Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника у травні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 березня 2021 року, близько 11 год 00 хв., в с. Крюківщина, Київської області по вул. Лобановського перехрестя вул. Боярська, водій [PERSON] , керував транспортним засобом HYUNDAI Tucson, номерний знак [NUMBER] , на перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу Toyota, номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. 29 березня 2021 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Власником транспортного засобу «Toyota, номерний знак [NUMBER] , є позивач. вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 441\~958 (чотириста сорок одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 25 коп. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована у третьої особи\~ПрАТ «УПСК» поліс №АР/9141480 з лімітом майнової відповідальності 130 000,00 грн та франшизою 2 600,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 09.09.2021 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] \~\~відзив на позов не подав. Відповідач у судове засідання 30.11.2021 року не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату та час судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ч. 1\~ст. 1166 ЦК України. Частиною 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13 березня 2021 року серії ААБ №081591 [PERSON] 13 березня 2021 року близько 11 год. 00 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене\~статтею 124 КУпАП, а саме керуючи транспортним засобом HYUNDAI Tucson, номерний знак [NUMBER] , на перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу Toyota, номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пункту 16.11\~Правил дорожнього руху, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306\~(далі\~Правила дорожнього руху), чим вчинив адміністративне правопорушення, за що\~статтею 124 КУпАП\~передбачена адміністративна відповідальність. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року по справі №369/3967/21 [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за\~ст. 124 КУпАП\~(ДТП). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України) При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Згідно п. 1 ч.1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.ч. 4, 6\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.ст.\~3,\~5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників; об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 29\~цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Висновком експертного дослідження № 41 про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Toyota реєстраційний номер [NUMBER] від 31.03.2021 р., вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту становить 441\~958 (чотириста сорок одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 25 коп. Згідно полісу №АР/9141480, укладеного 06.12.2020р., страховиком за шкоду, заподіяну транспортним засобом-автомобілем HYUNDAI Tucson, номерний знак [NUMBER] ПрАТ «УПСК» м. Київ, вул. Кирилівська, 40, відповідальність якого становить (страховий ліміт 130 000,00 грн.\~франшиза 2 600 грн.) 127 400,00 грн. Враховуючи той факт, що ДТП відбулось з вини відповідача , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 29.03.2021 року, а відповідальність страховика - третьої особи складає 127 400,00 грн., різниця між сумою страхового відшкодування (127 400,00 грн.) та вартістю завданих збитків та вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту позивачу (441\~958,25 грн.) складає 314\~558,25 грн. Вказана сума завданих збитків в розмірі 314\~558,25 грн. має бути стягнута з винної особи, тобто з Відповідача. Аналогічної правової позиції дотримуються і суди вищих інстанцій. Так, у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2019 року по справі №760/22171/15-ц зазначено: «юридичною підставою для відшкодування майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки вартість майнового збитку завданого [PERSON] шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у Постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Таким чином, вимоги позивача про відшкодування шкоди, які підтверджуються відповідними належними та наявними у справі доказами є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3227,65 грн судового збору. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5 000 грн., витрати за діагностику пошкоджень у розмірі 1\~476, 97 грн та витрати за евакуатор у розмірі 1730 грн, які підлягають відшкодуванню, з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За нормою частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За складання Висновку експертного дослідження №41 про визначення матеріального збитку позивачем сплачено оцінювачу ФОП [PERSON] кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру N 17 від 31.03.2021 р. та Актом №41 виконаних робіт від 31.03.2021 р. Крім того, представником позивача (водій, який на момент ДТП керував трансопртним засобом Toyota реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] у зв`язку з проведенням експертного дослідження, були сплочені кошти в сумі 3206,97 грн., які складаються з наступного: 1) за діагностику пошкоджень виконану ТОВ «Саміт Моторз Україна» у розмірі 1476,97 грн., що підтверджується фіскальним чеком №16228 від 26.03.2021 р., та Актом виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №129226 від 26.03.2021 р. Дана діагностика необхідна для експерта, оскільки необхідно було встановити весь комплекс пошкоджень, як зовнішніх так і внутрішніх, для цього необхідна розбірка автомобіля, а експерт не має можливості цього зробити, так як відсутнє необхідне обладнання, та потрібні відповідні спеціалісти та умови СТО; 2) з метою необхідності доставити транспортний засіб на діагностику представником позивача було сплочено послуги евакуатора (так як, автомобіль не міг самостійно рухатись) Приватному підприємцю [PERSON] за маршрутом с. Крюківщина до пр-т С. Бандери у розмірі 930,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 26.03.2021 р.; та за маршрутом пр-т С. Бандери до с. Бортничі у розмірі 800,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 26.03.2021 р. Таким чином, дані витрати, пов`язані з витратами на проведення експертизи, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved