що єдиним спадкоємцем останнього за заповітом, укладеним 27.07.2012 року є [PERSON] ( далі - відповідач 2), яка, у відповідності до положень ст.1231 ЦК України, несе обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. 03.09.2102 року відповідач 2 подала до нотаріальної контори заяву, якою виразила свою згоду стосовно прийняття спадщини після смерті [PERSON] 1945 р.н. У відповідності до матеріалів спадкової справи, до маси спадкового майна померлого належить нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS]. Майнова шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцем у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержано ним у спадщину. Таким чином, на думку позивача, відповідач 2 повинен відшкодувати неповнолітньому позивачу майнову шкоду, завдану спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] суму половини вартості відчуженої спірної квартири у розмірі 317275,00 грн. У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити у повному обсягу з урахуванням уточнень, які були прийняти судом в процесі розгляду справи. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечували надавши суду письмові заперечення, в яких зазначали, що позовні вимоги не визнають та просять в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди відмовити, зазначивши про те, що батько спадкодавця [PERSON] 1945 р.н. та спадкодавець [PERSON] 1969 р.н. батько позивача не мали ні з ким ніяких договірних зобов'язань. Відповідно ст.. 1230ЦК України до спадкодавців відносяться права на відшкодування збитків у договірних зобов'язаннях. До спадкодавця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкорду, яка була завдана спадкодавцем у відповідності до ст.1231 ЦК України, але це право нерозривно пов'язується з вимогами ст.1219 ЦК України, яка вказує на неможливість успадкування обов'язків спадкодавця. Третя особа [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов визнавали частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1996 р.н. майнової шкоди, в інший частині позовних вимог просили відмовити, на підставі того, що на момент відкриття спадщини [PERSON] 1996 р.н. вже досяг 14 років, а тому мав право скористатися положеннями ст. 1269 ЦК України та самостійно протягом 6 місяців подати заяву про прийняття спадщини за законом, але [PERSON] 1996 р.н. протягом строку, встановленого ст.1272 ЦК України (6 місяців) не подав заяву про прийняття спадщини, та він вважається таким, що не прийняв її. [PERSON] та його законний представник не звертались до суду про поновлення терміну для отримання спадкового майна. Отже, відповідно до положень ст.1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (статті друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Представник третьої особи ГУЮ в м. Києві у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності, проти задоволенню позову заперечував, з тих підстав, що матір'ю малолітнього [PERSON] не було здійснено жодних дій щодо прийняття спадщини малолітнім, то в нотаріальної контори на день видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] 1969 р.н. були відсутні відомості про наявність ще одного спадкоємця, а відтак матір'ю, як законним представником дитини, було порушено його спадкові права. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності і винести рішення відповідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] 1969 р.н. помер [INFO]. (а.с.7) Відповідно до свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився [INFO], з якого вбачається, що його батьком є [PERSON] 1969 р.н. (а.с.5) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] 1969 р.н. його батьком є [PERSON] [INFO], відповідно [PERSON] 1996 р.н. є онуком останнього. Отже, у відповідності до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] 1969 р.н. за законом мають бути батько [PERSON] 1945 р.н. та неповнолітній син [PERSON] 1996 р.н. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до п.п.3,4 ст.1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. У відповідності п. 3 ст. 1269 ЦК України особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Правовий аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку, що неповнолітня особа за загальними правилами вважається такою, що прийняла спадщину. Єдиним виключенням з цього може бути відмова законних представників такої особи, або самої особи, якщо вона досягла 14 років, від спадщини. Разом з тим, законодавець передбачив право неповнолітнього у віці з 14 до 18 років, самостійно подати заяву про прийняття спадщини, але якщо особо не скористалась таким право, це жодним чином не впливає на факт прийняття неповнолітню особою спадщини в порядку передбаченому ч. 4 ст.1268 ЦК України. Тому посилання представника третьої особи [PERSON] на невиконання [PERSON] 1996 р.н свого обов'язку, щодо подання при прийняття спадщини не може бути прийнято до уваги, оскільки такого обов'язку законодавцем не встановлено, отже [PERSON] 1996 р.н. є таким, що прийняв спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON] Як вбачається з спадкової справи №1447/10 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 1969 р.н, яка міститься у матеріалах цивільної справи №2/2605/6192 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та за клопотанням представника позивача була досліджена судом під час судового розгляду, до 11-ї Київської державної нотаріальної контори 18.11.2010 року звернувся [PERSON] 1945 р.н. з заявою про прийняття спадщини, вказавши про той факт, що інших спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України, немає. Державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори 17.03.2011 року видано на ім'я [PERSON] 1945 р.н. свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №1447/10, зареєстровано в реєстрі №8-584). Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири [ADDRESS]. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Окрім того, при вирішенні питання правозастосування у цій частині суд керується абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За таких обставинах суд приходить до висновку, під час видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2011 року видане на ім'я [PERSON] 1945 р.н. на спірну квартиру останній набув право лише на 1 /2 спадкового майна, оскільки спадкоємцями за законом щодо майна померлого були син [PERSON] 1996 р.н. та батько [PERSON] 1945 р.н. Отже [PERSON] 1945 р.н. не мав права на спадкування спірної квартири в повному обсязі, що є підставою для визнання свідоцтва про на спадщину за законом від 17.03.2011 року після померлого [INFO] [PERSON], 1969 року народження (спадкова справа №1447/10, зареєстровано в реєстрі №8-584) недійсним в порядку ст. 1301 ЦК України. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 1996 р.н майнової шкоди у розмірі 317 275,00 грн, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 14.03.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №386), продавцем у якому виступав [PERSON] 1945 р.н., та зазначено, що зазначена квартира належить продавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори від 17.03.2011 року (спадкова справа №1447/10 щодо майна померлого [PERSON] 1969 р.н.), покупцем зазначеного договору є [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи №11/2102, щодо майна померлого [PERSON] 1945 р.н. та як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] 1945 р.н. помер [INFO]. Згідно заповіту від 27.07.2012 року зареєстрованого державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] 1945 р.н. заповів [PERSON] все майно. 03.09.2012 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 1945 р.н. Згідно ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом не встановлено факту завдання спадкодавцем [PERSON] 1945 р.н. матеріальної шкоди (збитків) за життя. Дії [PERSON] 1945 р.н., щодо продажу спірної квартири не зумовлюють виникнення у його спадкоємця [PERSON] обов'язків щодо відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] 1996 р.н., в порядку ст. 1231 ЦК України, оскільки [PERSON] 1945 р.н. здійснив розпорядження майном, яке належало йому на праві власності, та не порушував договірні або позадоговірні зобов'язання, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача майнової шкоди та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений звернутися до суду з віндикаційним позовом.

Outcome: partial