Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач в листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В ході судового розгляду позовні вимоги збільшив. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він 13 серпня 2010 року позичив [PERSON] 4887 грн., було укладено з відповідачем договір позики. Відповідач [PERSON] отримав ці кошти і зобов»язувався повернути борг не пізніше 3 жовтня 2010 року. Борг до цього часу не повернув. Відповідно до договору плата за прострочення виконання зобов»язання становить 20% в місяць, що в грошовому еквіваленті складає 977 грн.. за 40 місяців становить 39096 грн. Крім того, відповідач повинен повернути йому з урахуванням 3% річних - 439 грн.83 коп., індексу інфляції 5209 грн.53 коп. , а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить задовільнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання 18 грудня 2013 року, 24 січня ,19 лютого, 28 березня 2014 року не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. З підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення згідно ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача , дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Позивачем [PERSON]. надано суду договір позики від 13 серпня 2010 року (а.с.3), відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 4887 грн., строк повернення позики зазначено до 3 жовтня 2010 року. Відповідно до п.3 вказаного договору позичальник зобов»язувався сплачувати позикодавцеві проценти щомісячно в розмірі 20% від суми неповернутої позики. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів суму позики. Ст.1047 ЦК України передбачає письмову форму укладання договору позики. Згідно ч.2 цієї статті на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти в такій же сумі,що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно ст..ст.625 ч.2,1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Позивач [PERSON] стверджує, що підпис на договорі позики виконаний власноручно [PERSON] Суд вважає, що відповідач [PERSON] має повернути борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 5127,08 грн.53 коп., відсотки за користування кредитом (977,4 грн.х40 місяців)- 39096 грн., судові витрати в сумі - 442 грн.23 коп. За таких обставин суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 4887 грн. є необґрунтованими, оскільки суд стягує суму позики в розмірі 5127 грн.08 коп., яка включає в себе борг 4887 грн. та інфляційні витрати. Також суд відмовляє в задоволенні позову щодо стягнення 3% річних в сумі 439 грн.83 коп., оскільки в договорі позики зазначено відсотки в розмірі 20 від суми неповернутої позики.

Outcome: approved