Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву, в якій просить: - визнати недійсним договір оренди землі від 13 травня 2009 року між [PERSON] та відповідачем колективним підприємством виробничо-комерційною фірмою «БОСС»; - зобовязати відповідача колективне підприємство виробничо-комерційну фірму «БОСС» повернути йому, [PERSON], земельну ділянку розміром 1.3070 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована та території с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області, що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 558319; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В якості підстав позову позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки розміром 1,3070 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянки, яку він отримав у спадщину після смерті дружини. Відповідач почав користуватися належною позивачу земельною ділянкою згідно договору оренди землі від 13.05.2009 року, який ніби-то уклала його покійна дружина. Про існування цього договору йому стало відомо влітку 2015 року, коли він вирішив самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. Позивач стверджує, що його покійна дружина не підписувала договір оренди земельної ділянки. Таким чином договір порушує його право власності, тобто спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що фірма «Босс» орендує земельні ділянки жителів с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області. Серед інших земельних ділянок, договір оренди землі укладений із [PERSON]. Дата укладення договору оренди землі 13 травня 2009 року. Позивачка надала всі необхідні документи. Орендну плату за користуванням земельною ділянкою отримувала сімя позивача і ніхто ніяких претензій не мав. Також просить застосувати до даних правовідносин строки позовної давності, оскільки договір оренди землі укладений у 2009 році, а позивач звернувся до суду із даним позовом тільки у 2016 році. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов свого довірителя та пояснив, що [PERSON] отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, яка залишилася після смерті його дружини, так як вважав, що представники фірми «Босс» користуються земельною ділянкою по усній домовленості. У 2015 році [PERSON] вирішив самостійно обробляти належну йому земельну ділянку і тоді виявив, що існує договір оренди землі укладений між комерційною фірмою «Босс» та [PERSON] Однак даний договір остання не підписувала, що в подальшому підтвердила експертиза, а тому просить позов задовольнити. Вважає, що вимога представника позивача про застосування строків позовної давності є безпідставною, оскільки про існування даного договору він дізнався тільки влітку 2015 року. Судом були досліджені наступні докази: копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №5583319, виданий 06 вересня 2012 року, корпія свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя [PERSON] 17 лютого 2011 року, копія паспорта громадянина України [PERSON] серії КР № 704476, письмові документи з підписами покійної [PERSON], надані для проведення почеркознавчої експертизи, договір оренди землі укладений між [PERSON] та КП виробничо-комерційною фірмою «Босс» від 13 травня 2009 року з додатками, копія паспорта громадянина України [PERSON] серії КР № 704475, виданий 12 квітня 2002 року Кельменецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, копія паспорта [PERSON] серії СК № 978914, виданий 25 жовтня 1998 року Васильківським МВ ГУМВС України в Київській області, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, висновок експерта № 1114-К від 23 червня 2016 року, копія відомостей про видачу орендної плати по КП ВКФ «Босс» за 2010, 2012-2015 роки, бухгалтерська довідка стосовно розрахунків між КП ВКФ «Босс» та ТимчукЗінаїдою Степанівною за період з 2012 по 2015 роки. Судом встановлено, що 13 травня 2009 року в Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» був зареєстрований договір оренди земельної ділянки, розміром 1.31 га, між [PERSON] та колективним підприємством Виробничо-комерційною фірмою «Босс». Вказана обставина стверджується договором оренди від 13 травня 2009 року. 19 листопада 2009 року [PERSON] померла. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] прийняв позивач [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 лютого 2011 року. Влітку 2015 року позивач [PERSON] вирішив самостійно використовувати свою земельну ділянку, однак виявилося, що існує договір оренди землі між [PERSON] та колективним підприємством Виробничо-комерційною фірмою «Босс», про існування якого він не знав. Даний договір [PERSON] не підписувала. Вказана обставина стверджується висновком експерта №1114-К від 23 червня 2016 року. Відповідач користується спірною земельною ділянкою по даний час. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Підпис на спірному договорі оренди землі [PERSON] не належить, але державна реєстрація цього договору відбулась. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Відповідно до розяснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Положення ст.ст.1212-1215 ЦК України підлягають застосуванню у разі якщо стороною передчасно передано майно на виконання неукладеного договору. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа №6-99ц13). В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що [PERSON] підписала оспорюваний договір, тобто здійснила своє волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Суд відхиляє вимогу представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 9 аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном не застосовується, оскільки порушення прав триває у часі. Таке узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат понесених на оплату судового збору та проведення почеркознавчої експертизи підлягає задоволенню. Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст. ст. 13,14,15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 203, 204, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved