Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.02.2005 року, який розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.02.2017 року (а.с. 10). [PERSON] народився [INFO] року у м. Красноармійськ, у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (а.с.8). [PERSON] народилась [INFO] року у м. Красноармійськ, у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до характеристики учня 7 класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 14 [PERSON] протягом навчання в школі зарекомендував себе як слабкий учень. Володіє навчальним матеріалом на початковому рівні. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійної активації і контролю, працює під керівництвом вчителя. Піклування та утримання дитини забезпечує батько на достатньому рівні. Мати хлопця з родиною не проживає, вихованням сина не займається (а.с.12). Відповідно до характеристики учня 2 класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 14 Рєпка Євгенія Романівна у навчальній діяльності виявляє старанність і працездатність, завдяки яким домагається достатніх успіхів у навчанні. У стосунках з іншими дітьми спокійна, доброзичлива. Батько приділяє вихованню доньки належну увагу. Відвідує батьківські збори, приймає активну участь у житті класу і школи. Мати не цікавиться життям та навчанням дівчинки. З вчителем встановити контакт не намагалася (а.с.13). [PERSON] за місцем роботи ФОП [PERSON] характеризується позитивно, завжди тактовний, ввічливий і уважний, користується заслуженою повагою всіх співробітників підприємства (а.с.14). Згідно довідки Покровської міської ради від 10.04.2018 року [PERSON] зареєстрований з 12.02.2005р. за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним зареєстровані: син [PERSON], донька [PERSON], та колишня дружина [PERSON] (а.с.16). Відповідно до акту від 13.04.2018р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає з травня 2017 року, що підтверджують сусіди (а.с.15). Як встановлено в судовому засіданні позивач та малолітні діти проживають саме за цією адресою. Тобто відповідачка не проживає з дітьми вже більше року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11.08.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей починаючи з 27.07.2017р. (а.с.18). На виконанні у Покровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу). Заборгованість станом на 01.04.2018р. склала 22396,84 гривні (а.с.17). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] заборгованість не сплачена. Відповідач пояснила, що не має наміру сплачували аліменти у вигляді грошей, оскільки на її думку, ці кошти буде привласнювати собі позивач, а вона купляє дітям все, що їм необхідно: одяг, товари для навчання тощо. Суд не може погодитись з позицією відповідачки щодо відмови сплачувати аліменти у грошовому вигляді, оскільки рішенням суду про стягнення аліментів набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню, тому неможливо передавати дітям приладдя для школи, одяг, тощо, зарахувавши їх в рахунок сплати аліментів. Вироком Красноармійського міськрайонного суду від 14.03.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 125 КК України, та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с.19-21). Вирок набув законної сили. Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що 6 лютого 2017 року [PERSON], в другій половині дня перебувала в будинку за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS], разом із своїми малолітніми дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON], де вживала спиртні напої. В цей час [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою заподіяння легких тілесних ушкоджень малолітньому сину [PERSON], який в той час відпочивав, стягнула його з ліжка та користуючись його безпорадним станом нанесла не менше двох ударів рукою в обличчя з ліва, чим спричинила йому струс мозку, синець лівої щелепної області з переходом на верхнє і нижнє повіко лівого ока, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров'я та які вимагають для свого загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, нанесла не менше двох ударів взутими у взуття ногами по тулубу малолітнього сина, чим спричинила один синець шкіри передньої поверхні грудної клітини з права в проекції 4-7 ребра по середній ключичній лінії та один синець шкіри задньої поверхні грудної клітини з права в проекції тіла лопатки. Далі [PERSON], не припиняючи свої протиправні дії схопила обидві руки малолітнього сина, та почала кусати пальці, чим спричинила по одному садну шкіри зовнішньої поверхні нігтьової фаланги першого пальця правої кисті, внутрішньої і зовнішньої поверхні середньої фаланги третього пальця кисті, зовнішньої поверхні нігтьового фаланги другого пальця лівої кисті, на внутрішній поверхні основної фаланги третього пальця лівої кисті, тобто легкі тілесні ушкодження. Під час розгляду кримінального провадження [PERSON], свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнала частково, оспорюючи факт спричинення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ногами, взутими у взуття та укусів. На протязі всього судового розгляду кримінального провадження висловлювалася з жалем з приводу колишнього агресивного ставлення до своїх дітей, що в подальшому стало наслідком розлучення з ними. Фактично визнала свою провину в протиправній поведінці відносно малолітнього сина. Суд, проаналізувавши та надавши оцінку доказам, що були дослідженні в судовому засіданні, дійшов висновку, що провина обвинуваченої [PERSON], підтверджується показами як малолітнього потерпілого так і показами свідків, а також матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколами огляду місця події та слідчого експерименту за участю потерпілого, висновками судово - медичних експертиз та психіатричної експертиз. Даючи правову оцінку свідченням обвинуваченої [PERSON], суд вважав, що вона своїми навмисними діями вчинила кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, а тому її дії за цією статтею кримінального кодексу кваліфіковані вірно та її винуватість доведена в судовому засіданні. Критично суд поставився до пояснень самої обвинуваченої з приводу того, що вона не спричиняла потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді укусів та інших, а лише нанесла йому три удари рукою в область обличчя, оскільки її покази спростовуються показами малолітнього потерпілого, які підтверджуються висновками судово - медичних експертиз, а також слідчим експериментом. Всі покази потерпілого за оцінкою експертів - психіатрів носять правдивий характер і не викликають сумнівів. Крім того, покази свідків підтверджують агресивне ставлення обвинуваченої до своїх дітей, а також ймовірність її агресивної поведінки. При призначенні покарання суд врахував, що обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої [PERSON], передбаченими ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітнього в стані алкогольного сп'яніння. В день винесення вироку, а саме 14 березня 2018 року, відповідач [PERSON] вчинила інше кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України при наступних обставинах. 14 березня 2018 року, близько 24 години 00 хвилин, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, спільно зі своїм чоловіком [PERSON], з метою з'ясування стосунків з колишнім чоловіком [PERSON] з приводу постійного місця мешкання їх неповнолітніх дітей, прийшла до будинку за адресою: [ADDRESS], де мешкає [PERSON] Покликавши колишнього чоловіка [PERSON] перелізла через паркан та почала стукати у вікна будинку, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою на адресу колишнього чоловіка та його матері. В цей час, [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], став стукати у хвіртку, та кликати його. На ці поклики [PERSON] підійшов та відчинив хвіртку, після чого [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, наніс йому один удар в обличчя, внаслідок чого заподіяв забій м'яких тканин у вигляді набряку лівої виличної області, від якого [PERSON], не втримавши рівновагу, впав на землю. [PERSON] на ґрунті тривалих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вхопила колишнього чоловіка за одяг та стала руками наносити йому тілесні ушкодження. У результаті умисних дій [PERSON] та [PERSON] потерпілому [PERSON] завдано тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри, передньої поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та не потягли за собою короткочасний розлад здоров'я або незначну стійку втрату працездатності. Вироком Красноармійського міськрайонного суду від 16.07.2018 року встановлено, що [PERSON] з 15.03.2018 року перебуває на обліку лікаря-нарколога у профілактичній групі нагляду з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками, за місцем свого мешкання характеризується посередньо. Разом з тим суд як обставиною, що пом'якшує покарання [PERSON] відповідно до ст.66 КК України, визнав вчинення злочину жінкою в стані вагітності. Крім того, під час розгляду кримінального провадження судом досліджено висновок фахівця Покровського міського відділу уповноваженого органу з питань пробації, згідно якому ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченою [PERSON], та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства та окремих осіб. Суд врахував обставину, що вона є вагітною особою і щодо неї не може бути застосоване покарання у вигляді громадських робіт, тому обрав покарання у вигляді штрафу в межах інкримінованої їй статті (а.с.59-61). Вирок набрав законної сили. Відповідно до довідки КП «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 14.06.2018р. [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою проживає без реєстрації його дружина [PERSON] та син [PERSON] [INFO] (а.с.37, 88). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.04.2018 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 38). Від даного шлюбу 29.07.2018 року народився син [PERSON] (а.с.86). Відповідно до побутової характеристики № 37, яка надана головою квартального комітету кварталу № 37 [PERSON], [PERSON] за характером запальний, не стриманий, грубий, зловживає спиртними напоями, не працює, б'є дружину, дітей. Взагалі не займається вихованням сина та доньки (а.с.39). Як встановлено в судовому засіданні цю характеристику отримала у голови кварталу [PERSON] більше року тому. При цьому особа, яка надала цю характеристику з [PERSON] не знайома. [PERSON] двічі викликалась до суду в якості свідка з метою з'ясування яким чином була надана така характеристика, проте свідок ухилився від явки до суду. З огляду на викладене, суд не приймає надану характеристику як належний та допустимий доказ, та не бере її уваги при ухваленні рішення. За місцем колишньої роботи КУ «Покровський психоневрологічний інтернат» [PERSON] характеризується з позитивної сторони (а.с.40). [PERSON] також з позитивної сторони характеризується за місцем фактичного мешкання (а.с.89). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] декілька разів зверталась з заявою до поліції, а саме 08.01.2018р., 17.12.2017р., 11.10.2017р. Причиною даних звернень були сімейна сварка (а.с.41-44). Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, що коли вона приходила за адресою: [ADDRESS], де мешкає колишній чоловік та діти, намагалась побачити дітей, [PERSON] не давав цього робити, починались сварки, тому вона викликала поліцію. Викликів була набагато більше, але поліція більше інформації не надала. Така візити з метою спілкування з дітьми, які приводять до сварок, на думку суду, не сприяють налагодженню стосунків відповідачки з дітьми, а навпаки приводять до негативних наслідків. Органом опіки та піклування виконкому Покровської міської ради надано висновок від 13.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. У висновку зазначено, що у присутності батьків [PERSON] та [PERSON], спеціалістами служби у справах дітей Покровської міської ради, психолога соціальних служб для сім'ї дітей та молоді Покровської міської ради з'ясовано думку дітей. Діти пояснили, що не бажають спілкуватися та проживати разом з матір'ю. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 06.06.2018 р., 20.06.2018 та 11.07.2018. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради дійшов висновку: [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підстави позбавити її батьківських прав у відношенні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.63-64). Згідно рахунку від 08.07.2018 року [PERSON] придбано канцелярські товари на суму 739 гривень (а.с.84). З пояснень відповідачки ці товари вона придбала для дітей. Також згідно товарного чеку від 08.07.2018 року придбано сарафан для дівчинки вартістю 200 гривень (а.с.85). Ці покупки зроблені відповідачкою вже після звернення її з зустрічним позовом у даній цивільний справі. Будь-яких інших підтверджень того, що відповідачка матеріально утримувала дітей суду не надано. В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що не бажає спілкуватись з матір'ю, не хоче щоб вона приходила та дзвонила, а бажає мешкати з батьком та сестрою. Хлопець ображений на матір за те, що вона його побила, та не має наміру її вибачати. Малолітня [PERSON] пояснила, що також не бажає спілкуватись з матір'ю, не хоче щоб вона приходила та дзвонила. Малолітні діти, щодо яких ставиться питання про позбавлення батьківських прав їх матір, у судовому засіданні були категоричні в своїх поясненнях про небажання спілкуватись з матір'ю. Суд враховує думку дітей при ухваленні рішення, оскільки вони достатньо добре розуміють поставлені питання та висловлюють свої думки. Свідок [PERSON] суду показала, що перебуває в дружніх стосунках з відповідачкою. Дітьми займалась завжди відповідачка, за батька дітей доброго сказати не може. Він наговорює на [PERSON] та налаштовує дітей проти неї. Свідок [PERSON], яка є знайомою відповідачки, суду показала, що коли родина проживала разом все було нормально, вона займалась дітьми, він іноді випивав. [PERSON] їй казала, що колишній чоловік не дає спілкуватися з дітьми. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка як матір чудова, все на ній, займається дітьми, виховує. Тепер колишній чоловік не дає спілкуватись з дітьми. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дітей та її негативну поведінку, оскільки протягом тривалого часу відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню сина та доньки, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, а навпаки постійно створює конфліктні ситуації з батьком дітей, що негативно впливає на дітей. Під час подій, які відбувались 6.02.2017 року, а саме коли відповідачка вчинила злочин проти свого малолітнього сина, вона перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Обставини встановлені у вироку суду від 16.07.2018 року свідчать, що відповідачка не нехтувала вживанням алкогольних напоїв під час вагітності та перебуває на обліку лікаря-нарколога у профілактичній групі нагляду з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками. Відповідачка засуджена за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо сина. Жорстоке поводження відповідачки з сином, спричинення йому тілесних ушкоджень викликало образу у дитини. Відповідачка скаржиться, що батько дітей не дає їй з ними спілкуватись, але всі її намагання спілкуватись з дітьми зводяться до влаштування сварок за місцем їх проживання. Протягом року (до звернення до суду) відповідачка не навідували дітей у школі, не спілкувалась з вчителями, не надавала матеріальної допомоги на їх утримання. За цей період у дітей сформулювалось до відповідачки негативне ставлення та не бажання взагалі ніколи з нею спілкуватись. На думку суду, відповідачка має можливість налагодити відношення з дітьми, але повинна зробити для цього певні зусилля. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що аргументи наведені на переконання щодо позбавлення батьківських прав є достатніми для виправдання застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню, оскільки це є в інтересах малолітніх дітей. Разом з тим, суд зазначає, що відповідачка має право на спілкування з дітьми та їх виховання, але для того, щоб це приносило користь дітям, їй потрібно змінити своє ставлення до дітей, колишнього чоловіка, та до своєї поведінки. Ніхто не вправі примушувати дітей до спілкування з матір'ю без їх на то бажання. На думку суду, батьки, яка матір так і батько, повинні бути зацікавлені в забезпеченні належних як моральних так і матеріальних умов для виховання дітей. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Суд зазначає, що відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги за первісним позовом про позбавлення батьківських, то позовні вимоги за зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved