Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Савіхіної А.М., 18.06.2018 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 19.04.2007 року у розмірі 28 525 грн. 09 коп., а також судові витрати у справі. Ухвалою судді від 22.06.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Судові засідання у справі призначались на 18.07.2018 року, 29.08.2018 року, 02.10.2018 року та 15.11.2018 року. З'ясування обставин справи та дослідження доказів мало місце у судовому засіданні 15.15.2018 року. Позов обгрутновано тим, що [PERSON] 19.04.2007 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим власноручно підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПриватБанку, тобто уклала Договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформованою про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, банк свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, у зв'язку із чим у відповідача станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість у сумі 28 525 грн. 09 коп., що є заборгованістю по процентах за користування цим кредитом, пенею та штрафом. Така заборгованість, у межах позовної давності, підлягає стягненню. Належним чином уповноважені представники позивача - Савіхіна А.М. та Іванус І.О. у судове засідання не з'явилися, однак під час подання позовної заяви, а також 15.11.2018 року за вх. № ЕП-681 подали клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у котрому зазначили, що просять дану справу розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримують з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи завчасно та належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, у таке не з'явилася, повідомила про причини своєї неявки, а саме свою неявку обґрунтувала незадовільним станом здоров'я, відзиву на позовну заяву не подала. У поданій заяві за вх. № 5286 від 31.10.2018 року відповідач позов визнала, а розгляд справи просила проводити без її участі. Оскільки у судове засідання не з'явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судовий розгляд справи без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до договору № б/н від 19.04.2007 року у формі підписання та подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а фактично укладеного Договору про надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», надав, а відповідач отримала кредит у сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на офіційному банківському сайті станом на дату виникнення спірних правовідносин, складає між нею та позивачем Договір, і такий факт безперечно стверджується підписом відповідача у згаданій анкеті-заяві. У свою чергу, з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, відповідач була детально ознайомленою шляхом підписання 13.11.2009 року у відділенні банку відповідної заяви-довідки. В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальна» у розмірі, встановленому таким договором, із визначенням 30 днів пільгового періоду. Однак відповідач, використовуючи зазначений кредитний ліміт, не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, котра виникла за відсотками щодо користування цим кредитом. Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, відповідач станом на 14.05.2018 року має заборгованість у сумі 28 525 грн. 09 коп., котра є заборгованістю по процентах за користування кредитом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. З огляду на те, що відповідач прострочила погашення поточних платежів отриманого кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повернув отриманий кредит вчасно, не виконува взятих за договором зобов'язань, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення. В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі, зокрема згідно платіжного доручення від 23.05.2018 року про сплату судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп..

Outcome: approved