Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернулася 30.11.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить: визнати за [PERSON] право власності на 459/1000 ідеальних часток квартири [ADDRESS] , що складається з кімнати №39, частини коридору, частини кухні, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 25.11.2002р. записаного в реєстрову книгу за №7-19383, відповідно до зробленого ФОП [PERSON] висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , 38, 39 №029/інв від 15.05.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] належало на праві власності 339/1000 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . До 2005 року квартира належала на праві спільної часткової власності 4-м власникам: 191/1000 - [PERSON] , 196/1000 - [PERSON] , 339/1000 - [PERSON] , 274/1000 - [PERSON] . Однак, в серпні 2005 року [PERSON] без згоди інших співвласників виділила та зареєструвала свою частку як продовольчий магазин. [PERSON] помер спадкоємцем була [PERSON] , яка не могла отримати спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідністю здійснення перерозподілу часток квартири. 15.05.2019 року ФОП [PERSON] було складено висновок щодо розрахунку ідеальних часток та було складено новий технічний паспорт. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 у справі №522/15419/19 визнано [PERSON] право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири, визнано за [PERSON] право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири. Питання права власності позивача на частку в квартирі з урахуванням перерозподілу часток після вибуття одного з приміщення в окремий об`єкт права власності не вирішено. Ухвалою суду від 03.12.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 05.01.2021 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.03.2021 року. У підготовчому засіданні 10.03.2021 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 12.05.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 12.05.2021 року та подання представником позивача заяви про відкладення, розгляд справи було відкладено на 16.06.2021 року. Розгляд справи у підготовчому засіданні 16.06.2021 року, відкладено за заявою позивача, на 13.07.2021 року. У підготовчому засіданні 13.07.2021 року представник позивача [PERSON] вказав, що підготував додаткові пояснення, адже змінилися обставини з моменту подання позову до відкриття провадження у справі. [PERSON] вказав, що конфлікту у сторін немає, відповідачі не проти права власності позивача. В той час як представник позивача вказував, що право власності позивача не визнається державними органами. Розгляд справи було відкладено до 11.08.2021 року. Відтак, згідно додаткових пояснень [PERSON] від 13.07.2021 року, [PERSON] звернулася 22.03.2021 року до державного реєстратора з метою виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2020, але розгляд заяви було зупинено, адже відсутня інформація щодо зміни адреси квартири, а саме з квартири 39,39,39,39-А на квартиру №37,38,39 . В новому технічному паспорті номер квартири позначено в нормальному вигляді, але не враховано подальші труднощі з реєстрацією права власності. Лише у разі задоволення позову [PERSON] співвласники майна зможуть змінити адресу квартири та зареєструвати право власності. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 11.08.2021 року розгляд справи відкладено на 20.10.2021 року. Ухвалою суду від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.11.2021 року. У судовому засіданні 24.11.2021 року [PERSON] та її представник [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги. [PERSON] , [PERSON] та її представник [PERSON] не заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне. Судом встановлено, що Розпорядженням органу приватизації №175030 від 25.11.2002 року Було передано [PERSON] у приватну власність 339/1000 квартири [ADDRESS] (а.с.17) та видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.18). З висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , складеного 15.05.2019 року ФОП [PERSON] вбачається поділ квартири між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказано, що частка 274/1000 загальною площею 25.4 кв.м. виділена в окремі нежилі приміщення продовольчого магазину (а.с.33). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що [PERSON] є власником з 21.03.2005 року нежитлових приміщень продовольчого магазину за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25,4 кв.м. (а.с.24-32). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у справі №522/15419/19 визнано за [PERSON] право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири [ADDRESS] , відповідно до висновку ФОП [PERSON] (а.с.38-47). Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Як вказували відповідачі в судовому засіданні конфлікту між ними та позивачкою щодо її права власності немає. Представник позивача посилався на наявність невизнання права органами державної влади, які через наявність розбіжностей у старих та нових документах та через виділ частини одного із співвласників не виділяють власність позивача в окрему квартиру. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] жодним чином не порушують права [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Доказів про не визнання права власності [PERSON] будь-ким суду не представлено, про втрату оригіналу правовстановлюючого документу мова не йдеться. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 4 ст. 355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. В постанові від 04.04.2019 року у справі № 750/4445/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду на підставі ч. 2 ст. 416 ЦПК України висловив такий висновок про застосування норми права. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа. В постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16 Верховний Суд України висловив наступну правову позицію. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Питання про виділ частки майна [PERSON] з права спільної власності не ставиться, виділ майна не є предметом позову. Згідно п. 3.1. - 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Як вказувалося вище, всі залучення до участі у справі співвласники згодні на зміну ідеальних часток, співвласник, який виділив в натурі свою частку до розгляду справи не залучався. Таким чином, усунення помилок у складенні висновку, що полягали у зазначені номеру квартири не у відповідності до правовстановлюючих документів не є підставою для визнання ідеальних часток у судовому порядку. Співвласники майна за згодою здійснюють розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За таких підстав, суд дійшов переконливого висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed