Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] у квітні 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення 2000 доларів США безпідставно набутих коштів та 50000 гривень моральної шкоди. Обґрунтовувала позов тим, що 27 січня 2015 року сплатила відповідачу 5000 доларів США за оформлення та відправку до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015. Жодного договору між ними укладено не було. Однак, серед видів діяльності, якими [PERSON] має право займатися як фізична особа-підприємець відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, немає таких, як надання послуг з оформлення та відправки до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015. Крім того, на сайті Посольства США в Україні міститься інформація, що участь у лотереї на розіграш віз на DV-2015 здійснюється лише до 02 листопада 2013 року та є абсолютно безкоштовною. Тому кошти в розмірі 5000 доларів США отримані [PERSON] без достатньої правової підстави, і він зобов'язаний їх повернути відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. 15 липня 2015 року він повернув їй 3000 доларів США, а решта суми в розмірі 2000 доларів США залишилась неповернутою, з приводу чого 13 жовтня 2015 року її представником було направлено відповідачу письмову вимогу, яка повернула з поштового відділення за закінченням терміну зберігання. Внаслідок протиправної поведінки відповідача вона зазнала моральної шкоди, що полягає у сильних душевних стражданнях, змінах усталеного способу життя, оскільки, проживаючи в Хмельницькій області, позивач змушена була декілька разів приїжджати до Тернополя, звертатися до адвоката і до суду. Через звинувачення в розтраті значної суми коштів у неї погіршились стосунки в сім'ї. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Позивач зазначила, що дізналася про розіграш зеленої карти на виїзд у США, з приводу чого звернулась до відповідача. Він їй повідомив, що є варіант виїзду з [PERSON], який виграв зелену карту. Вони з [PERSON] почали готувати документи, склали історію про їхнє життя, заповнювали анкети. Заплатили відповідачу 5000 доларів США. Між ними була усна домовленість, що в разі успішного виїзду гроші залишаться у нього, а в разі, якщо не вийде виїхати, він усі гроші поверне. 1000 доларів США відповідач їм віддав, коли вони їхали на медкомісію в Київ, про що вона написала письмову розписку. В посольстві США їм у виїзді відмовили, а грошей відповідач не повернув. В подальшому позивач стверджувала, що між нею та відповідачем був укладений усний договір, умовами якого було передбачено, що в разі успішного виїзду у США вона має доплатити відповідачу 7000 доларів США, а якщо ні - то він повертає їй усі сплачені кошти. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав із викладених у позовній заяві обставин та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав. Пояснив, що знає [PERSON] як клієнта. Вона дуже хотіла виїхати у США і просила знайти варіанти виїзду. Він співпрацював із фірмою «Геліос», звідти дізнався про [PERSON], який виграв зелену карту, але грошей на виїзд не мав. Тому запропонували можливість виїзду [PERSON] разом із [PERSON] у статусі його дружини. Фірма хотіла завдаток 5000 доларів США, щоб у [PERSON] були якісь гарантії. Позивач заплатила йому ці кошти. Він почав готувати документи. З тих 5000 доларів США 1000 віддав [PERSON] на медкомісію в Київ. У виїзді в США їм відмовили. У зв'язку з цим 3000 доларів США він позивачу повернув, а 1000 доларів США залишилась йому за його послуги. Така була домовленість, на яку позивач була згідна. А десь у жовтні 2015 року зателефонувала і повідомила, що це завелика плата за його роботу і її мама має претензії до неї. Крім цього, щодо участі в лотереї на розіграш віз на DV-2015, відповідач зауважив, що можливо вона й була безкоштовною, однак відправка до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015, це вже не заявка, а документи по виграшній заявці. Після оголошеної в розгляді справи перерви сторони подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до виданого та підписаного [PERSON] підтвердження, [PERSON] сплачено 4000 доларів США як оплату за оформлення та відправку до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015, 27 січня 2015 року - ще 1000 доларів США. У судовому засіданні сторони підтвердили фактичну передачу й отримання цих коштів. На звороті зазначеного підтвердження міститься запис [PERSON] від 15 липня 2015 року про те, що у зв'язку з відмовою він повертає 3000 доларів США. Повернення коштів у зазначеному розмірі позивач підтвердила як у судовому засіданні, так і зазначила про це в позовній заяві. Відповідно до письмової розписки від 12 червня 2012 року, [PERSON] взяла у [PERSON] 1000 доларів США для проходження медогляду. В судовому засіданні позивач стверджувала, що ця 1000 доларів США входить у суму 3000 доларів США, про які зазначено на звороті підтвердження про сплату коштів відповідно до запису [PERSON] від 15 липня 2015 року. Відповідач [PERSON] наполягав на тому, що зі сплачених 5000 доларів США ця 1000 доларів США відповідно до письмової розписки була отримана [PERSON] для проходження медогляду, а ще 3000 доларів США він повернув їй відповідно до його запису від 15 липня 2015 року на підтвердженні про сплату [PERSON] 5000 доларів США. З роздруківки з інтернет-сайту Посольства США «Прес-реліз: Лотерея з розіграшу диверсифікаційних віз на 2015 рік (ДВ-2015)» вбачається, що реєстрація на участь у розіграші здійснюється лише до 02 листопада 2013 року та є абсолютно безкоштовною. Допомога посередників або агенцій у заповненні заявки не потрібна. 13 жовтня 2015 року від адвоката [PERSON] [PERSON] направлено вимогу про повернення [PERSON] 2000 доларів США, як таких, що отримані без достатньої правової підстави, оскільки жодного договору між [PERSON] і [PERSON] не укладалося, та відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до видів діяльності, якими має право займатися [PERSON], не належить надання послуг у сфері лотереї з розіграшу віз на DV-2015. 15 листопада 2015 року зазначена вимога повернута без вручення адресату за закінченням терміну зберігання рекомендованого потового відправлення на відділенні поштового зв'язку. За клопотанням позивача судом допитано свідка [PERSON], який усудовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його дружиною. У 2014 році він виграв зелену карту. Від [PERSON] дізнався про [PERSON], яка теж хотіла виїхати у США. Одружився з нею, щоби простіше пройти співбесіду в посольстві. У листопаді 2014 року [PERSON] заплатила відповідачу 5000 доларів США. 16 червня 2015 року вони проходили медогляд у Києві і 17 червня 2015 року - співбесіду в посольстві. На ці витрати [PERSON] отримала у [PERSON] 1000 доларів США, про що написала письмову розписку. Співбесіду вони не пройшли. Пізніше в телефонній розмові [PERSON] йому повідомила, що [PERSON] повернув їй 3000 доларів США. Наскільки йому відомо, між [PERSON] і [PERSON] була усна домовленість на 5000 доларів США. Відповідач казав, що витрачені кошти повертатися не будуть. Також, [PERSON] підтвердив, що він не мав коштів на виїзд у США і всі витрати мала нести [PERSON] Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що між ними був укладений усний договір, за умовами якого [PERSON] сприяв [PERSON] у пошуку варіантів, збиранні документів та їх подачі для виїзду у США. На виконання цього усного договору [PERSON] сплатила [PERSON] 5000 доларів США. Із зазначеної суми коштів 12 червня 2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1000 доларів США, які нею витрачені на проходження медогляду, що сторони в судовому засіданні не оспорювали. У виїзді до США [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з чим 15 липня 2015 року [PERSON] повернув їй 3000 доларів США, що підтверджено письмовою розпискою. Доводи позивача про те, що отримана нею від [PERSON] сума коштів у розмірі 1000 доларів США на проходження медичного огляду входить у суму повернутих їй [PERSON] 15 липня 2015 року 3000 доларів США, не підтверджені жодними доказами. Змістом позовних вимог [PERSON] є стягнення 2000 доларів США як таких, які набуті [PERSON] без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1212 ЦК України визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо. На підставі пояснень сторін та показань свідка [PERSON] підтверджено, що між сторонами був укладений усний договір, на виконання умов якого [PERSON] сприяв [PERSON] у пошуку варіантів, збиранні документів та їх подачі для виїзду у США. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Жодних доказів про досягнення істотних умов договору, зокрема про те, чи була домовленість між сторонами про оплату послуг [PERSON], в якому порядку і в яких розмірах, сторонами не надано. При цьому [PERSON] стверджував, що вартість його послуг становила 1000 доларів США. Жодних доказів на спростування зазначених тверджень позивачем не надано. З огляду не те, що сторони не заперечували, що уклали в усній формі договір, за яким [PERSON] надавав [PERSON] зазначені послуги, до правовідносин, що виникли між ними, не можуть бути застосовані вимоги ст. 1212 ЦК України, оскільки підставою отримання цих коштів [PERSON] були договірні зобов'язання на підставі договору, укладення якого не заборонено законом. Суд вважає необгрунтованими твердження позивача про те, що безпідставність набутих коштів полягає в тому, що серед видів діяльності, якими [PERSON] має право займатися як фізична особа-підприємець, немає надання послуг з оформлення та відправки до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015, та крім того, участь у лотереї на розіграш віз на DV-2015 здійснювалася лише до 02 листопада 2013 року та була абсолютно безкоштовною. Ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до повідомлення Посольства США реєстрація на участь у Лотереї з розіграшу диверсифікаційних віз на 2015 рік (ДВ-2015) здійснюється лише до 02 листопада 2013 року та є абсолютно безкоштовною. Допомога посередників або агенцій у заповненні заявки не потрібна. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін та показань свідка [PERSON] підтверджено, що [PERSON] із власної ініціативи звернулася до [PERSON] з метою пошуку варіантів та допомоги у збиранні документів та їх подачі для виїзду у США. Сплата [PERSON] грошових коштів у розмірі 5000 доларів США відповідно до виданого та підписаного [PERSON] підтвердження оплатиза оформлення та відправку до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015 не може вважатись безпідставною лише з огляду на те, що участь у лотереї була безкоштовною. До листопада 2013 року [PERSON] мала можливість безкоштовно самостійно подати таку заявку. Відповідно до зазначеного підтвердження кошти сплачені за відправку документів, а не за заповнення заявки на участь у лотереї на розіграш віз. Більше того, як підтвердила в судовому засіданні сама позивач [PERSON], кошти нею були сплачені [PERSON] за оформлення документів з метою її виїзду у США разом із [PERSON], який виграв зелену карту, у статусі його дружини. За вказаних обставин суд прийшов до переконання про відсутність передбачених законом підстав для стягнення зі [PERSON] в користь позивача грошових коштів у розмірі 2000 доларів США як таких, які набуті [PERSON] без достатньої правової підстави, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають. Відтак, безпідставними є також і вимоги про відшкодування [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 цього кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Судом не встановлено, що мало місце порушення [PERSON] прав [PERSON], а тому підстав відшкодування моральної шкоди немає. Аналізуючи в сукупності досліджені у справі докази, застосовуючи до правовідносин між сторонами вимоги закону, якими вони регулюються, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167, 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed