Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.03.2011 року на загальну суму 123245,31 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 01.03.2011 року отримала кредит у розмірі 7400 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого має заборгованість за період з 01.03.2011 року по 30.06.2018 року в розмірі 123245,31 грн., яка складається з наступного: 7620,00 грн. - заборгованість за кредитом; 115625,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 01.03.2011 року отримала кредит у розмірі 7400 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 27,60% на рік. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Позивачем представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.03.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] згідно якого, станом на 04.06.2019 року обліковується заборгованість відповідача в розмірі 270820,00 грн., яка складається з наступного: 7620,00 грн. - заборгованість за кредитом; 259700,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Водночас, позивач у позовній заяві не вимагає стягнення усієї облікованої суми заборгованості, а заявляє вимоги про стягнення з відповідача частини заборгованості за період з 01.03.2011 року по 30.06.2018 року у сумі 123245,31 грн., яка складається: 7620,00 грн. - заборгованість за кредитом, 115625,31 грн. заборгованість за процентами. Суд, перевіривши представлений позивачем розрахунок заборгованості за період з 01.03.2011 року по 30.06.2018 року, звертає увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, відповідач здійснював часткове погашення кредиту до 26.07.2016 року. З 26.07.2016 року відповідачем жодних погашень заборгованості не проводилось, позивачем продовжено нарахування відсотків. Згідно представленого позивачем розрахунку, нарахування відсотків позивачем припинено з 26.02.2018 року. Відтак, суд доходить висновку, що розрахунок відсотків до стягнення з відповідача слід проводити протягом вказаного періоду - з 26.07.2016 до 26.02.2018 року включно, у період коли відповідачем не здійснювалось жодного погашення заборгованості, а позивачем провадилось нарахування процентів за кредитом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 27,6%, з 01.09.2014 року Банк збільшив процентну ставку до 32,4%, а з 01.04.2015 року до 42% Однак в матеріалах справи не має жодних доказів про повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки, а тому суд при розрахунку відсотків послуговуватиметься первинною ставкою 27,6%. Відповідно до п.2.1.1.12.7 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, наданих до позову позивачем, за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Для з`ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд заборгованість за кредитом, що становить 7620,00 грн., перемножує на 27,6% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов`язання з 26.07.2016 до 26.02.2018 року, тобто по день припинення нарахування відсотків за користування кредитом, що становить 582 дні. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 3400,04 грн. (7620,00 х 27,6% : 360) х 582 днів прострочення. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3400,04 грн. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 7620,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3400,04 грн., всього на загальну суму 11020,04 грн., у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 171,77 грн.

Outcome: partial