Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON], третя особа - Західно-Українська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаража [NUMBER], який знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS]. Обґрунтовує позов тим, що 11 грудня 1997 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу зазначеного гаража. Однак позивач не має можливості зареєструвати своє право власності, оскільки договір купівлі-продажу був посвідчений на Західно-Українській товарній біржі та нотаріально не посвідчений. У судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою позов підтримав, просить його задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно з якою позов визнав, справу просить розглянути без його участі. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 11 грудня 1997 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі «Західно-Українська товарна біржа» за №352, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж [NUMBER], який знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS]. Відповідно до умов п. 3 зазначеного договору позивач сплатив [PERSON] повну вартість гаража [NUMBER], що знаходиться у гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS], - в розмірі 4130 гривень. ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» [PERSON] видано технічний паспорт на гараж [ADDRESS]. Встановлено, що сторони не оспорюють дійсність укладеного договору купівлі-продажу від 11 грудня 1997 року, зареєстрованого на товарній біржі «Західно-Українська товарна біржа» за №352. Погоджені всі істотні умови договору та здійснено повне його виконання, а саме, [PERSON] передав у власність [PERSON] гараж за [NUMBER], що знаходиться у гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS], а [PERSON] оплатив [PERSON] кошти в розмірі 4130 гривень. Згідно з вимогами ст. 15 Закону України ''Про товарну біржу'' (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 03 грудня 1996 року (чинній на час укладення спірного договору) нотаріальне посвідчення вимагалося лише для договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин (стаття 227), для договору дарування на суму понад 500 карбованців, договору дарування валютних цінностей на суму понад 50 карбованців і договорів дарування нерухомого майна (стаття 244), договору довічного утримання (стаття 426) та для заповіту (стаття 541). При цьому статтею 47 Цивільного кодексу Української РСР в зазначеній редакції передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Таким чином нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу гаража на момент укладення спірного договору законом не вимагалося. Однак право власності на придбаний гараж у період дії чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивач не зареєстрував. У подальшому в позивача виникла необхідність у реєстрації права власності на спірний гараж, однак форма договору, яка відповідала чинному на час його укладення законодавства, не відповідає вимогам цивільного законодавства України, яке є чинним на даний час. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, оскільки він не може оформити у встановленому законом порядку право власності на майно, яке набув на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 1997 року. За вказаних обставин, беручи до уваги, що договіркупівлі-продажу від 11 грудня 1997 року, зареєстрований на товарній біржі «Західно-Українська товарна біржа» за №352, відповідав чинному на час його укладення законодавству, відбулося його повне виконання сторонами, він відповідав справжній волі сторін, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від їх волі, суд вважає за доцільне визнати цей договір дійсним, оскільки це відповідає вимогам ч. 2 ст. 219 ЦК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 219, 334, 657 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved