Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне: 24 липня 2013 позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції уу Донецькій області під актовим записом № 548. Від цього шлюбу подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач [PERSON] зазначає, що з жовтня 2016 року з відповідачем проживають окремо, а їх шлюб носить лише формальний характер. На підставі вищенаведеного позивач просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, подала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, у якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Проте, подав до суду у якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутності, позов визнає повністю в частині розірвання шлюбу і в сумі 800,00 грн., щодо стягнення аліментів. Судове засідання у справі було призначене на 22.12.2017 року на 16 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 24 липня 2013, між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області під актовим записом № 548, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 329059. Від цього шлюбу подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 523674 від 19 липня 2013 року. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, з жовтня 2016 року з сторони по справі проживають окремо, а їх шлюб носить лише формальний характер. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. № 1801-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік\~для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року у розмірі 3 200 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 746,00 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 2 240 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., які відповідач добровільно готовий сплачувати, що вбачається з його заяви від 27.11.2017 року, яка міститься в матеріалах справи. Крім того, як зазначено у ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо сплати аліментів, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 06 липня 2017 року (дати звернення до суду з відповідним позовом). Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved