Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виділ в натурі частини домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В подальшому 22.07.2013 року, позовні вимоги було збільшено, за якими позивач просить додатково встановити порядок користування земельною ділянкою цього домоволодіння, яка складає 0,085 га (кадастровий номер: [NUMBER]). 13.09.2013 року було подано до суду про зменшення розміру позовних вимог, зя якими позивач просить виключити з позовних вимог вимогу про виділення йому в натурі, в якості належної йому частки із спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS], убиральні літер. «Ж», площею 1 м.кв. та вартістю 609,00 грн. Посилаючись не бажання відповідачів перерозподілу ідеальних часток спільної часткової власності, із збільшення частки позивача, і таке не бажання порушує права позивача на виділ належної йому частки. Посилаючись на ст. 364 ЦК України, позивач просить вимоги задовольнити. У судове засідання 21.11.2017 року учасники процесу не з'явились, проте направили до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів у справі. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 01.04.2015 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., визнано та затверджено мирову угоду від 31.03.2015 року, укладену між [PERSON] та [PERSON], та [PERSON], за якою виділено в натурі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-27, том № 2). 01.04.2015 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., у справі призначено земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 31-31, том №2). 13.11.2015 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., у справі провадження у справі відновлено (а.с. 48, том №2). 09.12.2015 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., у справі призначено земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 55-56, том №2). 31.03.2016 року з експертної установи до суду надійшов висновок експерта (а.с 57, 59-79, том №2). 04.04.2016 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., у справі провадження відновлено (а.с. 76, том №2). [INFO] позивач [PERSON], помер (а.с. 85, том № 2). 23.05.2016 року ухвалою суду під головування судді Макаренка В.В., провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступників (а.с. 89, том №2). 02.03.2017 року, здійснено повторний автоматизований розподіл згаданої справи між суддями, відповідно до розпорядження керівника Святошинського районного суду м. Києва, та справа розподілена судді Миколаєць І.Ю. (а.с.91, 92, том №2). 03.03.2017 року ухвалою суду під головування судді Миколаєць І.Ю., справу прийнято до провадження, та відновлено провадження у справі (а.с. 93-94, том №2). 18.04.2017 року ухвалою суду під головування судді Миколаєць І.Ю., залучено [PERSON], як правонаступника [PERSON] (а.с. 110-111, том №2). 12.10.2017 року від правонаступника [PERSON], та її довірителя [PERSON], до суду надійшло клопотання із вимогами про визначення судом порядку користування спірною земельною ділянкою за варіантом № 1, згідно експертного висновку № 58/16-41 (а.с.129, 130), том № 2). У судовому засіданні, яке відбулось 09.11.2017 року, учасники процесу, які брали участь у справі, а саме: представник позивача [PERSON], підтримав порядок користування спірною земельною ділянкою за варіантом № 1, згідно експертного висновку № 58/16-41, а відповідач [PERSON], та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], проти запропонованого експертом варіанту № 1, згідно експертного висновку № 58/16-41 не заперечували ( а.с. 133-134, том № 2). Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст.. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Відповідно до правової позиції ВС України висловленої у справі №6-841цс16 при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку черії [NUMBER], [PERSON], [PERSON], [PERSON], є співвласниками по 1/3 частки спірної земельної ділянки (а.с.41, том №1). Позивач і відповідачі мають спірну земельну ділянку, яка складає 0,085 га (кадастровий номер: [NUMBER]), за адресою: [ADDRESS], в спільній частковій власності: відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 82387842 від 14.04.2017 року, [PERSON], є власником 1/3 частки спірної земельної ділянки, а відповідач [PERSON], є власником 1/3 частки спірної земельної ділянки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 41780846 від 05.08.2015 року та відповідач [PERSON], є власником 1/3 частки спірної земельної ділянки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 4115703 від 29.05.2013 року. Таким чином встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у сторін у спільній частковій власності. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 58/16-41 від 29.03.2016 року проведеного КНДІСЕ, судовим експертом Коваленко Л.А., ним запропоновано чотири варіанти встановлення порядку користування співвласниками земельною ділянкою загальною площею 0,0885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER]), відповідно до належних їм часток (по 1/3 частки кожному із співвласників), з врахуванням земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами і необхідна для їх обслуговування (а.с. 33-75, том № 2). Сторони по справі, а саме позивач наполягав а відповідачі не заперечували, що запропоновано першого варіанту встановлення порядку користування співвласниками земельною ділянкою загальною площею 0,0885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER]), відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 58/16-41 від 29.03.2016 року, зазначеного в додатку № 1 до висновку № 58/16-41 (а.с.72, том №2). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25 грудня 1996 року № 13, при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. У разі неможливості перенесення співвласником на надану в його користування ділянку господарських будівель і насаджень суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. У спільному користуванні сторін суд може залишити лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. На підставі зазначеного, суд розглянувши всі запропоновані експертом варіанти встановлення порядку користування земельної ділянки, а також вислухавши думку сторін по справі, прийшов до висновку, що варіант № 1 порядку користування земельною ділянкою, запропонований у висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 58/16-41 від 29.03.2016 року, зазначеного в додатку № 1 до висновку № 58/16-41 в найбільшій мірі відповідатиме ідеальним часткам позивача та відповідачів та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку. Зважаючи на те, що сторони погодили саме такий варіант встановлення порядку користування співвласниками земельною ділянкою загальною площею 0,0885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER]), суд приходить про його ухвалення, та відповідно задоволення вимог позивача. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved