Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 11.09.2020 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.08.2007 між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримала кредит, відповідачу надано кредитну картку, розмір кредитного ліміту за якою було збільшено до 21600 грн. Позивач вказував, що відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, станом на 14.06.2020 заборгованість складає 12894,15 грн, з яких: 8935,13 грн заборгованість за тілом кредиту, 3959,02 грн заборгованість за простроченими відсотками. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2007 в розмірі 12894,15 грн та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.11.2020 було відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду. Відповідачем [PERSON] 14.01.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» є безпідставною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності. Відповідач вказувала, що довідка про умови кредитування не підписана банком, Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, тому дані документи не є складовою частиною договору. Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що вона отримувала відповідні кредитні картки та такі картки видані відповідно до заяви від 21.08.2007. Посилалася на ту обставину, що кредитний ліміт в розмірі 250 грн погасила, однак, квитанції не збереглися. Також вказувала, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В поданому до суду відзиву на позовну заяву просила в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Одночасно просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності до заявлених позовних вимог та стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу по допомогу в розмірі 4000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але звертався до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які були викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21.08.2007 (а.с. 19) між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Сам факт виникнення кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем [PERSON] не оспорюється. В межах кредитного договору відповідачем [PERSON] було отримано кредитні картки з терміном дії, зокрема, до квітня 2023 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджено даними виписки по рахунку (а.с. 39-49). Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертала. Станом на 14.06.2020 заборгованість відповідача за кредитом складає 12894,15 грн, з яких: 8935,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3959,02 грн заборгованість за простроченими відсотками. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти у вигляді кредитного ліміту отримано, але повернуто в повному обсязі не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 21.08.2007 б/н в розмірі 12894 грн 15 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8935,15 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3959,02 грн. Посилання відповідача в поданому до суду відзиву на позовну заяву на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримувала кредитні картки, судом оцінюється критично. Факт отримання та активного користування кредитними картками відповідачем [PERSON] окрім довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 17), підтверджено даними виписки за договором (а.с. 39-49), з якої, зокрема, вбачається, що в період серпень 2007 - червень 2020 відбувалися операції по картковому рахунку, в тому числі 13.09.2019 відбулося зарахування на картковий рахунок решти за операцією у касі відділення банківської станови, а останнє зарахування коштів на картковий рахунок відбулося 22.11.2019. Посилання відповідача в поданому до суду відзиву на позовну заяву на правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, є некоректним. В справі № 342/180/17 суд виходив з того, що у заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена; у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.08.2007 повністю ознайомлена та погодилася з умовами кредитування, в тому числі і з відсотковою ставкою, про що свідчить її особистий підпис на відповідній довідці (а.с. 20). При вирішенні справи суд також виходить з того, що відповідача [PERSON] , заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, жодні докази на обґрунтування своїх заперечень не надає. Зокрема, не погоджуючись з наданими до суду випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, на їх спростування відповідні виписки не надає, хоча не була позбавлена можливості самостійно надати відповідні виписки по рахункам, та відповідні клопотання не заявляла. Разом з тим, наданий до суду позивачем розрахунок заборгованості за договором (а.с. 5-16) повністю узгоджується з даним виписки по рахунку, який є належним та допустимим доказом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву пропуск позивачем строків позовної даність вважає додатковою підставою для відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Наданими до суду матеріалами встановлено, що відповідач [PERSON] в жовтні 2018 року зверталася до банківської установи (а.с. 31-32), отримала кредитну картку строком дії по квітень 2023 року, якою почала користуватися в червні 2019 року, останнє зарахування коштів на картку відбулося в листопаді 2019 року. З позовом до суду позивач АТ КБ «Приватбанк звернувся 11.09.2020, тобто, в межах строків позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. Понесені відповідачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: approved