Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 10.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №1825667 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 6200 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. В подальшому, відповідно до заяви про приєднання №1403295/100217 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідачу було збільшено крелитний ліміт до 14400 грн. з відсотковою ставкою 30% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором, однак своїх зобов`язань не дотримався, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 21.05.2020 року становить 17129,16 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 14396,79 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 2295,59 грн., комісія - 16,00 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 326,11 грн., 3% річних від суми заборгованості - 94,67 грн. Зазначаючи на порушення відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з нього на його користь зазначену заборгованість та судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися. Згідно заяви позивача він просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки до судового засідання відповідача. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду згідно вимог процесуального закону, двічі до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Судом встановлено, що 01.02.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено договір №1825667 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 6200 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом (в редакції Додаткового договору №1). 29.05.2017 року між Банком і відповідачем підписано Заяву про приєднання №1403295/100217 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 14400 грн. з відсотковою ставкою 30% річних за користування кредитом. Підписанням вказаної заяви про приєднання відповідач домовився з Банком викласти укладений між ними Договір договір №1825667 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки в нові редакції, викладеній в цій заяві про приєднання, Тарифах та Договорі, а також підтверджує досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору, що підтверджується відповідними заявами, таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, випискою по рахунку, а також розрахунком заборгованості - (а.с.4-9,10-37,39,40,41,42,44,45-46,48). Своїм підписом в основному та додатковому договорах, а також в заяві про приєднання, відповідач підтвердив укладання договірних відносин між ним і позивачем та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Згідно наданого розрахунку станом на 21.05.2020 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 17129,16 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 14396,79 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 2295,59 грн., комісія - 16,00 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 326,11 грн., 3% річних від суми заборгованості - 94,67 грн. (а.с.4-9). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і згідно положень ст.599 цього Кодексу припиняються у зв`язку з їх виконанням. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і тягне за собою встановлену законом відповідальність. Тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу, пені та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покласти їх на відповідача, стягнувши з нього на користь позивача 2102 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved