Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Тернопільське лісове господарство» №155-к від 27 листопада 2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] »; поновити його в ДП «Тернопільське лісове господарство» на посаді водія 1 класу та стягнути з ДП «Тернопільське лісове господарство» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 28 листопада 2020 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «Тернопільське лісове господарство», де працював на посаді водія закріпленого за ним автомобіля MAZDA СХ-9, реєстраційний номер [NUMBER] , трудовий договір укладений на невизначений строк. 27 листопада 2020 року його було повідомлено про звільнення «за прогул» та вручено під розписку трудову книжку. Жодних інших документів в цей день йому не було надано. На адвокатський запит, відповідачем було надано документи на підставі яких було прийнято наказ про звільнення №155-к від 27 листопада 2020 року. Так, зі змісту наданих відповідачем документів, встановлено, що наказом т.в.о. директора ДП «Тернопільське лісове господарство» №155-к від 27 листопада 2020 року його ( [PERSON] ) було звільнено з посади водія з 27 листопада 2020 року за прогул. Підставою прийняття такого наказу стала «згода профкому». Також були долучені акти про відсутність позивача на робочому місці 19 та 26 листопада більше трьох годин. Зі змісту вказаних вище документів, вбачається, що: він ( [PERSON] ) нібито був відсутній на робочому місці 19 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин та 26 листопада 2020 року з 09 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин; він відмовився підписувати вищевказані акти про відсутність працівника на роботі від 19 та 26 листопада 2020 року; наявна згода профспілкового комітету на звільнення [PERSON] із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак, в порушення ст. 149 КЗпП України відповідачем при вирішенні питання щодо його звільнення з підстав відсутності о на роботі, не було відібрано пояснення з приводу його так званої «відсутності». При цьому, позивач вказує, що відповідно до даних запису з камер відеоспостереження, він у вказаний період 19 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин та 26 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин знаходився на території підприємства біля ввіреного йому автомобіля, що повністю спростовує твердження про його відсутність на робочому місці. Так, позивач покликається на те, що прогулом без поважних причин вважається залишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору, або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий говір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року по справі №681/695/19. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.15, 18, 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків передбачених ст.ст. 43 та 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення з роботи є підставою для поновлення на роботі. Однак, відповідач не надав позивачу доказів на підтвердження його звернення до профспілки чи профспілок з відповідним поданням на отримання відповідної згоди на звільнення позивача та власне самої згоди профспілки на таке звільнення. З цих підстав, позивач вважає, що його звільнено з роботи з порушенням норм чинного трудового законодавства, то у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України наявні підстави для його поновлення на роботі та стягнення з відповідача на його ( [PERSON] ) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив визнати незаконним і скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Тернопільське лісове господарство» №155-к від 27 листопада 2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] »; поновити його в ДП «Тернопільське лісове господарство» на посаді водія 1 класу та стягнути з ДП «Тернопільське лісове господарство» на його користь 1211,84 гривень - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 18480,56 гривень - компенсації за невикористану відпустку. Представник відповідача Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» - Панчук С.М. у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, про що подав письмову заяву. Судом установлено: Згідно трудової книжки позивача [PERSON] серії [NUMBER] , 01 лютого 2017 року [PERSON] прийнято на роботу у Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» на посаду водія 1 класу легкового автомобіля по переводу з ДП «Чортківський лісгосп», згідно наказу №23-к від 31 січня 2017 року. Також, відповідно до запису у вказаній трудовій книжці, 27 листопада 2020 року, [PERSON] звільнено з роботи по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 27 листопада 2020 року за прогул (відсутність на робочому місці), відповідно до наказу №155-к від 27 листопада 2020 року. Як убачається із наданої Державним підприємством «Тернопільське лісове господарство» відповіді на адвокатський запит від 11 грудня 2020 року за №703, [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці протягом усього робочого дня, 19 листопада 2020 року та 26 листопада 2020 року, про що складені відповідні акти про відсутність працівника на робочому місці від 19 листопада 2020 року та від 26 листопада 2020 року. Після відмови [PERSON] від підписання вказаних актів було складено акти про відмову від підписання акту про відсутність працівника на роботі від 19 листопада 2020 року та від 26 листопада 2020 року. При звільненні [PERSON] від займання посади водія 1 класу ДП «Тернопільське лісове господарство» було складено акт про отримання ним трудової книжки. Згідно Акта Про відсутність працівника на робочому місці від 19 листопада 2020 року, складеного т.в.о. директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Прокіпчук Русланом Михайловичем у присутності головного інженера - Бойко Василя Володимировича, старшого майстра переробки деревини лісопромислового комплексу - [PERSON] , працівник [PERSON] , який перебуває на посаді водія в ДП «Тернопільське лісове господарство» був відсутній на своєму робочому місці протягом робочого дня з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин 19 листопада 2020 року. Працівник відмовився пояснювати свою відсутність на робочому місці. Відповідно до Акта про відмову від підписання акту про відсутність працівника на роботі від 19 листопада 2020 року, складеного т.в.о. директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Прокіпчук Русланом Михайловичем у присутності головного інженера - Бойко Василя Володимировича, старшого майстра переробки деревини лісопромислового комплексу - [PERSON] , працівник [PERSON] , який перебуває на посаді водія в ДП «Тернопільське лісове господарство» відмовився від ознайомлення та підписання акту про відсутність працівника на роботі від 19 листопада 2020 року. 26 листопада 2020 року т.в.о. директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Прокіпчук Русланом Михайловичем у присутності головного інженера - Бойко Василя Володимировича, старшого майстра переробки деревини лісопромислового комплексу - [PERSON] було складено Акт про відсутність працівника на робочому місці, відповідно до якого працівник [PERSON] , який перебуває на посаді водія в ДП «Тернопільське лісове господарство» був відсутній на своєму робочому місці протягом робочого дня з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин 26 листопада 2020 року. Працівник відмовився пояснювати свою відсутність на робочому місці. Як убачається із Акта про відмову від підписання акту про відсутність працівника на роботі від 26 листопада 2020 року, складеного т.в.о. директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Прокіпчук Русланом Михайловичем у присутності головного інженера - Бойко Василя Володимировича, старшого майстра переробки деревини лісопромислового комплексу - [PERSON] , працівник [PERSON] , який перебуває на посаді водія в ДП «Тернопільське лісове господарство» відмовився від ознайомлення та підписання акту про відсутність працівника на роботі від 26 листопада 2020 року. Наказом т.в.о. директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Прокіпчук Руслана Михайловича №155-к від 27 листопада 2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] », звільнено [PERSON] водія 1 класу ДП «Тернопільський лісгосп» з 27 листопада 2020 року за прогул (відсутність на робочому місці), п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно Акта прийому-передачі трудової книжки 27 листопада 2020 року економіст з МТЗ [PERSON] передала [PERSON] , у зв`язку із звільненням трудову книжку [NUMBER] . Відповідно до довідки №702 виданої 11 грудня 2020 року Державним підприємством «Тернопільське лісове господарство» загальна сума доходу [PERSON] за період із 01 січня 2020 року по 27 листопада 2020 року становить 111173,88 гривень. Як убачається із нарахування відпустки №587 від 27 листопада 2020 року, сума компенсації [PERSON] за відпустку складає 18480,56 гривень. Розмір середньоденного заробітку становить 302,96 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положення ч. 6 статтi 43 Конституцiї України гарантує громадянам захист вiд незаконного звiльнення. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Положеннями п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу працівника (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Однак, із матеріалів справи не встановлено факту звернення відповідача до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) із поданням на згоду звільнення позивача [PERSON] та факт отримання згоди профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Крім цього, позивач стверджує, що відповідно до даних запису з камер відеоспостереження, він у вказаний період 19 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин та 26 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин знаходився на території підприємства біля ввіреного йому автомобіля, а також те, що не відповідає дійсності зазначене у Актах про відсутність працівника на робочому місці від 19 листопада 2020 року та від 26 листопада 2020 року формулювання про його ( [PERSON] ,) відмову надати пояснення про відсутність на робочому місці, оскільки ніким не пропонувалося йому надати пояснення про причини відсутності на робочому місці. З огляду на подану заяву про визнання позову, відповідачем визнаються зазначені обставини. Відтак, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт відсутності позивача [PERSON] на робочому місці 19 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин та 26 листопада 2020 року з 09 години 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин, що послугувало підставою для винесення наказу №155-К від 27 листопада 2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] », а тому вказаний наказ підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як убачається із записів у трудовій книжці позивача [PERSON] серії [NUMBER] , 27 листопада 2020 року, [PERSON] звільнений з роботи у ДП «Тернопільське лісове господарство» з 27 листопада 2020 року за прогул (відсутність на робочому місці), відповідно до наказу №155-к від 27 листопада 2020 року, та 02 грудня 2020 року прийнятий на роботу у ДП «Бережанське лісомисливське господарство» на посаду водія легкового автомобіля в ремонтно-транспортний цех (гараж), згідно наказу №218-к від 01 грудня 2020 року. Таким чином, період вимушеного прогулу становить 4 дні. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку середнього заробітку наданого відповідачем середньоденна заробітна плата позивача складала 302,96 гривень. Відтак сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний вище період буде становити 1211,84 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За вказаних обставин, з огляду на визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб з огляду на встановлені обставини справи та зібрані у сукупності докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved