Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, де в своїх вимогах покликаються на те, що 03 липня 1989 року [PERSON] подарував належний йому житловий будинок по вул.Центральній, 30 в с.Лугове Бродівського району Львівської області своїй онуці [PERSON]. Договір дарування було укладено 03.07.1989 року та посвідчено секретарем виконкому Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області [PERSON] Договір було зареєстровано в реєстрі за №14. 10 грудня 1991 року Золочівським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду по вул.Центральній №30 в с.Лугове Бродівського району Львівської області на імя [PERSON]. 22 червня 1992 року виконавчим комітетом Заболотцівської сільської ради народних депутатів Бродівського району Львівської області було видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, яким було посвідчено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Лугове Бродівського району Львівської області по вулиці Центральній №30 належить [PERSON] на праві особистої власності. У вказаному свідоцтві зазначено, що воно видане на підставі рішення виконкому Заболотцівської сільської ради народних депутатів від 30.04.1992 року №23. Свідоцтво було записане в реєстрову книгу №10 Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації 22.06.1992 року. 28 лютого 1994 року [PERSON] помер. Так як позивачці від часу укладення Договору дарування жилого будинку було відомо, що жилий будинок належить їй, з її дозволу після смерті діда у вказаному будинку до дня своєї смерті проживала її мати [PERSON]. На початку листопада 2015 року у [PERSON] виникла необхідність розпорядитись належним їй житловим будинком №30 по вул.Центральній в с.Лугове Бродівського району Львівської області і при цьому було зясовано, що подарований будинок далі рахується за дарувателем. Вважає, що рішення виконкому Заболотцівської сільської Ради народних депутатів від 30.04.1992 року №23 про видачу свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок є неправомірним та протизаконним. Цим рішенням [PERSON] незаконно позбавлено права власності на належне їй нерухоме майно. Законних підстав для цього не було. Договір дарування сторонами не оскаржувався. Тим більше, що договір дарування від 03.07.1989 року було нотаріально посвідчено саме секретарем виконкому Заболотцівської сільської Ради народних депутатів, зареєстровано цим же органом, що й Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане 22.06.1992 року на імя Дарителя ([PERSON]Д.). Тобто відомості про дійсний договір дарування знаходились у відповідача і спірне рішення було винесено всупереч цьому. Тому враховуючи вищевикладене, просить суд винести рішення, яким визнати неправомірним та скасувати рішення виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради Бродівського району № 23 від 30.04.1992 року «Про видачу свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок» в частині оформлення права власності за [PERSON] та скасувати свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Лугове Бродівського району Львівської області по вулиці Центральній, 30, що видане 22.06.1992 р. на ім'я [PERSON] Заболотцівською сільською радою Бродівського району Львівської області, зареєстроване 22.06.1992 року за №10 Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації. В судове засідання сторони не зявились. Представник позивачки [PERSON] подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити. Представник відповідача представник Заболотцівської сільської ради Бродівського району подав суду письмову заяву, в якій позов [PERSON] визнав, оскільки Заболотцівською сільською радою було допущено помилку в журналі реєстрації нотаріальних дій за №14 від 02.09.1989 р. внесено інший запис, що потягло прийняття оспорюваного рішення Заболотцівською сільською радою, просить справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи - КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника. Суд розглянув справу у відсутності сторін, третьої особи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що за договором дарування від 03 липня 1989 року, посвідченим секретарем виконкому Заболотцівської сільської ради Бродівського району, [PERSON] подарував позивачці [PERSON] жилий будинок з усіма господарськими будівлями, що знаходиться в с.Лугове Бродівського району Львівської області (а.с.10-11). Однак, 22.06.1992 року виконком Заболотцівської сільської ради на підставі рішення виконкому Заболотцівської районної ради № 23 від 30 квітня 1992 року видав свідоцтво про право власності на жилий будинок за адресою: с.Лугове по вул.Центральній,30 Бродівського району Львівської області на імя [PERSON] (а.с.16). 28 лютого 1994 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.17). На дату укладення договору дарування житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] правовідносини між сторонами договору регулювались чинним ЦК УРСР 1963 року. Згідно вимог ст.243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно вимог ст.128 ч.1 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно вимог ст.244 ЦК УРСР, договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У відповідності зі статтею 14 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють такі нотаріальні дії, а саме: посвідчують заповіти та інші угоди (договори, довіреності та ін.). Договір дарування жилого будинку від 03.07.1989 року було укладено в письмовій формі, нотаріально посвідчено та зареєстровано у виконавчому комітеті місцевої Ради, що відповідало діючому на той час законодавству. За таких обставин, оскільки спірний будинок за життя [PERSON] було подаровано позивачці, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги,\~визнати недійсним рішення виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради Львівської області № 23 від 30 квітня 1992 року в частині оформлення права власності на жилий будинок по с.Лугове по вул.Центральній,30 Бродівського району Львівської області на імя [PERSON], а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на даний жилий будинок, видане 22 червня 1992 року на імя [PERSON] та внесене в реєстрову книгу за №10 Золочівським МБТІ. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.243-244 ЦК України (1963 року),

Outcome: approved