Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, як такого, що вчинений під впливом обману та застосування наслідків недійсності правочину, в якому просила суд: укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490, визнати недійсним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки у подвійному розмірі 432000,00 грн., а також покласти витрати по сплаті судового збору на відповідачку. В обґрунтування позову зазначила, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Після звернення [PERSON] з позовом до суду про визнання зазначеного договору купівлі-продажу, позивачці стало відомо, що ще 08 вересня 2009 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широкою В.А., реєстраційний номер № 3378. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року у справі № 645/589/16-ц, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, позовні вимоги [PERSON] були задоволені та вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; поновити державну реєстрацію права власності на цю квартиру за позивачем [PERSON] ; визнано за позивачем [PERSON] право власності на неї та витребувано квартиру з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] ; усунути позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні цією квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та звільнення квартири від їхніх речей. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 645/589/16-ц касаційну скаргу було задоволено частково, а саме у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири та визнання за [PERSON] права власності - відмовлено. Відповідне судове рішення вмотивовано тим, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем та спірну квартиру отримала за відплатним договором. Позивачка наголосила, що договір купівлі-продажу квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , не був визнаний судом недійсним, проте відповідна квартира була витребувана у [PERSON] та наразі вона не є її власником. Відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , продаж квартири [ADDRESS] проводилася за 216000 грн., що було еквівалентно сумі 27000 доларів США, які [PERSON] отримала від [PERSON] ще до підписання договору та своїм підписом під цим договором підтвердила проведення зі сторони [PERSON] повного розрахунку за продану квартиру та відсутність претензій майнового характеру. Згідно із пп. 1 п. 6 цього Договору [PERSON] свідчила, що предмет цього договору до його укладання нікому іншому не відчужений. Замовчування відповідача про те, що 08 вересня 2009 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу є істотними обставинами для вчиненого договору купівлі продажу квартири. Крім того, [PERSON] при укладенні правочину гарантувала протилежне в пункті 6, а саме, що від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору, нікому іншому не відчужена, в спорі та під заставою, в тому числі податковій, не перебуває, щодо неї відсутні судові спори; обтяження, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо неї не має. Таким чином, позивачка, користуючись своїм правом та з посиланням на ст. 216, 230 ЦК України, просить зобов`язати [PERSON] повернути їй грошові кошти, які відповідач одержала під час укладання договору купівлі-продажу у подвійному розмірі, що становить 432 000,00 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.04.2021 року позов залишено без руху та надано позивачеві час для усунення недоліків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник адвокат Кравцов С.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Матеріали справи містять заяви представника позивачки про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідно до п. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення на її адресу судових повісток, які повернулися на адресу суду з поміткою поштового відділення про причини невручення: «за закінченням терміну зберігання». Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань. Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 3 ч. 8 ст.128\~ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повісткучи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Оскільки відповідачка судові повістки, направлені за адресою реєстрації не отримує через закінчення терміну їх зберігання, суд вважає, що остання належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд встановив наступне. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490. Відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , продаж квартири [ADDRESS] проводилася за 216000 гривень, що було еквівалентно сумі 27000 доларів США, які [PERSON] отримала від [PERSON] ще до підписання договору та своїм підписом під цим договором підтвердила проведення зі сторони [PERSON] повного розрахунку за продану квартиру та відсутність претензій майнового характеру. В пункті п. 6 вказаного Договору зазначено, що предмет цього договору до його укладання нікому іншому не відчужений. Позивачка наголосила, що після звернення [PERSON] з позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між нею та [PERSON] , їй стало відомо, що 08 вересня 2009 року [PERSON] продала вказану квартиру [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широкою В.А., реєстраційний номер № 3378. Так, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року у справі № 645/589/16-ц, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння були задоволені. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490. Скасовано за відповідачем [PERSON] (іпн. [NUMBER] ) проведену 08 листопада 2012 року державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (номер запису про реєстрацію 56195 в книзі: 1, реєстраційний номер майна - 13994704). Поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем [PERSON] . (іпн. [NUMBER] ). Визнано за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . (іпн. [NUMBER] ). Витребувано квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] . Усунуто позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з цієї квартири відповідачів відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та звільнення квартири від їхніх речей. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 645/589/16-ц касаційну скаргу [PERSON] адвоката Кравцова Сергія Олександровича задоволено частково. Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання за [PERSON] права власності на квартиру скасовано, ухвалено нове судове рішення в цій частині. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири та визнання за [PERSON] права власності на квартиру відмовлено. Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про скасування за [PERSON] проведеної 08 листопада 2012 року державної реєстрацію права власності на квартиру; поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ; витребування квартири з чужого незаконного володіння; усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів та звільнення квартири від їхніх речей залишено без змін. Таким чином позивачка вважає, що оскільки [PERSON] застосувала обман під час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, то остання зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку із вчинення цього правочину. Надаючи правову\~кваліфікацію викладеним\~обставинам,\~суд виходить\~з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при введенні в обману завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Таким чином стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності,\~але які\~є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається\~вчиненим під\~впливом обману\~у випадку\~навмисного введення\~іншої сторони\~в оману\~щодо обставин,\~які впливають\~на вчинення\~правочину.\~На відміну\~від помилки,\~ознакою обману\~є умисел\~у діях\~однієї зі сторін правочину. Досліджуючи питання чи мало місце умисне введення в оману позивача, як сторони правочину, відповідачем щодо обставин, які мають істотне значення, а саме ствердження [PERSON] пункті п. 6 вказаного Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490, що предмет цього договору до його укладання нікому іншому не відчужений, з урахуванням обставин, які встановлені судами в ході розгляду справи № 645/589/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд виходить із наступного. Зі змісту\~Постанови Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~11\~березня 2020\~року у\~справі №\~645/589/16-ц\~вбачається,\~що 08 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно з умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] вказане нерухоме майно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 3378. Право власності на квартиру [PERSON] зареєстрував в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2010 року. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року за позовом [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08 вересня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року заочне рішення від 14 березня 2012 року за заявою [PERSON] скасовано. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2009 року квартири [ADDRESS] відмовлено. Таким чином, оспорюваний правочин від 11.10.2012 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490, був укладений між позивачем та відповідачем в той час, коли існувало Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року по справі № 2033/1433/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання договору купівліпродажу недійсним, відповідно до якого було визнано недійсним договір купівліпродажу квартири [ADDRESS] від 08 вересня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., реєстраційний номер № 3378. Вказане заочне рішення було скасовано ухвалою суду лише через 4 роки 2 місяці після його постановлення, на підставі ухвали суду від 12 травня 2016 року, та в подальшому Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2009 року квартири [ADDRESS] відмовлено. З урахуванням наведеного суд не може кваліфікувати дії відповідачки [PERSON] під час укладення з позивачкою договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 11.10.2012 року як недобросовісні, зважаючи на послідовність дій [PERSON] при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2012 року, факт усвідомлення [PERSON] на момент укладення цього договору, що вказана квартира належить їй, оскільки на час укладення договору з [PERSON] від 11.10.2012 року, вже було постановлено Заочне рішення суду від 14 березня 2012 року по справі № 2033/1433/2011, яким визнано недійсним договір купівлі продажу цієї квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490 саме на тій підставі, на яку посилається позивачка в позові (через вчинення правочину шляхом обману). Позивачка просила у своєму позові визнати договір купівлі-продажу недійсним, як такий, що вчинений під впливом обману, та застосувати наслідки недійсності цього правочину шляхом стягнення з відповідачки на її користь збитків у подвійному розмірі. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Таким чином порушені права позивачки не підлягають судовому захисту в обраний нею спосіб. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, як таким, що вчинений під впливом обману, та застосування наслідків недійсності цього правочину шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки збитків у подвійному розмірі, задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачкою. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed