Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк (АТ КБ) «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.07.2013, у зв`язку з невиконанням з її сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 20.09.2020 року існує заборгованість - 77836,21 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 56124,62 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 21711,59 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 04.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. 24.12.2020 через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін. Ухвалою суду від 12.01.2021 клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін задоволено, розгляд цивільної справи № 639/7820/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 09 лютого 2021 року. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що тіло простроченого кредиту за договором б/н від 31.07.2013 становить 53592,27 грн., а не 56124,62 грн., як зазначено в банківській виписці по рахунку, що була долучена до позовної заяви позивачем. Вважає нараховані банком проценти та комісію незаконними та необгрунтованими, оскільки відсутні підстави вважати, що між нею, як позичальником та банком, як позикодавцем, були погоджені умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] підписанням анкети-заяви позичальника б/н від 31.07.2013 приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, які є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Підпис позичальника на заяві свідчить про те, що їй відомі та зрозумілі всі умови договору, у тому числі і тарифи. Отже, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Вважає, що клієнт погодилась із запропонованими тарифами Банку, оскільки користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, проводила розрахунки через термінали в касах магазинів, а також здійснювала погашення заборгованості частково. Тому посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не мають прийматись судом до уваги. В судове засдання з`явилась позивач [PERSON] , заперечувала проти задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 21711,59 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2532,35 грн. Представник відповідача - Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістив, Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. 31.07.2013 [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявила бажання отримати платіжну карту з кредитним лімітом. Своїм підписом відповідач погодилась з тим, що дана заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 23) [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшено до 40000,00 грн.(а.с. 22) З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором [PERSON] надано кредитні картки, остання з них має термін дії до березня 2023 року ( а.с. 21). Як вбачається з матеріалів справи , витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачають стягнення процентів, неустойки (штрафу, пені). При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. (а.с. 48) Відповідач підписав лише заяву позичальника від 31.07.2013, яка містить тільки анкетні дані позичальника, відомості щодо працевлаштування, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором , посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30днів пільгового періоду», «Універсальна, 55днів пільгового періоду»,«Універсальна CONTRACT»,«Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їхрозміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. Цей Витяг не підписаний відповідачем та не зрозуміло, який тип картки з перелічених видано [PERSON] . В анкеті-заяві також не зазначено, яку саме з карткок «Універсальна» виявила бажання отримати відповідач. У заяві позичальника від 31.07.2013 відсутні також умови договору про встановлення розміру відсотків. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (31.07.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які є в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, конкретні базові відсотки за його користування, обов`язки про суму щомісячних платежів та пільговий період. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року№ 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №112/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] . Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо. Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31.07.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Як вбачається з розрахунку банка, станом на 20.09.2020 [PERSON] має заборгованість в розмірі 77836,21 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредита- 56124,62 грн., заборгованість за простроченими відсотками-21711,59 грн. За приписами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 56124,62 грн. У задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 21711,59 грн. суд відмовляє. За правилами статті 141 ЦПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться у п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов суд задовольняє частково, тобто на 72 %, судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в сумі 1513,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial