Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пояснила, що позов підтримує повністю. Вона з відповідачем не проживає однією сім`єю з 26.06.2019 року. Вона має іншого чоловіка. Між нею та відповідачем відсутні спільні інтереси, крім дитини. Представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що у відзиві відповідач позов визнав, томі наявні підстави для розірвання шлюбу на підставі ст.110 СК України. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що відповідач позов про розірвання шлюбу визнає, проте не погоджується з вимогами про стягнення судових витрат, так як позивач не запропонувала йому розірвати шлюбу шляхом подання спільної заяви подружжя до суду з договором про утримання дитини. З наданих квитанцій про оплату витрат на правничу допомогу неможливо встановити яку суму сплатила позивач за написання даного позову та іншого - про стягнення аліментів. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 2 вересня 2017 року у Комарівській сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що було зроблено актовий запис №02, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.09.2017 року. Подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 15.02.2018 року та копією паспорта, № [NUMBER] від 11.10.2017 року. Шлюбні відносини сторони не підтримують. У подружжя відсутність взаєморозуміння. Позивач пояснила, що створює нову сім`ю, тому не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Відповідач повністю визнав позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов`язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивач сплатив 802,80 грн. судового збору. При поданні даного позову необхідно було сплатити 768,40 грн. Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач та її представник не надали суду належних доказів про оплату витрат на правничу допомогу в даній справі у розмірі 1174,2 грн., так як з наданих позивачем договору про надання правової допомоги, додатку до даного договору та квитанції до прибуткового касового ордеру вбачається, що позивач оплачувала витрати на правничу допомогу за підготовку позовів про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, що унеможливлює визначення витрат на правничу допомогу в даній справі. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували витрати на правничу допомогу в даній справі і тому вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі1174,2 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов повністю, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, внаслідок визнання його відповідачем суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат та повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок. Суд вважає, що вимоги відповідача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу є безпідставними, виходячи з такого. Відмова позивачу в задоволенні у стягненні судових витрат на правничу допомогу не є відмовою в задоволенні чи частковому задоволені позовних вимог. Позовні вимоги відповідач визнав повністю, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved