Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 12119 грн. 10 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що відповідач 18 жовтня 2011 року підписав з Банком Заяву б\\н, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.09.2019 року заборгованість за кредитом склала 12119,10 грн., з яких 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 516,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 7698,86 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2850,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 553,29 грн. - штраф (процентна складова). 20 вересня 2019 року позовну заяву ухвалою суду залишено без руху. 09 жовтня 2019 року недоліки позивачем усунуто. Ухвалою суду від 10.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 05 листопада 2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнавав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , 18 жовтня 2011 року підписав з Банком Заяву б\\н, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] , не погоджуючись з позовом, подав відзив на позовну заяву, де просить відмовити в позові. Посилається на те, що, згідно розрахунку заборгованості поданої позивачем до позовної заяви від 18.10.2011 року станом на 01.09.2019 року, з якого слідує, що з 15.01.2016 року до 15.12.2016 року він витратив з кредитної картки 822 грн. 19 коп. і в цей же період він вніс на погашення кредиту 1081 грн.61 коп., таким чином на погашення заборгованості за кредитом він вніс на 259 грн. 42 коп. більше, ніж було необхідно. Згідно з розрахунком заборгованості наданого банком внаслідок невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 01.09.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 12119,10 грн. (0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 516,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 7698,86 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2850,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 553,29 грн. - штраф (процентна складова). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі - Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Із анкети-заяви, підписаної Банком та [PERSON] вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути прострочене тіло кредиту та складові його повної вартості, зокрема пеню, комісію і штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 жовтня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України зазначена правова позиція має враховуватися судами при застосуванні норм права. В справі міститься розрахунок заборгованості (а.с. 6-7), з якого вбачається розмір фактично отриманого відповідачем кредиту, починаючи за період з 15.01.2016 року до 15.12.2016 року [PERSON] витратив кредитних коштів у розмірі 822 грн. 19 коп. і в цей же період він вніс на погашення кредиту 1081 грн.61 коп. Таким чином, розмір фактично отриманих коштів, перевищує розмір повернутих коштів на погашення кредиту. Отже, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача пені і штрафів є безпідставними, оскільки відсутній такий обов`язок в анкеті-заяві від 18 жовтня 2011 року, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Не підлягають задоволенню також вимоги Банку про стягнення простроченого тіла кредиту, оскільки з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, наданих позивачем, вбачається, що з урахуванням сплачених відповідачем коштів, сума погашень за наданим кредитом перевищує суму витрат кредитних коштів.

Outcome: dismissed