Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач в вересні 2015 року звернувся до суду з позовом, який уточнив 18.04.2016 року та просив визнати нікчемний договір про надання банківських послуг № SAMDN34000017071230 від 06.11.2007 року - недійсним, нікчемну додаткову угоду №1 від 13.06.2012 року до договору про надання банківських послуг №SAMDN34000017071230 від 06.11.2007 року - недійсною, мотивуючи тим, що договори не відповідають ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтям Цивільного кодексу України, нормативним актам НБУ, а саме: щодо факсимільного підпису договору зі сторони ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», структурі кредитного договору, інформації про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, тощо. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Заслухавши позиції сторін, оцінивши докази на підставі ст. 263 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 13 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до договору про надання банківських послуг від 06.11.2007 року №SAMDN34000017071230 (далі - додаткова угода). Відповідно до даної додаткової угоди сторони вирішили: зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання Позичальнику кредиту до з дати підписання цієї додаткової угоди, а саме: відсотки на 3634,42 грн., комісію на 500,00 грн., пеню на 1062,06 грн. (п. 1.1.), встановити на дату підписання додаткової угоди заборгованість у розмірі 14729,16 грн. (п.1.2.), з кінцевим терміном погашення до 10.06.2015 року (п.1.3.), зі встановленим щомісячним платежем в розмірі 534,34 грн. (п.1.4.) шляхом перерахування коштів на транзитний рахунок [NUMBER] в період з «05» по «10» число кожного місяця у відповідності до Графіку погашення заборгованості та сплатою відсотків в розмірі 18% річних (п.1.5.). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріали справи містять довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Голд», Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і додаткову угода про реструктуризацію заборгованості, які підписані позивачем [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 6 додаткової угоди передбачено можливість використання ПАТ КБ «ПриватБанк» факсимільного відтворення підпису Голови Правління Банку, а також відтворення відбитка печатки технічними друкувальними приладами. Ухвалою суду витребовувався оригінал додаткової угоди, проте відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.02.2018 року вбачається, що через затоплення ґрунтовими водами приміщення архіву 24.07.2013 року вказаний документ було знищено.( а.с.188-191, 205-207). Беручи до уваги зазначене, відсутні підстави вважати, що у зв'язку із відсутністю мокрого підпису та відбитку печатки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на оспорюваному договорі, останній є недійсним. Крім того, суд бере до уваги, що у липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] порушив умови додаткової угоди, а тому станом на 22 травня 2014 року має заборгованість перед банком у розмірі 29180,73 грн., яка складається з 14046,15 грн. заборгованість за кредитом, 3354,72 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 6583,38 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, а також штраф, передбачені п. 1.6.4 додаткової угоди, у розмірі 5196,48 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN34000017071230 від 13.06.2012 року в розмірі 29180,73 грн.. Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2018 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року - в частині стягнення з [PERSON] сум заборгованості за процентами в розмірі 3354,72 гривень, пені у розмірі 6583,38 гривень та штрафу у розмірі 5196,48 гривень - скасувати, у задоволені вимог у цій частині - відмовити. Зменшити стягнення судового збору пропорційно задоволеного позову. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, та містить вичерпний перелік підстав недійсності договорів. Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких необхідним для чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України. В ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Факт підписання кредитного договору, отримання за ним грошових коштів, позивачем не оспорюється, договір не суперечить вимогам ст.ст.1048, 1049, 1054,1056-1, 509, 11 ЦК України, та свідчить про те, що позивач прийняв на себе зобов'язання повернути відповідачу у строк, на умовах та порядку, передбаченому договором, отримані в якості кредиту грошові кошти. Оспорюваний кредитний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом; він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні дотриманні норми діючого законодавства. В договорі зазначені усі суттєві умови договору. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями вказаних частин статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підстави визнання правочину недійсним в разі недотримання вимог закону визначено параграфом «2» глави 16 ЦК України, які конкретизують правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину даних вимог. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Позивачем не наведено обставини, які можуть бути підставою визнання правочину недійсним як наслідок порушення вимог ст. 203 ЦК України та не надано доказів на підтвердження обставин, що свідчать про відсутність волевиявлення на укладення правочину, невідповідність внутрішній волі. Вищевказаними судовими рішеннями, встановлено чинність укладених між сторонами правочинів та наявності заборгованості, що в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає також стягненню з позивача судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп, що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved