Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просив суд: усунути позивачу перешкоди в спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з сином, встановивши систематичні побачення у будні дні: кожен понеділок та четвер місяця з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON] ; кожні перші та треті вихідні місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі без присутності матері дитини [PERSON] ; спільний відпочинок: з 01 січня по 15 січня та з 01 серпня по 15 серпня кожного року без присутності матері дитини [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони по справі з листопада 2008 року по вересень 2013 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання стосунків сторін, їх син залишився проживати разом з матір`ю відповідачем [PERSON] . Між сторонами склалися неприязні стосунки, які, на думку позивача, не повинні позначатися на спільній дитині сторін. Відповідач, через вкрай негативне ставлення до позивача, чинить позивачу перешкоди в реалізації його батьківських прав та обов`язків щодо сина [PERSON] . Перший рік після розриву стосунків між сторонами побачення позивача з сином залежали від волевиявлення відповідача, яка категорично відмовляла в побаченнях з дитиною, у зв`язку з чим позивач 14.11.2014р. був змушений звернутися до служби у справах дітей із заявою про визначення позивачу способів участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина шляхом встановлення графіку регулярних побачень. На засіданні комісії відповідач пообіцяла не чинити позивачеві перешкод у зустрічах із дитиною. Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2015 року №136 визначено способи участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON] у формі спілкування з ним щопонеділка та щочетверга з 19-00 години до 21 години, першої та третьої суботи і другої та четвертої неділі з 11-00 голини до 20-00 години. Згідно встановленого графіку, позивач з`являвся за місцем проживання відповідача з дитиною, проте побачити сина йому не вдалося, внаслідок чого він був вимушений звертатися до правоохоронних органів, проте результатів це не надало, відповідач в квартиру позивача не впускає, дитину не надає, на телефонні дзвінки не реагує, або повідомляє, що позивач сина ніколи не побачить. Наведене порушення відповідачем прав позивача щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином є підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач зареєстрований та проживає в двокімнатній квартирі з батьками. Квартира має задовільний санітарний стан, кімната, яку займає позивач облаштована двома спальними місцями, в квартирі створені всі необхідні для перебування в ній дитини умови, а також для виховання та розвитку. З урахування положень ст. 149 СК України, позивач вважає, що, крім визначених розпорядженням способів участі у вихованні сина, позивачу із сином має бути надана можливість спільного відпочинку - з 01 січня по 15 січня та з 01 серпня по 15 серпня кожного року. Крім того, позивач вважає, що більш доцільно виділити йому для спілкування з сином кожні перші та треті вихідні місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі. Це обумовлено інтересами дитини. Також позивач наполягає на тому, щоб його зустрічі із сином проходили без присутності відповідача через неприязні стосунки сторін.\~\~ Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з викладених у позові підстав. Позивач додатково пояснив, що відповідач не надає позивачеві можливості бачитися з дитиною. Вже після звернення з позовом до суду, у грудні 2015 року позивач бачив сина, а після цього йому відповідачем у побаченні знову було відмовлено. До звернення до суду з позовом відповідач також чинила перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач неодноразово, у визначені службою у справах дітей дні приїздив до під`їзду відповідача, яка не відчиняла двері. Позивач неодноразово викликав співробітників міліції з цього приводу, які тричі складали відповідні протоколи. Вважає, що буде доцільно та добре для сина, якщо позивач забиратиме його на перші, треті вихідні до себе додому, взимку їздитиме з сином в гори кататися на лижах, а влітку два тижні вони також будуть спільно відпочивати. Крім того, що його побачення з дитиною не заважатимуть навчанню сина в секціях, оскільки згодний, щоб визначені для спілкування дні співпадали з такими навчаннями, він буде присутнім на тренуваннях. Також позивач обізнаний, що відповідач влітку на вихідні вивозить дитину за місто на дачу, тому вважає, що два вихідних на місяць влітку син може проводити з матір`ю, а два вихідних з батьком на рибалці. Представник позивача також додатково пояснила, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, є співвласником квартири, окрема кімната в якій виділена позивачеві з сином. Батько також може відводити сина на секції. Позовні вимоги щодо спілкування з сином без участі відповідача викликані необхідністю мінімізувати контакти сторін, до такого ж рішення прийшов і орган опіки та піклування. Службою у справах дітей не був визначений спільний відпочинок позивача із сином, оскільки не проводилось обстеження його умов проживання. Підкреслила про наявність переконливих доказів на підтвердження чинення відповідачем перешкод у спілкування позивача із сином. зазначила, що позивач працює неофіційно, зайнятий з ранку до вечора. По домофону відповідач повідомила, що не надасть сина, оскільки оскаржує розпорядження опікунської ради. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач подала письмові заперечення на позов (а.с.151-156), в яких зазначила, що після півторарічного ігнорування позивачем свого сина, він в листопаді 2014 року звернувся до опікунської ради із заявою про визначення часу спілкування з дитиною. 29 листопада та 20 грудня 2014 року позивач зустрічався із сином, відповідач у цьому не чинила йому ніяких перешкод, не проявляла агресії до позивача. Після спілкування позивача з сином телефоном 25.12.2014р., він зник та не намагався побачити дитину. На засіданні комісії заяву позивача було задоволено частково, йому було відмовлено в нічному перебуванні дитини у батька та у поїздках на зимові та літні канікули. Крім того, в рішенні комісії не було зазначено, що побачення мають відбуватися без присутності матері. Жодного разу позивач не викликав до відповідача працівників міліції. 06.04.2014р. з 17:45 до 20:14 дитина перебувала на секції з карате, тому відповідач з сином у цей день та час не знаходилися вдома. Позивач жодного разу не телефонував відповідачеві, не цікавився здоров`ям сина. Замість матеріальної допомоги на сина, яку відповідач не надає, він звернувся до суду з даним позовом. Зі змісту самої позовної заяви вбачається відсутність перешкоджань з боку відповідача у спілкуванні позивачу з сином. В секторі соціально-правового захисту дітей представнику позивача повідомили, що лише матір має вирішувати у її присутності чи без мають відбуватися спілкування дитини з батьком. Дитина займається в багатьох гуртках та не повинна заради забаганки батька пропускати заняття. Крім того, дитина не повинна бачитись із батьком майже в нічний час. оскільки відповідач жодним чином не перешкоджає позивачеві у спілкуванні з сином, просить відмовити в задоволенні позову через відсутність предмету спору. Додатково відповідач в судовому засіданні пояснила, що на перші два засідання з приводу позбавлення позивача батьківських прав, він не з`явився. Позивач чотири роки не поздоровляє сина з днем народження. В дні, коли позивач нібито викликав співробітників міліції, - 16 та 20 квітня, дитина хворіла. Лише одного разу відповідачеві зателефонували з міліції з приводу надання пояснень за заявою позивача. Позивач сам не має бажання спілкуватися із сином. Відповідач не має довіри до позивача. В січні 2015 року відповідач з сином була у батьків відповідача, який в той час перебував на відпочинку. В 2015 році позивач жодного разу не телефонував. На комісії було відмовлено у спілкуванні позивача з сином під час канікул, оскільки ним не було надано довідок про місце роботи та розмір доходів. Визначений органом опіки та піклування графік спілкування позивача з вином відповідач визнає, ніколи не чинила перешкод у його виконанні. Час, який просить позивач у позові, дуже пізній, крім того дитина увесь час знаходиться на додаткових заняттях та секціях. Крім того, не зважають на обізнаність позивача про алергію дитини на цитрусові, він намагався дати сину апельсиновий сік. Також відповідач вважає визначений комісією графік спілкування неправильним, таким, що не відповідає інтересам дитини, яка постійно навчається в секціях та гуртках. Син лише у четвер вільний з 18:15. При цьому відповідач не заперечуватиме, якщо позивач у понеділок буде присутній при заняттях сина карате, щоб дитина не пропускала заняття. Що стосується вимог позову про спільний відпочинок узимку, зазначила, що позивач не працює та не зрозуміло за які кошти відпочиває сам. Вважає недоцільним розривати спілкування на суботи та неділі через тиждень, категорично заперечує проти того, щоб син залишався у позивача в нічний час, оскільки відсутні достовірні дані, де фактично позивач проживає. Влітку на вихідні відповідач вивозить сина на дачу до своїх батьків, тому необхідність проведення відпочинку на вихідні з позивачем у Києві суперечить інтересам дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні пояснила, що до повноважень даного органу входило проведення обстеження умов проживання позивача, про що було складено відповідний акт. До розгляду даної справи в суді такий акт не складався. Позивач є власником 1/3 частини квартири. Квартира складається з двох кімнат, в одній мешкають бабуся та дідусь, в іншій позивач. Квартира охайна, обладнана всім необхідним, нормальні умови проживання для дитини. Представник в повному обсязі підтримала рішення органу опіки та піклування. Проте, в разі незгоди з розпорядженням, батьки можуть звернутися до суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, розпорядження голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини, відповідно до чинного законодавства, направила до суду витяг з протоколу засідання комісії та висновок служби у справах дітей. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбний відносинах та мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Актом №15 обстеження умов проживання (а.с.177). На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року (а.с.7), [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 96-97), сплата яких здійснювалась позивачем і до ухвалення рішення суду (а.с.102). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. [PERSON] в листопаді 2014 року звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про встановлення графіку побачень з сином [PERSON] , [INFO] (а.с.98-99). Згідно висновку служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини від 06.03.2015 року, проведено бесіду з батьками [PERSON] , 2009 року народження, під час якої з`ясовано, що батько бажає брати активну участь у вихованні, утриманні та спілкуванні з малолітнім сином, мати [PERSON] не заперечує проти спілкування батька з сином, але в її присутності. Враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей рекомендує комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації призначити години спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , 2009 року народження, наступним чином: - кожного понеділка та кожного четверга з 19-00 години до 21-00 години, першої та третьої суботи і другої та четвертої неділі з 11-00 години до 20-00 години (а.с.187). 10.03.2015р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол №5) вирішено підготувати розпорядження, за яким визначити участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина щопонеділка та щочетверга з 19-00 години до 21-00 години, першої та третьої суботи і другої та четвертої неділі з 11-00 години до 20-00 години (а.с.186). Таке розпорядження №136 було підписано головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 25.03.2015р. (а.с.13). Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. 153, 157, 159 СК України). В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача - матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкування з сином, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з нею без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, з урахуванням стосунків сторін, буде більше сприяти його порозумінню з дитиною. Відповідач в судовому засіданні заперечувала факт будь-яких перешкод з її боку в спілкуванні позивача з сином, посилалася на відсутність з боку батька бажання спілкуватись з дитиною, категорично заперечувала проти того, щоб син залишався з батьком на нічний час, а також, щоб позивач проводив із сином майбутні зимові та літні канікули, враховуючи вік дитини та відсутність у позивача навиків по догляду за сином, просила врахувати вік дитини, більшу прихильність дитини до матері, оскільки з моменту народження відповідач постійно знаходиться з дитиною, в той час, як батько дитини є необізнаним у простих життєвих питаннях, які стосуються денного режиму дитини, харчування, уподобань сина, тому відповідач, як мати дитини, не погоджується віддавати дитину батьку, наполягає на неможливості спілкування дитини з батьком у її відсутності, в той же час не заперечує щодо зустрічей батька та дитини. Не зважаючи на невизнання відповідачем позову щодо чинення нею перешкод позивачеві у побаченнях та спілкуванні з дитиною, наявність порушень прав позивача, як батька, з боку відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, після визначення в березні 2015 року комісією з питань захисту прав дитини участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина, та наданні відповідного розпорядження, 06, 16 та 20 квітня 2015 року позивач намагався побачитися із сином, в чому позивачу з боку відповідача чинилися безумовні перешкоди, що в свою чергу стало підставою звернення [PERSON] до правоохоронних органів (а.с.14-22). При цьому суд зауважує, що хвороба [PERSON] 20 квітня 2015 року (а.с.166) не може бути перешкодою у спілкуванні батька з сином. Крім того, внаслідок незгоди [PERSON] з Розпорядженням №136 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 25.03.2015р., нею до Окружного адміністративного суду міста Києва було подано адміністративний позов про визнання цього розпорядження протиправним та його скасування, у відкритті провадження за яким було відмовлено (а.с.57-72). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що в межах даного спору позивачем надані належні докази, що підтверджують неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в тому числі невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким визначено години та дні спілкування батька з сином. Оцінивши наявні у справі докази та пояснення сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків та їх ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Враховуючи викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, а також психічний та фізичний стан малолітньої дитини, приходить до висновку, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною підлягають задоволенню частково. Суд вважає за необхідне, виходячи з найвищих інтересів дитини, визначити наступні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином. Враховуючи щільний графік відвідування [PERSON] різноманітних гуртків та секцій про що відповідачем в судовому засіданні надані детальні пояснення та відповідні докази (а.с.163-165), суд вважає за необхідне визначити [PERSON] , як спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , години для спілкування, а саме: кожен понеділок та четвер місяця з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON] , враховуючи негативні стосунки сторін та відсутність обставин, які були б підставою необхідності проведення побачень позивача з дитиною в присутності іншої особи, що в цілому відповідає прийнятому з цього питання рішенню комісії з питань захисту прав дитини. Що стосується участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином у вихідні дні, суд приходить до висновку про неможливість визначення часу перебування дитини з позивачем у нічний час, виходячи з наступного. Не зважаючи на те, що матеріали справи містять копію договору дарування квартири, за яким 1/3 частка квартири [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.120-121), позивач із батьками зареєстрований за цією адресою (а.с.122) та 17.07.2015р. було проведено обстеження умов проживання в квартирі [ADDRESS] , за яким виявлені належні умови проживання у тому числі й для дитини, разом з тим цей акт не містить зазначення обставин, з яких особи, що його склали, прийшли до висновку, що [PERSON] дійсно проживає за цією адресою. При цьому, з відповіді Київського міського військового комісаріату МО України, вбачається, що 23.10.2015 року представниками районного у місті Києві військового комісаріату спільно з ГУ МВС було здійснено перевірку вищевказаної адреси з матою розшуку громадянина [PERSON] , за результатами якої останнього не виявлено, двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів за даною адресою проживають люди похилого віку (а.с.197). Таким чином матеріали справи не містять достовірних доказів того, що адреса, за якою було проведено обстеження умов проживання позивача є дійсною адресою його проживання, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, а також пояснень та згоди сторін щодо недоцільності розірвання часу спілкування позивача з сином у суботи та неділі кожного разу через тиждень, як це визначено в розпорядженні, суд вважає за правильне, визначити часи спілкування позивача з сином у вихідні дні наступним чином: восени, взимку та навесні - кожної першої та третьої суботи місяця з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, а також кожної першої та третьої неділі місяця з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON] ; влітку - кожної першої суботи місяця з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, а також кожної першої неділі місяця з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON] . При цьому, визначаючи різну кількість часу спілкування позивача з сином у залежності від пори року, суд виходить із того, що як встановлено в судовому засіданні, відповідач в літню пору року вивозить дитину на дачу, а перебування малолітньої дитини влітку поза межами мегаполісу безумовно є позитивним для дитини. При цьому позивач в судовому засіданні зазначив лише про свою можливість влітку на вихідні відвезти сина на рибалку з нічним відпочинком в палатці, що, з урахуванням віку дитини, не відповідає інтересам сина сторін. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визначення позивачу з сином спільного відпочинку з 01 січня по 15 січня та з 01 серпня по 15 серпня кожного року, враховуючи насамперед шестирічний вік дитини, його безумовну прихильність до матері, з якою він постійно проживає, а також відсутність у позивача навичок в постійному догляді за сином, який, з урахуванням малолітнього віку, потребує особливої уваги, а з урахуванням алергії на певні продукти, спеціальних обмежень у харчуванні, недотримання яких може призвести до негативних наслідків для здоров`я сина сторін. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що спільний відпочинок позивача з сином з 01 січня по 15 січня та з 01 серпня по 15 серпня кожного року, принаймні на теперішній час, не відповідатиме інтересам дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial