Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 року предявив до суду позов до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 19 жовтня 2013 року, про що зроблено актовий запис №1909 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Від шлюбу 04 липня 2014 року народилася дочка [PERSON]. Причина розірвання шлюбу у тому, що у нього з відповідачкою різні характери та погляди на життя, що спричинило те, що між ними постійно виникають сварки. Проти примирення категорично заперечує, оскільки вважає, що шлюб між ними існує лише формально. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини немає. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, оскільки у наданий судом строк до примирення подружніх стосунків , він та відповідачка не дійшли . Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 19 жовтня 2013 року, про що зроблено актовий запис №1909 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції та видане Свідоцтво про шлюб серії 1-ИД № 103123. Від шлюбу сторін 04 липня 2014 року народилась дочка [PERSON]. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя між сторонами постійно виникають сварки, що спричинило те, що вони припинили подружні відносини. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. При цьому, позивач категорично заперечує проти примирення, оскільки вважає, що шлюб між ними носить лише формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення , тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved