Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських будівель по провулку 2-му Миру, 14 в м. Житомирі в порядку спадкування за заповітом за померлою [PERSON]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її тітка [PERSON] та [PERSON] були одружені з 1964 року. За час спільного проживання як подружжя, вони збудували житловий будинок за адресою м. Житомир пров. 2-й Миру, 14. Право власності на зазначений будинок було зареєстровано на [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок. 12.07.2007 року [PERSON] склала заповіт, за яким розпорядилася щодо всього належного їй майна на користь позивача. 17.08.2007 року [PERSON] померла. Про існування заповіту позивачу нічого не було відомо, оскільки під час прибирання будинку після похорон [PERSON] нею було випадково знайдено заповіт [PERSON] Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2017 р. їй стало відомо про те, що між [PERSON] та [PERSON] 08.05.2015 року був укладений спадковий договір. Згідно умов зазначеного договору до [PERSON] перейшло право власності на ? частину житлового будинку по пров. 2-му Миру, 14. Таким чином, [PERSON] розпорядився своєю частиною житлового будинку ще до своєї смерті. Для оформлення права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], однак нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю заяви про прийняття спадщини у встановленій формі та у встановлений законом строк, а також у звязку із тим, що в неї відсутні документи про право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, а тому для вирішення питання визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за померлою [PERSON] вона змушена звернутися в суд. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав викладених у відповіді на відзив. (а.с. 140-141) Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у запереченнях на позов, запереченнях на відповідь на відзив, крім того вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову. (а.с. 89-91, 146-150) Представник Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. (а.с. 103) Заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 18.04.1963 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією актового запису про шлюб №5 від 18.04.1963 року складеного виконавчим комітетом Троковицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області. (а.с. 64, 65) 28.05.1981 року [PERSON] виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира видано свідоцтво №5-1473 на право особистої власності на жилий будинок в цілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Житомирі по провулку 2-му Мира, 14.(а.с. 74) Як убачається з матеріалів справи, 17.08.2007 року померла [PERSON]. (а.с. 5) За життя, 12.07.2007 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого на випадок смерті остання зробила розпорядження щодо всього майна, яке на день смерті буде їй належить, вона заповіла [PERSON] (а.с. 8) Згідно спадкового договору від 08.05.2015 року [PERSON] (відчужувач) передав у власність після його смерті належну йому на праві власності ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-му Мира, 14, за умови виконання розпоряджень, вказаних в п. 4 цього договору, а саме підтримувати житловий будинок, частина якого відчужується, в придатному для проживання стані та при необхідності здійснювати поточний ремонт житлового будинку. (а.с. 75-76, 158-159) Згідно спадкового договору від 12.05.2015 року [PERSON] (відчужувач) передав у власність після його смерті належну йому на праві власності ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-му Мира, 14, за умови виконання розпоряджень, вказаних в п. 4 цього договору, а саме підтримувати житловий будинок, частина якого відчужується, в придатному для проживання стані та при необхідності здійснювати поточний ремонт житлового будинку. (а.с. 77-78) Як убачається з матеріалів справи, 20.01.2017 року помер [PERSON]. (а.с. 79) Зі змісту довідки від 21.07.2017 року №180/01-24/01-14 виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] встановлено, що 09.02.2017 року нотаріусом було відкрито спадкову справу №8/2017 до майна померлого 20.01.2017 року [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON]. Станом на 21.07.2017 року крім спадкоємця [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], ніхто не звертався. (а.с. 85) Позивач звертаючись з позовом до суду вказала, що з інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що [PERSON] розпорядився ? частиною спірного житлового будинку ще до своєї смерті уклавши 08.05.2015 року договір спадкування з [PERSON] позбавивши її права на цю частину в порядку спадкування після смерті її тітки [PERSON] Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.10.2017 року в порядку забезпечення доказів було витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином посвідчені копії документів, що стали підставою для укладення 08.05.2015 року спадкового договору між [PERSON] та [PERSON]. На виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 25.10.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] було надано документи, які стали підставою для складення спадкового договору від 08.05.2015 року, а саме серед іншого: заява [PERSON] від 08.05.2015 року, за якою, останній повідомив, що житловий будинок, який розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-му Мира, 14, належить йому на праві особистої приватної власності; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2015 року, за яким власник 1/1 частки майна житлового будинку в м. Житомирі по провулку 2-му Мира, 14, є [PERSON]; довідки КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14» від 05.05.2015 року №1323, за якою в будинку № 14 по провулку 2-му Мира, в м. Житомирі зареєстрований [PERSON]; інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08.05.2015 року, за якою за вказаними параметрами запиту щодо [PERSON] у спадковому реєстрі інформація відсутня. (а.с. 160, 162,164, 167) Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із документами для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку № 14 по провулку 2-му Мира, в м. Житомирі після смерті [PERSON], на що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.04.2017 року №646 у звязку з відсутністю заяви про прийняття спадщини у встановлений законом формі та встановлений законом строк, а також у звязку з тим, що [PERSON] не було подано правовстановлювальний документ на ? частину вказаного житлового будинку після смерті 17.08.2007 року заповідачки [PERSON] (а.с. 6) Також судом враховано ту обставину, що на день розгляду справи, спадкові договори укладені між [PERSON] та [PERSON] 08.05.2015 року та 12.05.2015 року є чинними. Згідно вимог\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~статті 55 Конституції України,\~статті 16 ЦК України\~позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом. У частині третій\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦКУ для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В судовому засіданні позивачка вказала, що про складений 12.07.2007 року її тіткою [PERSON] заповіт, відповідно до якого на випадок смерті остання зробила розпорядження щодо всього майна, яке на день смерті буде їй належить, вона заповіла [PERSON], їй було відомо, крім того вона була присутньою з покійною [PERSON] в нотаріуса при його складені, при цьому після смерті [PERSON] позивачка не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою та не приймала спадщину у встановлений законом строк. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦКУ за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в пункті 24\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. З постанови нотаріуса від 10.04.2017 р. вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а не із заявою про прийняття спадщини. В резолютивній частині постанови нотаріуса від 10.04.2017 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не лише через неподання нею правовстановлюючих документів, а у звязку з відсутністю заяви [PERSON] про прийняття спадщини у встановленій законом формі та в установлений законом строк. Отже як встановлено судом, [PERSON] будучу обізнаною про існування заповіту, не подавала заяви до нотаріуса про прийняття спадщини у встановленій законом формі та в установлений законом строк, не прийняла спадщину у відповідності до припису ч. 1 ст. 1272 ЦК України та не зверталась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, а тому на час розгляду справи вважається такою, яка не прийняла спадщину в установлений строк та в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини. У випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця немає відмітки про місце реєстрації особи. (Лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13) Разом з тим, не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] щодо спільного проживання разом із спадкодавицею [PERSON], на час відкриття спадщини, оскільки позивачем не надано доказів факту проживання позивача з спадкодавцем, також позивач зареєстрована за іншою адресою. Крім того, сторонами в судовому засіданні було підтверджено, що [PERSON] проживала до своєї смерті зі своїм чоловіком [PERSON], а тому в розумінні ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Не заслуговують на увагу доводи [PERSON] щодо належності померлій [PERSON] половини спадкового будинку № 14 про провулку 2-му Миру, як подружжя на праві спільної сумісної власності, виходячи з наступного. На момент відкриття спадщини, після смерті 17.08.2007 року [PERSON] діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5. Відповідно до п. 224 вказаної Інструкції нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя право встановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його письмову згоду на виділ на Ім'я померлого його частки в спільному майні. Отже, для визначення частки померлого подружжя необхідна була письмова згода [PERSON], оскільки правовстановлюючий документ на будинок був виданий на його імя. Сторона відповідача вказує, що [PERSON] не подавав таку заяву нотаріусу, оскільки він прийняв спадщину на частину своєї дружини [PERSON], так як проживав з нею до дня її смерті і перебував у шлюбі. У звязку з наявністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, виданого на імя [PERSON], необхідності отримувати свідоцтво про право на спадщину після смерті його дружини [PERSON] не було. Також не було необхідності отримувати свідоцтво про частку у спільному сумісному майні, оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] не існувало і вони не прийняли спадщину в установлені строки. Отже, питання визначення частки подружжя після смерті одного з ним може вирішуватися виключно за письмовою згодою іншого подружжя. Якщо ж такої згоди немає та є інші спадкоємці, що претендують на спадщину, то такі спадкоємці мають право звернутися до суду з позовом про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя для можливості визначення обсягу спадкового майна, яке таким спадкоємцям має належати. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] не зверталась до суду з вимогою про визначення частки померлої [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя за життя [PERSON] Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружися) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова ВСУ від 01.07.2015 р. у справі № 6-612цс15). Враховуючи, що визначення частки у спільному сумісному майні є спірним та підлягає встановленню з урахуванням участі кожного з подружжя у створенні, будівництві, придбанні такого майна, оскільки перебування осіб у шлюбі не відносить автоматично набуте ними майно до спільної сумісної власності, суд не вважає, що позивач обґрунтовано звернулася з позовними вимогами щодо визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, яке на думку позивача, є частиною спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим, заслуговує на увагу пояснення сторони відповідача про те, що на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] був непрацездатним вдівцем, а отже у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України мав право на обовязкову частку у спадковому майні у разі прийняття позивачкою спадщини, а тому визначена позивачем частина спірного майна, а саме ? частина, не є обґрунтованою. А тому враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного, ст. ст.\~16, 1233, 1241, 1268, 1269, 1270, 1272ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.\~10,\~12,\~13,\~76,\~81,\~89,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~265, 268, 354\~ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed