Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] Петровчи (надалі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі Відповідач), у якій прохав стягнути на його користь з Відповідача суму інфляційних збитків за період з 24.12.2013 року по 17.09.2018 включно 173 175.00 (сто сімдесят три тисячі сто сімдесят п`ять) гривень; суму трьох відсотків річних від простроченої суми за прострочення сплати заборгованості за договором позики від 02.09.2013 у розмірі 17 753 (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) гривні 42 копійки; суму відсотків на рівні облікової ставки НБУ за користування позиковими коштами 100 766 (сто тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 47 копійок. Позовні вимоги Позивач обѓрунтовує тим, що 2 вересня 2013 року між ним та Відповідачем було укладено Договір позики згідно з яким він передав, а Відповідач прийняв у власність 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень, що було еквівалентною сумою 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього Договору та передав вказану суму грошових коштів Відповідачу, що підтверджується розпискою від 02.09.2013. Однак, Відповідач у встановлений договором строк суму позики не повернув, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позов про стягнення заборгованості за вказаним вище Договором позики. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року у справі № 641/12656/13-ц позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] суму боргу у розмірі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) грн., суму інфляційних витрат у розмірі 500 (п`ятсот) грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 410 (чотириста десять) грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 230 (двісті тридцять) грн., всього на суму 126 140 (сто двадцять шість тисяч сто сорок) грн. 96 коп., однак фактично Відповідач виплатив вищевказану суму вказану суми лише 17 вересня 2018 року, через що у Відповідача виникло зобов`язання зі сплати стягнення інфляційних збитків, 3 % річних та процентів за користування позиковими коштами за період з дати Ухвалення судового рішення по дату фактичної виплати грошових коштів. 22 липня 2019 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з,явилися , представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час судового засідання про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено , що 02 вересня 2014 року між сторонами у письмовій нотаріально посвідченій формі було укладено Договір позики ,згідно з яким Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень, що є еквівалентною 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього Договору. Факт прийняття вказаної суми коштів підтверджується розпискою [PERSON] від 02.09.2013 року. Згідно з п. 2 Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до 05 жовтня 2013 року. Повернення грошей частинами можливе за згодою Позичальника, в такому разі Позикодавець на вимогу Позичальника робить відмітку на розписці або видає розписку в одержанні грошей. Після повернення позики в повній сумі Позикодавець повинен повернути Позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки Позикодавець повинен вказати це у розписці яку він видає. Наявність розписки у Позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Однак у вказаний строк Відповідач суму позики не повернув, у зв`язку з чим Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом, у якому прохав стягнути суму заборгованості за Договором позики, 3 проценти річних та інфляційні збитки. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року у справі № 641/12656/13-ц позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) грн., суму інфляційних витрат у розмірі 500 (п`ятсот) грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 410 (чотириста десять) грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 230 (двісті тридцять) грн., всього на суму 126 140 (сто двадцять шість тисяч сто сорок) грн. 96 коп. Вказане рішення набрало законної сили 11.02.2014 року. Однак, суму, яку належало повернути згідно зазначеного судового рішення Відповідач фактично повернув лише 17 вересня 2018 року. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою для виникнення зобов`язання зі сплати процентів річних та інфляційних збитків є юридичний факт, а саме порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, порушення зобов`язання може полягати, як у вчиненні дії, тобто виконання зобов`язання не в повному обсязі або з порушенням строків, або неналежним чином, так і бездіяльності, яка полягає у невиконанні зобов`язання. Підставою для позову є вчинення дії з порушенням строку виконання зобов`язання, що в свою чергу являє собою невчинення дій протягом проміжку час з моменту, коли настав термін виконання зобов`язання до моменту його фактичного виконання, а саме невиплата грошових коштів згідно з судовим рішенням протягом 24 грудня 2013 року по 16 вересня 2018 року. У зв`язку із несвоєчасною невиплатою Відповідачем сум заборгованості за договором позики, які стягнуті Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року у справі № 641/12656/13-ц, у нього виникла заборгованість за період з наступного дня після дня Ухвалення зазначеного судового рішення до дня фактичної сплати суми заборгованості (17.09.2018): 1. \~ \~ \~ \~сума інфляційних втрат складає 173 175.00 грн. 2. \~ \~ \~ \~сума трьох відсотків річних за період з 24.12.2013 до 17.09.2018 складає 17 753.42 грн. 3. \~ \~ \~ \~розмір процентів від суми позики за користування коштами, наданими у позику 100 766.47 грн. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Договором позики не встановлено іншого розміру процентів річних то стягненню підлягають саме три проценти річних від простроченої суми та сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача процентів від суми позики на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Вказаною нормою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки Договором позики, укладеним між Позивачем та відповідачем не передбачено іншого розміру процентів від суми позики то стягненню з Відповідача підлягає розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з моменту укладення договору (02.09.2013) до моменту виплати суми заборгованості за ним (17.09.2018). Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved