Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 вересня 2006 року у Великолуцькій сільській раді Тернопільського району Тернопільської області відповідно до актового запису за №09. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу є неповнолітня дочка . Однак, внаслідок різних характерів та поглядів на життя, їх із відр повідачем сімейне життя не склалося , що призвело до припинення між ними подружніх відносин. Впродовж тривалого періоду часу вони разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства . З цих підстав просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 22 листопада 2019 року . Відповідач відзиву на позов не подавав. 22 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2020 року . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, оскільки не бажає та не буде проживати із відповідачем, оскільки їх сім`я розпалася, впродовж семи років вони разом не проживають . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що не бажає розривати шлюб, при цьому визнав, що впродовж семи років разом із позивачкою не проживає, не підтримує подружніх відносин та не веде спільного господарства. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 24 вересня 2006 року, про що складено актовий запис №09 Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 24 вересня 2006 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Сімейне життя позивача та відповідача не склалося, внаслідок різних характерів та поглядів на життя , понад сім років сторони проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства . За таких обставин сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. При цьому відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із вимогами частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права цієї сторони вимагати розірвання шлюбу. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 та ст. 56 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved