Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , що набуте подружжям за час шлюбу з [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову та пояснив суду, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2006 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 грудня 2005 року, укладеним між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , внаслідок помилки та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] та його покійна дружина [PERSON] під час підписання договору купівлі-продажу коштів від [PERSON] не отримували, що також піжтвердив приватний нотаріус Кругліковський [PERSON] І. Вказав, що [PERSON] не є власником спірної квартири, а тому є неналежним відповідачем по справі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] М [PERSON] , третю особу [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 23 грудня 2005 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду віл 12 липня 2016 року по справі №569/14315/15-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Круліковським А.І., реєстраційний номер 9054, внаслідок помилки. та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Із рішення\~Рівненського міського\~суду Рівненської\~області від\~12\~липня 2016\~року вбачається,\~що позивач\~ [PERSON] \~та його\~дружина [PERSON] \~на час\~підписання договору\~купівлі-продажу\~квартири були\~пенсіонерами за\~віком,\~тому потребували\~утримання та\~догляду,\~спірна квартира\~була їхнім\~єдиним житлом,\~після підписання\~договору\~ із\~квартири [ADDRESS] \~ не\~виселялися,\~\~із\~ реєстрації\~із квартири\~не знімалися,\~квартиру відповідачу\~ [PERSON] \~не передавали,\~особові рахунки\~на житлово-комунальні\~послуги,\~які оформлені\~на позивача\~та ним\~оплачуються,\~не переоформляли\~на відповідача,\~відповідач [PERSON] \~у квартиру\~не вселялася\~та не\~реєструвалася в\~ній,\~оплату за\~утримання квартири\~не проводила.\~Таким чином\~суд приходить\~до висновку,\~що позивач\~та його\~покійна дружина\~наміру продавати\~належну їм\~квартиру не\~мали і\~квартиру не\~продавали.\~Крім того,\~у рішенні\~зазначено,\~шопозивач [PERSON] не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення договору на продаж квартири, яка є його єдиним житлом, так як він є\~ людиною похилого віку, та за станом здоров`я потребує стороннього догляду, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідача [PERSON] лише за умови довічного утримання, і укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем. Тому\~ спірний договір купівлі-продажу не спрямований на настання реальних наслідків, на які сподівався позивач, а саме довічне його утримання відповідачем. Отже існує помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тому суд приходить до\~ висновку про те, що спірний договір купівлі-продажу\~ підлягає визнанню недійсним на підставі\~статті 229 ЦК України. Також, суд вважає, що недійсним належить визнати увесь договір, оскільки в силу ч. 2 ст. 369 ЦК України,\~ розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, в даному випадку один з яких помер, а інший який є позивачем у даній справі прийняв спадщину померлого в силу ст. 1268 ЦК України. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2016 року залишено без змін. 06 жовтня 2016 року між відповідачем [PERSON] та його сином [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст 2, 4\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що закріплено у ч.1 ст.321 ЦК України. Згідно ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.\~48\~Цивільного процесуального\~кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно ст.ст.51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.51\~ЦПК України та з урахуванням ч.5 ст.12\~ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.\~189\~ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст.51\~ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. При цьому, в судовому засіданні позивач [PERSON] , клопотань про залучення співвідповідача не заявляв. З врахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд не наділений самостійним правом провести таку заміну чи залучити іншу особу як співвідповідача поза волею самого позивача. Враховуючи, те що [PERSON] є неналежними відповідачем у справі, спірна квартира належить на праві власності [PERSON] , до якого позивачу слід було пред`являти позов, позивачем не заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed