Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] у квітні 2021 року через засоби поштового зв`язку звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача у відшкодування боргу за договором позики від 28 лютого 2018 року в сумі 279 592,00 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10 000 доларів США на дату подачі позовної заяви, та боргу за договором позики від 12 березня 2019 року у розмірі 2 001 878,72 грн. 96 коп., що є еквівалентом 71 600 доларів США, та судових витрат (а.с. 1-3, 32, 40-42). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.02.2018 року між сторонами укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу 10 000 дол. США, останній в свою чергу зобов`язався повернути кошти у строк до 01.06.2018 року. Також 12.03.2019 року позивач з відповідачем уклав договір позики за яким передав відповідачу 71 600 дол. США строком до 12.09.2019 року. Факт укладення договорів позики та передачі грошових коштів підтверджується власноручно написаними та підписаними [PERSON] розписками від 28.02.2018 року та від 12.03.2019 року. Зазначено, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, грошові кошти у визначений строк позивачу не повернув, чим порушив права позивача і завдав йому матеріальну шкоду. Тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу загальну суму боргу за двома договорами позики в сумі 2 281 470,72 грн., виходячи з курсу валют Національного банку України на дату подачі позову за 1 долар США - 27,9592 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 41). Ухвалою суду від 09.07.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче судове засідання на 05.08.2021 року, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 51). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.10.2021 року підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 09.11.2021 року на 10 год. 40 хв. (а.с. 64). В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, у заяві зазначив, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та заяви представника позивача 09.11.2021 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як убачається зі змісту підписаної [PERSON] розписки від 28.02.2018 року, відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 дол. США, що в еквіваленті складало 280 000 грн., які зобов`язувався повернути протягом трьох місяців, але не пізніше 01.06.2018 року (а.с. 12). Також [PERSON] видана розписка від 12.03.2019 року, відповідно якої відповідач взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 71 600 дол. США, що в еквіваленті складало 2 004 800 грн., які зобов`язувався повернути протягом шести місяців, але не пізніше 12.09.2019 року (а.с. 13). Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, останній не виконав взяті на себе за договорами позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договорами строк позивачу [PERSON] не повернув. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Як зазначено вище, відповідач зобов`язувався повернути позивачу отримані кошти в сумі 10 000 дол. США до 01.06.2018 року, та отримані кошти в сумі 71 600 дол. США до 12.09.2019 року. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, у зв`язку з невиконанням умов укладених договорів позики з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута сума позики у загальному розмірі 81 600 дол. США. Разом з тим, позивачем позовні вимоги заявлені в національній валюті України - гривнях на дату подачі позову в еквіваленті до суми позики в доларах США. За вимогами частини 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні на день ухвалення рішення - 09.11.2021 р. становить за 100,00 доларів США - 2 608,06 грн. За викладених обставин, у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов укладених двох договорів позики, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 28.02.2018 року у розмірі 260 806 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10 000 доларів США (10 000 х 26,0806), та заборгованість за договором позики від 12.03.2019 року у розмірі 1 867 370 грн. 96 коп., що є еквівалентом 71 600 доларів США (71 600 х 26,0806), а всього суму 2 128 176 грн. 96 коп. При цьому ціна позову заявлена у розмірі 2 281 470,72 грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останніми судовий збір в дохід держави у розмірі 11 350 грн. 00 коп. (а.с. 49).

Outcome: partial