Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, місцезнаходження: м.Одеса, Думська площа, 1, про визначення [PERSON] додаткового строку у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] ; визнання факту родинних відносин, а саме: те що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Позов подано з підстав визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] , померла сестра позивача, [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: частина квартири [ADDRESS] . Позивач мешкає на території Російської Федерації, весь час до смерті сестри спілкувався з нею та підтримував дружні стосунки. Коли дізнався про смерть сестри приїхати в Україну не мав можливості, оскільки в травні 2017 року потрапив до лікарні з діагнозом сахарний діабет 2 типу , середньої тяжкості в фазі субкомпенсації. В результаті даного захворювання була проведена операція якою видалено 2 пальці та частину стопи, про що свідчить виписний епікриз з 15 міської клінічної лікарні ім. О.М. Філатова. Після операції у позивача був довгий період реабілітації, що і спричинило пропуск строку. По приїзду в Україну, позивач звернувся до нотаріальної контори, але йому було запропоновано звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. від 30 листопада 2017 року відкрито провадження по справі за зазначеним позовом [PERSON] На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 12 квітня 2018 року №1093/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м.Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 27.04.2018 року). Ухвалою від 04.05.2018 року суддею Єршовою Л.С. справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні 01.11.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали від 11.06.2018 року у судове засідання викликались свідки, проте в подальшому учасники справи просили суд не проводити допит свідків по справі (а.с. 19, т. 2, а.с. 249, т. 1). Позивач та його представник у судовому засіданні просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та заявах, поданих до суду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що причини, якими позивач обґрунтовує свій позов не можливо вважати поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.04.2017 року, актовий запис про смерть №4190 (а.с. 5). Після смерті [PERSON] Другою одеською державною нотаріальною конторою 11.07.2017 року заведено спадкову праву №296/2 (а.с. 213-244). З зазначеної спадкової справи вбачається, що 11.07.2017 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , звернулась [PERSON] , яка вказала, що вона є племінницею померлої та мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . [INFO] року сплив 6-місячний строк, визначений ч.1 ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] 06.11.2019 року до нотаріальної контори особисто з заявою звернувся [PERSON] , який вказав, що є рідним братом померлої [PERSON] та бажає прийняти спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] має два паспорти - громадянина Російської Федерації та Сполучених Штатів Америки. При цьому 22.08.2017 року [PERSON] виїхав з території РФ, пред`явивши на кордоні паспорт громадянина РФ, про що свідчить відповідна відмітка (а.с. 226, т. 1), та в`їхав в Україну 22.08.2017 року, пред`явивши на кордоні паспорт громадянина США, про що свідчить відповідна відмітка (а.с. 5, т. 2). В подальшому [PERSON] , 12.11.2017 року за паспортом громадянина США виїхав з території України (а.с. 5, т. 2), та у той же день 12.11.2017 року за паспортом громадянина РФ повернувся в Україну (а.с. 226, т. 1). Таким чином, твердження [PERSON] , викладені у позові, про те, що він тільки 12.11.2017 року в`їхав на територію України не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи та самим позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що в період з 22.08.2017 року і по 19.10.2017 року (останній день, встановлений законом для прийняття спадщини після смерті [PERSON] ) [PERSON] перебував в Україні, що він особисто підтвердив у судовому засіданні. При цьому позивач жодним чином не довів, що в цей період існували якісь непереборні перешкоди (зокрема, незадовільний стан здоров`я) звернутись до нотаріальної контори (особисто, або поштою). Суд не приймає як доказ неможливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори виписний епікриз, відповідно до якого [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.05.2017 року по 31.05.2017 року (а.с. 9-10), оскільки [PERSON] померла у квітні 2017 року, і до та після періоду стаціонарного лікування, яке тривало 13 днів, [PERSON] не був позбавлений можливості направити заяву про вступ у спадщину поштою, та як зазначалось, вже 22.08.2017 року він приїхав в Україну. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 28.02.2018 року по справі № 318/1037/15-ц Верховний Суд вказав, що «причина, на яку посилається позивач, а саме хвороба у період з 07 жовтня 2013 року по 17 жовтня 2013 року не є такою, яка позбавляла його можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк»; у постанові від 28.03.2019 року по справі № 145/1108/17 Верховний Суд зазначив, що «судами надано належну правову оцінку доводам позивача про поважність пропуску такого строку з огляду на перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом 27 днів за весь шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, та правильно відхилено, як такі, що також не свідчать про наявність об`єктивних обставин, оскільки вона не позбавлена була подати таку заяву у проміжок часу, коли вона не перебувала на лікуванні»; у постанові від 08.01.2019 року по справі № 707/1023/17 Верховний Суд зазначив, що «касаційний суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки її лікування зайняло 11 днів, а строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців». Також суд враховує, що [PERSON] на протязі розгляду справи дає протиречиві свідчення про те, коли він дізнався про смерть [PERSON] Так, у позові він стверджує, що «весь час до смерті сестри спілкувався з нею та підтримував дружні стосунки. Коли дізнався про смерть сестри приїхати в Україну не мав можливості, оскільки в травні 2017 року потрапив до лікарні з діагнозом сахарний діабет 2 типу, середньої тяжкості в фазі субкомпенсації…Після операції у позивача був довгий період реабілітації, що і спричинило пропуск строку… Оскільки, позивач сам не в змозі за станом здоров`я був приїхати до України, його привезли лише 12.11.2017 року….» (а.с. 2, т. 1). В заяві, поданій до суду 05.03.2018 року (а.с. 75, т. 1), [PERSON] стверджує, що він у травні «багато разів дзвонив сестрі, але ніхто не брав трубку. Я подумав, що вона на дачі. Коли приїхав до Одеси в кінці серпня, дізнався від сусідів, що сестра померла…». Проте, у будь-якому випадку, [PERSON] дізнався про смерть сестри за декілька місяців до закінчення строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а відповідно це не може бути поважною причиною пропущення строку для прийняття спадщини. Суд враховує, що аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд. Так, у постанові від 11 червня 2018 року по справі № 127/8266/17 зазначено, що «саме по собі проживання в Російській Федерації не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, згідно з пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час відкриття спадщини, позивач не був позбавлений можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою.»; у постанові від 20 вересня 2018 року по справі № 385/483/17 зазначено «якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні», аналогічні правові висновки зроблено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, а також у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 398/3802/15-ц. Суд не може вважати належними доказами по справі також, існуючу на думку [PERSON] , «діру» в законодавстві України. Так, як він стверджує в своїй заяві, поданій до суду 11.04.2018 року (а.с. 89, т. 1), він і припустити не міг, що можливо надіслати заяву про прийняття спадщини поштою, не маючи свідоцтва про смерть сестри. На думку суду, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщинине є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 01.02.2018 року по справі №389/1193/17-ц, від 18 лютого 2019 року по справі №382/2101/16-ц та ін.). Суд також не бере до уваги доводи позивача, що [PERSON] (третя особа по справі) неправомірно, на його думку, вступила у спадщину після смерті [PERSON] , оскільки це не стосується предмету спору. Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього доказового матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Враховуючи, що зазначені позивачем причини як окремо, так і у сукупності не можуть визнаватись об`єктивними перешкодами, труднощами, які позбавили його будь-якої можливості своєчасно дізнатись про смерть члена сім`ї, а після отримання такої інформації - звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідно до передбаченого законом порядку для реалізації своїх спадкових прав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1998 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичних фактів обумовлено якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Так, вимога позову про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтована позивачем необхідністю реалізації ним права на спадкування. Разом з тим, неподання позивачем вчасно заяви про прийняття спадщини та неможливість застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1272 ЦК України, свідчить про те, що встановлення відповідного факту в цьому випадку не буде породжувати для позивача особистих чи майнових прав. Таким чином вимога про встановлення факту родинних відносин у даному випадку є похідною та не підлягає задоволенню. Суд враховує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 675/1888/15-ц.

Outcome: dismissed