Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON], 08.11.2007 року укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стан Ужгородського управління юстиції Закарпатської області, про що 08.11.2007 рок зроблено відповідний актовий запис № 764 та видано міським відділом реєстрації акті цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатське області Свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 035288. Під час шлюбу з Відповідачем у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Протягом певного часу сторони вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, сімейне життя між ними поступово стало погіршуватися. Неодноразово спроби налагодити сімейні відносини не дали ніякого результату, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюб фактично перестав існувати, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, як сімя існують лише формально, подальша збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожної з сторін. Як зазначає позивач примирення між ними неможливе. Спору про поділ майна, що спільною власністю немає. Донька [PERSON], [INFO] на подальше виховання залишається з позивачкою. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Її адвокат подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, його адвокат подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії І ФМ № 035288, виданого 08.11.2007 року, міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 08.11.2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 764. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сімя існує формально. Статтею 24\~СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Позивач не бажає миритись, а відповідач, зі своєї сторони, на цьому також не наполягає. Таким чином судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сімю та не бажають цього робити, суд вважає, що\~подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, а також їх дітей, тому\~постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з'ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, проте враховуючи, те що позивач у позовній заяві просить не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати, суд приходить висновку, що у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч. 1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved