Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача - ТОВ «Красень», прохаючи суд поновити її на посаді директора ТОВ «Красень»; стягнути з ТОВ «Красень» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2013 року до дня поновлення на посаді директора ТОВ «Красень» у повному обсязі, який на момент звернення з позовом становить 36400 гривень; витрати по справі покласти на відповідача (а.с. 1-4). У ході розгляду справи збільшила позовні вимоги, прохаючи стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2013 року до дня поновлення її на посаді директора ТОВ «Красень» у сумі 49500 гривень, виходячи з розміру її щомісячної заробітної плати у сумі 4500 гривень (а.с. 213-214). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Вона є співзасновником та учасником ТОВ «Красень». Розмір її долі у статутному капіталі цього товариства становить 40,75 %. На протязі 20 років вона була директором ТОВ «Красень». 16 жовтня 2013 року [PERSON], доля якої у статутному капіталі ТОВ «Красень» становить 8,47 %, пред'явила їй копію протоколу загальних зборів ТОВ «Красень» від 27 вересня 2013 року, згідно з яким її відсторонено від посади директора товариства з 08 жовтня 2013 року, а [PERSON] призначено з 09 жовтня 2013 року директором. 16 жовтня 2013 року її силою відсторонили від керування товариством, забрали у неї печатку, засновницькі та інші документи, повідомили, що її звільнено з роботи і на роботу більше не пустили. Наказу про звільнення не надали, трудову книжку не повернули, розрахунок із заборгованості по заробітній платі не здійснили. Рішення зборів ТОВ «Красень» від 27 вересня 2013 року вона оскаржила до господарського суду. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року її позов задоволено у повному обсязі і рішення загальних зборів учасників ТОВ «Красень», яке оформлено протоколом № 1-27/09/2013, визнано недійсним. Постановою апеляційного господарського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року, яким її позов задоволено у повному обсязі, скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні її позовних вимог відмовлено. Однак, постановою Вищого господарського суду України від 13 травня 2014 року зазначену постанову апеляційного господарського суду Дніпропетровської області скасовано, а постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року, якою її позов задоволено у повному обсязі, залишено в силі. Тому, з тих підстав, що на даний час рішення загальних зборів товариства від 27 вересня 2014 року є нечинним, її звільнення з посади директора товариства є незаконним та недійсним. Для відновлення її порушеного права, її слід поновити на посаді директора, стягнути з товариства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з його розміру, який згідно з довідкою ТОВ «Красень», становить 4500 гривень на місяць. Спираючись на норми ч. 6 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ст. 15 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, вважає, що має право на задоволення позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивач свої позов підтримала, прохала задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що доказом того, що їй товариство не повернуло її трудову книжку, є складений 16 жовтня 2014 року акт, другий примірник якого, що має силу оригіналу, надано нею суду. Згідно з цим актом, вона передала [PERSON], як новому директору товариства, свою трудову книжку, наряду з трудовими книжками усіх інших працівників товариства, а також журнал обліку трудових книжок. Тому посилання відповідача, викладене у письмових запереченнях його представника на те, що вона не передала журналу обліку трудових книжок, після її звільнення, є неправдою, вводить суд в оману. Представник позивача позов підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви та поясненням позивача. Представник відповідача позов не визнала у повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] звільнено з посади директора тому, що директором не бажає її мати колектив товариства, де працює багато співзасновників. Вона втратила довіру товариства і після 16 жовтня 2013 року жодного разу не з'явилася на товаристві. Тому, вважати, що її не пускали на роботу, не можна. При бажанні вона могла сама ходити на роботу і працювати, як і інші співзасновниці товариства, перукарем. Перешкод їй у цьому ніхто не чинив. Де знаходиться її трудова книжка невідомо, тому що вона не передала ні журналу обліку трудових книжок, ні своєї трудової книжку обраному колективом директору - [PERSON] Після рішення вищого господарського суду України є необхідність у проведенні загальних зборів товариства, які, через відмову [PERSON], яка тричі викликалася на збори, з'явитися на збори, через концентрацію у нею значної частини статутної долі, провести неможливо. Також, [PERSON] сама, незаконно, встановила собі заробітну плату у 4500 гривень на місяць. Тому, не дивлячись на видану товариством довідку про розмір її заробітної плати у 4500 гривень на місяць, вважати цей розмір заробітної плати таким, що відповідає дійсності, не можна. При вирішенні спору слід застосувати строки позовної давності, передбачені ст. 233 КЗпП України і відмовити у задоволенні позову, виходячи з норм ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якими позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, до моменту винесення рішення, і заява про застосування строків позовної давності, які сплили, є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, вважає, що позов є обґрунтованим та підтвердженим, а тому підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Допитаний судом свідок [PERSON] показала, що працює у ТОВ «Красень» і знає [PERSON], як колишнього директора. Працюючи директором вона зловживала своїм службовим становищем, прибуток підприємства і дивіденди співзасновників нараховувала невірно. За це її і було звільнено з посади директора. [PERSON] узяла участь у загальних зборах підприємства 27 вересня 2013 року, а після звільнення з посаді на підприємстві не з'являлася. Також, вона узяла участь у складанні та підписала акт, яким було оглянуто сейф підприємства після звільнення [PERSON], де було знайдено договір та два статути. Трудових книжок у сейфі не було. Свідок [PERSON] пояснила, що працює у ТОВ «Красень» перукарем. [PERSON] з посади директора товариства не виганяли, а вона сама захотіла піти з посади, коли виявився той факт, що у товаристві рахувалися фізичні особи, які не працювали, а заробітна плата їм нараховувалася. 27 вересня 2013 року вона була присутня на загальних зборах трудового колективу. Розмір її заробітної плати вона членам колективу не повідомляла. Також сама працювала перукарем. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішення загальних зборів ТОВ «Красень» від 27 вересня 2013 року [PERSON], з 08 жовтня 2014 року, усунуто від виконання обов'язків директора цього товариства і тимчасово виконуючим обов'язки директора призначено [PERSON] (а.с. 5-6). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «Красень», яке оформлено протоколом № 1-27/09/2013 від 27 вересня 2013 року, визнано недійсним (а.с. 12-16). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2014 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 17-25). Постановою Вищого господарського суду України від 13 травня 2014 року зазначену постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасовано, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року залишено в силі (а.с. 26-30). Згідно з довідкою ТОВ «Красень» від 20 червня 2014 року за вих. № 67, розмір щомісячної заробітної плати [PERSON] за період часу з 01 січня по 30 вересня 2013 року становить 4500 гривень (а.с. 215). Відповідно до акту прийому-передачі від [PERSON] до [PERSON] документів ТОВ «Красень», останній було передано журнал обліку трудових книжок товариства (порядковий № 52) та трудові книжки усіх працівників товариства (порядкові номери 25-51) (а.с. 228-231, 238-241). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює всемірну охорону трудових прав працівників. Відповідно до вимог ст. 5-1 КЗпП України, Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення. Нормою ч. 4 ст. 48 КЗпП України встановлено, що до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду чи районного у місті суду Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України, у разі звільненні без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на посаді органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу; рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. До 27 вересня 2013 року позивач працювала директором ТОВ «Красень» і рішенням загальних зборів цього товариства, з 08 жовтня 2013 року її було звільнено з посади директора. Це рішення визнано недійсним рішенням господарського суду Дніпропетровської області, яке залишено в силі рішенням Вищого господарського суду України. Тому позивач підлягає поновленню на посаді директора цього товариства з моменту фактичного звільнення - з 08 жовтня 2013 року. Також, підлягають стягненню з відповідача кошти за час її вимушеного прогулу. Розмір стягнення коштів суд вважає за можливе обраховувати виходячи з наданого суду документу - довідки ТОВ «Красень» від 20 червня 2014 року за вих. № 67, згідно з якою розмір щомісячної заробітної плати [PERSON] становить 4500 гривен, а не з розміру у 4000 гривень, який вказано у штатному розписі товариства на грудень 2010 року (наданий відповідачем), так як з грудня 2010 року по січень - вересень 2013 року цей розмір міг бути неодноразово змінений. Сума, яка підлягає стягненню - 4950 гривень. Також, стягненню на користь Держави підлягає судовий збір, який суд вважає за можливе стягти у сумі 738 гривень 60 копійок: 1% від суми 49500 гривень за позовні вимоги майнового характеру - за стягнення коштів, що становить 495 гривень, та 243 гривні 60 копійок за позовні вимоги немайнового характеру - за поновлення на посаді. На підставі викладеного,

Outcome: approved