Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, в якому просить встановити факти прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а також визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Посилається на те, що [INFO] року помер її дідусь [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS], яку вона відповідно до заповіту від 22.06.1991 року який зареєстрований в реєстрі під №28 та посвідчений головою Веренчанської сільської ради [PERSON] та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповів їй. Спадкоємці, котрі б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що від спадщини вона не відмовилась, спадщину після смерті дідуся [PERSON] прийняла вчасно шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проживаючи в даному будинку, обробляючи земельну ділянку та здійснивши ремонт в будинку. З метою оформлення спадщини, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що нею не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним, просила задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2016 року (а.с. 08). Після смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що 22.06.1991 року спадкодавець [PERSON] вчинив заповіт, яким все моє майно заповів онуці [PERSON], тобто позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, посвідчений головою Веренчанської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №28. Вказане вбачається із заповіту (а.с. 15), довідки виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1370 від 11.05.2016 року (а.с. 16), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.07.1958 року (а.с. 25), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.08.1992 року (а.с. 26), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.1972 року (а.с. 27). Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку спадкового майна померлого [PERSON] при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №167/2016 року, заведеної щодо майна [PERSON], померлого [INFO] року дослідженої судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від спадщини не відмовилася, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном: обробляла присадибну земельну ділянку, провела ремонт будинку, що є об'єктом спадкового майна. Дана обставина підтверджується довідкою виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1367 від 11.05.2016 року (а.с.23). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивача, інших претендентів на спадщину не має. Факт прийняття позивачем спадщини в судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивач [PERSON] після смерті дідуся [PERSON] зробила ремонт будинку в якому останній проживав, підтримує господарство в належному стані та обробляє присадибну земельну ділянку. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року і такий факт необхідно встановити. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №456/02-31 від 07.06.2016 року (а.с. 22) та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43809219 від 11.05.2016 року (а.с. 24). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В довідці Веренчанськоїсільської ради №1369 від 11.05.2016 року (а.с. 21) зазначено, що згідно із записом у по господарській книзі за особовим рахунком [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстрований житловий будинок з господарськими спорудами, який належав [PERSON] Вказане видно також і з копії по господарської книги та облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки, в якій [PERSON] зазначений як голова домогосподарства (а.с. 17-19). В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємицею майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10 зворот), згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №104 від 05.05.2016 року (а.с.14), зведеного акту вартості будинків (а.с. 11), житловий будинок розташований по [ADDRESS] побудований у 1930 році, а господарські будівлі до нього у 1950-1960 роках, їх вартість становить 65612 (шістдесят п'ять тисяч шістсот дванадцять) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved