Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS], укладений 01.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] , та визнати за позивачем право власності на гараж [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] , повністю сплативши пайовий внесок, став власником гаража № 496 в авто кооперативі «Березняки-3». 01.09.1994 року [PERSON] видав/оформив нотаріально засвідчену довіреність позивачу [PERSON] на розпорядження усім своїм майном. Проте, основною метою видачі видачі вказаної довіреності було підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу гаражу [ADDRESS] та надання позивачу в майбутньому переоформити на себе права власності на придбаний гараж. Фактично наданням довіреності було підмінено продаж гаражу, оскільки позивач передав відповідачу [PERSON] узгоджену суму грошових коштів, що підтверджується відповідною розпискою, а відповідач [PERSON] передав позивачу гараж. 20.01.1995 року позивача було прийнято у члени кооперативу. Таким чином, позивач на підставі нотаріально засвідченої довіреності придбав у відповідача [PERSON] гараж [ADDRESS] , був прийнятий у члени кооперативу та користується вказаним гаражем, належним чином сплачує членські внески. Бажаючи оформити юридично своє право власності на вказаний гараж, позивач звернувся до ГБК «Березняки-3» із заявою про видачу довідки про членство в кооперативі та про належність йому гаражу. Однак, відповідачем ГБК «Березняки-3» не визнано право власності позивача на гараж, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 23.06.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Гаражно-будівельного кооперативу «Березняки-3» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на гараж, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 30-32) Відповідачі, отримавши копію позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі, не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 23 червня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до статей 1, 5, 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» № 2265-ХІІ від 10.40.1992 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин»), споживча кооперація в Україні - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. Колективними членами споживчого товариства можуть бути фермерські господарства, колективні сільськогосподарські підприємства, господарські товариства, кооперативні, державні та інші підприємства, що поділяють його цілі та інтереси. Згідно ч. 3, 4, 6 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію», власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством. Власність спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності. Суб`єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами. Судом встановлено, що за даними Довідки, виданої Гаражно-будівельним кооперативом «Березняки-3» від 29.12.1993 року № 292, [PERSON] володіє гаражем № 496, площею 18,0 кв.м., пов.3, у [ADDRESS] , пайовий внесок за гараж сплачено повністю у розмірі 1 750,00 грн. [PERSON] є членом ГБК «Березняки-3». Земля відведена згідно рішення міськради від 15.08.1977 року за № 1171. (а.с. 7) Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 08.08.1994 року, гараж [ADDRESS] зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] на підставі Довідки виданої Гаражно-будівельним кооперативом «Березняки-3» від 29.12.1993 року № 292. (а.с. 8, 9, 10) 01.09.1994 року на підставі Доручення, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушко Н.П., [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти і розпоряджуватися всім своїм майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню майном: купувати, продавати, дарувати, приймати в дар, обмінювати, закладати й приймати в заклад жилі будинки, квартири та інше майно, проводити розрахунки по укладених угодах, приймати спадщину або відмовлятися від неї, одержувати належне [PERSON] майно, гроші/вклади, цінні папери, а також документи від всіх осіб тощо. Повноваження по цьому дорученню не може бути передовірено іншій особі. Доручення видано терміном на три роки і дійсне по 01.09.1997 року. (а.с. 11) 21.09.1994 року [PERSON] складено розписку, згідно змісту якої ним отримано від [PERSON] у рахунок вартості гаража 2 000,00 доларів США. (а.с. 12) 10.01.1995 року [PERSON] складено заяву на ім`я голови АК «Березняки-3» про прийняття його у члени кооперативу «Березняки-3» замість [PERSON] , гараж № 496 , на підставі Довіреності від 01.09.1994 року. (а.с. 13) Крім того, в матеріалах справи наявна копія посвідчення № 55 ГБК «Березняки-3» на ім`я [PERSON] , дійсне до 03.06.2018 року . (а.с. 14) Крім того, в матеріалах справи наявні квитанції та чеки про сплату [PERSON] членських внесків до ГК «Березняки-3». (а.с. 15, 16, 17) Згідно Листа Голови ГБК «Березняки-3» від 20.01.2020 року № 002 [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для видачі довідки, яка підтверджує майнові права [PERSON] на гаражний бокс № 496, у зв`язку з цим немає підстав для видачі довідки, що [PERSON] вважається членом кооперативу. Згідно ст. 10 ЗУ «Про кооперацію» членам кооперативу можуть бути громадяни, які внесли вступний внесок і пай у розмірах, визначених статутом кооперативу. (а.с. 18) Відповідно до ст. 2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч. 1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Також у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Так, згідно ч. 2 ст. 12 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 3 ст. 70 ЦК УРСР, чинність довіреності припиняється внаслідок закінчення строку довіреності. При припиненні довіреності особа, якій вона видана, або її правонаступники повинні негайно повернути довіреність. Відповідно до статті 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно статті 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України, зміст якої є аналогічним статті 58 ЦК УРСР) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved