Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачв [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач, разом з дочкою [PERSON], зятем [PERSON] та онукою [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі №23 що по вул.. Калініна, 70 в м. Черкаси. Разом з ними зареєстрований також відповідач, який в квартирі не проживає, зв»язки з ним не підтримуються, він не бере участі у підтриманні житла, не сплачує комунальні послуги, тобто фактично житлом не користується. Як відомо, він проживає з матір»ю в с. Мельники, Чорнобаївського району. Позивач вказує на те, що вона є пенсіонеркою, їй важко підтримувати житло в належному стані, оплачувати комунальні послуги, в т.ч. за свого бувшого чоловіка. Таким чином, позивач, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №23, що в буд. 70 по вул.. Калініна в м. Черкаси. Під час розгляду справи в якості третьої особи залучено КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач не проживає в квартирі близько 4х років. Він добровільно забрав свої речі і виїхав проживати до своєї матері в село. Кошти на утримання житла не надає, ніхто йому перешкоди у користуванні житлом не чинить. В судове засідання відповідач [PERSON] та третя особа КП «Придніпровська СУБ» ЧМР не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили, не скористалися правом надання заперечень проти позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідач [PERSON] на склад сім»ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] та [PERSON] дочки, 08.08.1989р. отримав ордер №23 на заселення до квартири №23 у буд. №70, що по вул. Калініна в м. Черкаси. Відповідно до даних поквартирної картки та довідки від 19.11.2015р., наданих КП «Придніпровська СУБ», в квартирі станом на час розгляду справи зареєстровані: з 30.08.1989р. [PERSON], на якого відкрито особовий рахунок, з 30.08.1989р. [PERSON] бувша дружина, з 20.09.2002р. [PERSON] дочка, з 11.07.2007р. [PERSON] онука, 20.07.2001р. [PERSON] зять. Крім того, встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 24.05.1999р. та свідоцтва про розірвання шлюбу (актовий запис №133) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За даними акту №889 від 27.08.2015р., який досліджено під час розгляду справи, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з лютого 2012 року. Жодних заперечень, а також належних, допустимих та переконливих доказів щодо зазначених обставин, - відповідачем до суду не надано. Також, під час розгляду справи судом встановлено, що договір найму житлового приміщення не змінено, квартира не приватизована і є комунальною власністю міста. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та Житловим Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобовязується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 ЖК України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення уукладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обовязки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сімї, які відповідно до ст. 64 ЖК України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму- задоволення житлових потреб громадян. Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч.1 цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї. При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сімї наймача, якщо вони проживають разом із ним. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України можуть бути застосовані лише в разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні без поважних причин наймача або членів його сім»ї в строк понад 6-ть місяців. Виходячи із встановлених під час розгляду справи обставин, встановлено, що позивач за позовом [PERSON] не є наймачем спірної квартири і не є членом сім»ї наймача квартири [PERSON], оскільки між ними розірвано шлюб в 1999 році. Вони не ведуть спільне господарство. Крім того, не надано до суду жодних підтверджень щодо зміни договору найму жилого приміщення; особові рахунки між ними не розділено. Крім того, позивач не довела суду, що фактом реєстрації відповідача у квартирі, порушуються її житлові права, що вона позбавлена можливості користуватися квартирою. В разі порушення прав [PERSON], в т.ч. з питань оплати комунальних послуг, утримання житла тощо, - вона, відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав у способи, визначені чинним законодавством. Таким чином, аналізуючи з»ясовані обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відсутні будь-які об»єктивні дані вважати, що права чи інтереси позивача [PERSON], яка не є наймачем та членом сім»ї наймача квартири [PERSON], порушені відповідачем по справі, виходячи із положень ст. 3 ЦПК України, а також ст.ст.63, 64 ЖК України. При цьому, відповідно до ст. 61 ЖК України ні член сім»ї [PERSON] його дочка [PERSON], ні наймодавець Черкаська міська рада та КП «Придніпровська СУБ» ЧМР, як балансоутримувач, - не зверталися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed