Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 08.12.2008 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач умови кредитного договору не виконує, має заборгованість по кредиту у розмірі 29108,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позов визнає частково, а саме, тіло кредиту в сумі 7667,65 грн., оскільки з його картки здійснювалося автоматичне погашення заборгованості та судовий збір в сумі 1762 грн., іншу частину позову не визнає, та просить відмовити в його задоволенні. Ухвалою судді від 05.03.2018 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.03.2018 року в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням від 29.03.2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 16564,78 грн. та судові витрати 1762 грн., а всього 18326,78 грн. Ухвалою судді від 13.06.2018 року скасовано заочне рішення та призначено справу до судового розгляду на 02.08.2018 року. Клопотання від сторін не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 08.12.2008 року укладений кредитний договір № б/н відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 12000 грн. на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує. Тому 27.02.2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач не виконує умови договору, станом на 15.01.2018 року заборгованість за кредитним договором складає - тіло кредиту 2030,27 гривень, 12910,32 гривень відсотки за кредитом, які підлягають стягненню з відповідача. Посилання відповідача на ту обставину, що з його зарплатної картки автоматично проводилось списання коштів в рахунок погашення заборгованості судом не прийняті з наступних підстав. Відповідно до п.2.1.3.3 Договору від 08.12.2008 року відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. За договором про надання банківських послуг №б/н від 08.12.2008 року відповідач має прострочену заборгованість. Судом встановлено, що з картки [NUMBER], яка належить [PERSON] списувались кошти починаючи з 23.03.2018 року по 20.04.2018 року в сумі 2399,35 гривень. Заборгованість, яка підлягає до стягнення в сумі 14940,59 гривень виникла станом на 15.01.2018 року. Крім того, відповідачем не надано свій розрахунок суми боргу та не обґрунтовано чому саме заборгованість в сумі 7667,65 гривень він визнає та яку суму ним сплачено в рахунок погашення боргу. Пред'являючи позов, банк прохав стягнути з відповідача штраф і пеню по суті за одні і ті самі порушення грошових зобов'язань. За загальним правилом, яке закріплене у ст. 61 Конституції України, заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й те саме порушення. Статтею 549 ЦК України встановлено два види неустойки: пеня і штраф, які є різними за своїм змістом і не можуть бути засновані одночасно за одне й те саме порушення (постанова ВСУ № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року). Отже, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки стягнення пені і штрафу за одні й ті ж самі порушення грошових зобов'язань суперечить принципу, встановленого ст.61 Конституції України. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню за допущені порушення грошових зобов'язань лише штраф: його фіксована складова - 250 грн. та процентна складова 1374,19 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 1762 грн.

Outcome: partial