Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до відповідача [PERSON], [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1901/0308/88-024 від 14.03.2008 року, яка становить 49 309,07 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (02.06.2015 р.), складає - 1 039 676,81 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 26 798,00 доларів США, що еквівалентно 565 033,15 грн.; заборгованість за процентами - 11 671,34 доларів США, що еквівалентно 246 089,04 грн.; заборгованість за нарахованою комісією - 10 839,73 доларів США, що еквівалентно 228 554,62 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності за Товариством з обмежено відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» за ціною 507 679,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності; зобовязати Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При вирішенні звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності, прийняти рішення про виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що зареєстровані за адресою: [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2012 р. між [PERSON] Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС Комерцбанк» укладено Договір факторингу №15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Згідно зазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1901/0308/88-024 від 14.03.2008 р., який був укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] та Договором іпотеки від 14.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме [PERSON] Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Кредитним договором та Договором іпотеки. ВАТ «Сведбанк», з яким позичальник [PERSON] уклала договір кредиту, свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши останній кредит у сумі 29 000 доларів США. Однак, [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобовязання та мала прострочену заборгованість за Кредитним договором. У листопаді 2014 року під час спроби досудового врегулювання погашення заборгованості, [PERSON] «ФК «Вектор Плюс», стало відомо, що Іпотекодавець [PERSON] помер. У звязку із прийняттям спадщини, права та обовязки [PERSON], як Іпотекодавця, перейшли до [PERSON] Оскільки, [PERSON] «ФК «Вектор Плюс», є Іпотекодержателем нерухомого майна спадкодавця, вимоги товариства за рахунок іпотечного майна задовольняються першочергово. Пунктом 12.3.1 Іпотечного договору від 14.03.2008 р. передбачено, що задоволення вимог Іпотекодержателяч здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, і не повідомили суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Представник третьої особи служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради подавши письмові пояснення, при вирішенні справи просить врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив. 14.03.2008 року [PERSON] уклала із Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» Кредитний договір № 1901/0308/88-024, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 29 000,00 доларів США, із кінцевим терміном повернення - 14.03.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 14.03.2008 року, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2220, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими [PERSON] «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступлено права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, всупереч умовам Кредитних договорів та ст. 526 ЦК України, [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобовязання та мала прострочену заборгованість за Кредитним договором. 31.10.2013 року Іпотекодавець [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть серії І-ИД №163397, видане 08.11.2013 року Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з інформацією Першої Тернопільської державної нотаріальної контори №902/02-14 від 12.03.2015 року, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну померлому [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, у звязку із прийняттям спадщини, права та обовязки [PERSON], як Іпотекодавця, перейшли до [PERSON]. Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Станом на 02.06.2015 р. заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» за кредитом згідно Кредитного договору №1901/0308/88-024 від 14.03.2008 року, складає 49 309,07 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 02.06.2015 року (1 долар США = 21,0849 грн.) становить 1 039 676,81 гривень, а саме: -заборгованість по основній сумі кредиту - 26 798,00 доларів США, що еквівалентно 565 033,15 грн. -заборгованість за процентами - 11 671,34 доларів США, що еквівалентно 246 089,04 грн. -заборгованість за нарахованою комісією - 10 839,73 доларів США, що еквівалентно 228 554,62 грн. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п 3.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є визнання права. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, іпотека припиняється. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.12.3.1 Іпотечного договору від 14.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2220, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 36, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, який є відмінний від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов»язання, але в разі його порушення боржником від відповідає за задоволення вимог кредитора в межах вартості предмета іпотеки. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета субєктом оціночної діяльності. Згідно із Висновком про вартість обєкта незалежної оцінки, проведеного ТОВ «Експерт оцінка плюс», вартість нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS], складає 507 679,00 (пятсот сім тисяч шістсот сімдесят девять, 00) грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Згідно Довідки №1143 від 02.10.2015 року, виданої ДП «Фаворит-3», за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За даних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а тому слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності за Товариством з обмежено відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» за ціною 507 679,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1901/0308/88-024 від 14.03.2008 року, яка становить 49 309,07 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 02.06.2015 р., складає - 1 039 676,81 гривень. Також при цьому, слід виселити із спірного житла [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], із квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідачів в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved