Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач в кінцевій редакції свого позову (а.с. 135-136) просить суд визнати за ним право особистої власності на 27/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та згідно технічного паспорту складається з приміщень 1-4, 1-5, 1-6, а також на ? частину надвірних будівель «Б», «Пг», «У», огорожі 1-3. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 16 липня 1988 року він набув право власності на ? частину вказаного будинку, яка складається з вищевказаних приміщень, та ? частину згаданих надвірних будівель і огорожі. Водночас, під час перебування у шлюбі з третьою особою він здійснив добудову до наведеної половини будинку приміщення 1-3, 1-1 та 1-2, у зв'язку із чим йому вже стало належати 71/100 частин цього будинку, а відповідачці відповідно 29/100 частин. Враховуючи те, що третя особа, тобто колишня дружина позивача - [PERSON], претендує на визнання вищевказаної 71/100 частини будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя, він просить визнати за ним право особистої власності на частину будинку, яку 16.07.1988 року йому було подаровано матір'ю та розмір якої становить 27/100 частин. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з тих же підстав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, проте звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає. Третя особа та її представник позов не підтримали, оскільки вважають, що вказана спірна 71/100 частина будинку, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], а саме позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], оскільки мати подарувала позивачеві лише кімнату 1-4 будинку, а прибудова приміщень 1-5 та 1-6 до цієї кімнати була здійснена під час їх шлюбу в середині вісімдесятих років минулого століття. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за сторонами на праві спільної часткової власності зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] тобто за позивачем зареєстровано 71/100 частини цього будинку, а за відповідачкою 29/100 частини. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 19 жовтня 2006 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №727717 від 25.02.2013 року (а.с. 8-10). Також судом встановлено, що з 19 лютого 1977 року по 15 травня 1995 року позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у шлюбі та проживали в спірному будинку [ADDRESS] У відповідності до договору дарування від 16 липня 1988 року, [PERSON] подарувала своєму сину, позивачу по справі [PERSON], ? частину вищевказаного будинку, до складу якої входили приміщення 1-4, 1-5, 1-6, та ? частину надвірних будівель «Б», «Пг», «У», огорожі 1-3. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу позивача та третьої особи від 15 травня 1995 року (а.с. 161), договором дарування (а.с. 15), поясненнями позивача та третьої особи, а також показами свідків, як з боку позивача, так і з боку третьої особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в суді підтвердили той факт, що ще до 16.07.1988 року, тобто до укладання договору дарування матір'ю позивача [PERSON] та її сином [PERSON], до кімнати 1-4, площею 18,5 м2, було прибудовано ще два приміщення: кухню 1-5, площею 8,7 м2, та ванну 1-6, площею 5,0 м2, які на той час складали половину згаданого будинку. Після ж дарування згаданої частини будинку позивачеві, останній, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] (третьою особою), прибудував до згаданої частини будинку ще дві житлові кімнати 1-3, 1-2 та коридор 1-1. У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №498/11.13 від 05.11.2013 року кімната 1-4, кухня 1-5, ванна 1-6, а також ? частина сараю «Б», погребу «Пг», уборної «У», огорожі 1-3, відповідно до технічного паспорту будинку від 25.05.1995 року складають 27/100 ідеальної частки будинку [ADDRESS] (а.с. 104-123). Отже, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пунктів 2 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, враховуючи той факт, що позивач за договором дарування отримав у власність 1/2 частину спірного житлового будинку, до складу якої входили приміщення 1-4, 1-5, 1-6, та ? частину надвірних будівель «Б», «Пг», «У», огорожі 1-3, що на даний час становить 27/100 ідеальної частки цього будинку, є підставою для повного задоволення позову. Суд критично оцінює пояснення третьої особи та її представника, що спірна ? частина будинку, яка до 16.07.1988 року належала [PERSON] та складалась з житлової кімнати 1-4, збільшилась за рахунок здійснення подружжям [PERSON], тобто позивачем та третьою особою, прибудов до цієї житлової кімнати 1-4 двох приміщень, а саме кухні 1-5 та ванни 1-6, виходячи з наступного. Так, здійснюючи в середині 80-х років минулого століття вказані прибудови, подружжя [PERSON] на свій страх та ризик збільшило майно матері позивача [PERSON], у вигляді спірної частини будинку (27/100 ідеальної частки), яка станом на 16.07.1988 року дорівнювала ? частину всього будинку та складалась з житлової кімнати 1-4 і двох приміщень, а саме кухні 1-5 та ванни 1-6. Після ж збільшення належній частини будинку матері позивача, остання 16.07.1988 року подарувала її йому. Таким чином, суд не може застосувати наслідки ст. 62 Сімейного кодексу України щодо істотного збільшення майна позивача внаслідок спільних трудових чи грошових затрат [PERSON] та [PERSON], а тому згідно ст. 57 СК України спірні 27/100 частини будинку та ? частина надвірних будівель«Б», «Пг», «У», огорожі 1-3 є особистою власністю позивача.

Outcome: approved