Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача КС «Аккорд» прохаючи суд визнати недійсним кредитний договір № С/Дп-08/82 від 13 лютого 2008 року, який укладено між ним та цією кредитною спілкою в особі Дніпропетровського відділення «КС «Аккорд», що по вул. Горького, 2/4 у м. Дніпропетровську; стягнути з КС «Аккорд» грошові кошти у сумі 636 гривень (а.с. 1-19). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 13 лютого 2008 року він уклав із «КС «Аккорд» кредитний договір № С/ДП-о8/82, на підставі якого, у цей же день, на споживчі потреби придбання пластикових вікон, отримав кредит у сумі 10000 гривень. Вважає, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України. Так, цей кредитний договір є договором приєднання, тому що йому було запропоновано у друкованому вигляді його текст, який він не міг змінити чи обговорити його умови. Відтак, цей договір не відповідає його внутрішній волі, тобто, існують підстави для визнання договору недійсним, передбачені ч. 3 ст. 203 ЦК України. При укладанні цього договору порушено низку норм Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі, тобто окремим від бланку договору письмовим документом, зокрема, про особу та місцезнаходження кредитодавця, що зроблено не було. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», фінансова установа до укладення договору про надання фінансової послуги, додатково надає інформацію про умови надання фінансових послуг та їх вартість, порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок регулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреси, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів. Згідно з п. 9-1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підтвердження, що інформація, зазначена у ч. 2 ст. 12 цього Закону, надана клієнту. Як можна пересвідчитись з тексту договору, ці вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не виконано. Оскаржений ним договір має явний дисбаланс на користь відповідача, що видно з розділу де перелічені права та обовязки сторін, так як відповідач має шість прав, а він одне. Єдине право на дострокове погашення кредиту. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі, коли визнання положень договору недійним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такий договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідач, при укладенні спірного договору, порушив вимоги правил реєстрації його відокремленого підрозділу, що підтверджується листом за підписом заступника голови Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 31 березня 2011 року. Згідно з ч. 11 розділу 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 41 від 28 серпня 2003 року «Про затвердження Положення про Державний реєстр фінансових установ, яке зареєстроване у Мінюсті України 11 вересня 2003 року за № 797/8118, фінансова установа має право надавати фінансові послуги через свій відокремлений підрозділ лише за умови внесення інформації про такий відокремлений підрозділ до Реєстру. До Реєстру відокремлений підрозділ вноситься тоді, коли у ньому здійснюється укладення договорів про надання фінансових послуг від імені кредитної спідки, наявність у відокремленому підрозділі каси для здійснення розрахунків за договорами з надання фінансових послуг. Внаслідок відсутності у Реєстрі даних про надання відокремленим підрозділом відповідача, що знаходився у м. Дніпропетровську по вул. Горького, 2/4, де з ним було укладено договір та де існувала каса з видачі коштів та їх прийняття, слід вважати, що фінансові послуги Дніпропетровським підрозділом КС «Аккорд» йому надавалися незаконно. Через те, що такі послуги надавалися незаконно, є підстави для визнання недійсним укладеного з ним кредитного договору. Також він не писав жодних заяв на вступ до Всеукраїнської асоціації захисту прав позичальників, що, згідно зі ст.ст. 6 13.1 Статуту КС «Аккорд», є умовою членства у спілці, а тому не є членом Всеукраїнської асоціації захисту прав позичальників. Не набувши членства у Всеукраїнській асоціації захисту прав позичальників він не набув членства і у спілці. Тому прийняття від нього вступного та пайового внесків з боку спілки зроблено передчасно. Не набуття ним членства у спілці свідчить про незаконність отримання ним кредиту, а відтак і про визнання недійсним укладеного з ним кредитного договору. Ще однією підставою для визнання договору недійним є те, що він не отримував рішення кредитного комітету спілки про надання йому кредиту, яке є обовязковою передумовою для надання кредиту і порушенням вимог п. 11.1 Статуту спілки. Незаконність, з цих підстав, видачі спілкою кредитів, підтверджується рішенням Соломянського районного суду м. Києва по справах №№ 2-710/12, 2-1506/12 від 27 лютого 2012 року. Вважає, що ще однією з підстав для визнання кредитного договору недійсним є те, що на момент укладення договору він був введений в оману відповідачем, шляхом замовчування того факту, що він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також відсутністю у Дніпропетровського відділення КС «Аккорд» права на здійснення кредитування, як відокремленим підрозділом. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що кошти у сумі 10636 гривень повернув ще у 2009 році. Враховуючи те, що кредитні кошти він повернув у повному обсязі, 636 гривень, сплачені ним, як відсотки за користування незаконно виданим кредитом, підлягають поверненню. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник, не дивлячись на ухвалу суду про обовязкову явку у судове засідання представника відповідача, у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 51, 55). Позивач не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року сторони уклали кредитний договір, згідно з яким позивачеві надано кредит у сумі 10000 гривень строком до 13 лютого 2009 року, під 0,1206% за кожен день користування кредитом, згідно з графіком платежів (а.с. 21). Ці кошти позивач отримав видатковим касовим ордером від 13 лютого 2008 року у визначені у договорі сумі (а.с. 24). Згідно з наданими суду копіями платіжних документів, позивач погасив отримані ним кредитні кошти у повному обсязі, сплачуючи гроші у сумі 1015 гривень, 960 та 930 гривень, у період часу з березня по грудень 2008 року (а.с. 22-23). Листом заступника голови Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31 жовтня 2011 року позивачу повідомлено, що відокремленого підрозділу КС «Аккорд» у м. Дніпропетровську по вул. Горького, 2/4, до Реєстру інформації не вносилось, а розпорядженням Комісії від 09 червня 2011 року за № 332, інформацію про цю спілку виключено з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію у звязку з систематичним невиконанням нею застосованих заходів впливу (а.с. 26-27). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами першою - третьою (зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства), пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони знаходились у договірних право стосунках, як кредитом (спілка) та боржник (позивач) на підставі кредитного договору від 13 лютого 2008 року на суму 10000 гривень. Кредитні кошти позивач повернув, відсотки за користування кредитом сплатив у сумі 636 гривень. З тих підстав, що відокремленого підрозділу КС «Аккорд» у м. Дніпропетровську по вул. Горького, 2/4 до Реєстру інформації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України не внесено, слід прийти до висновку про те, що видавати кредит цей підрозділ не мав права. Також, на момент отримання кредиту, позивач не був і не є до цього часу, членом Всеукраїнській асоціації захисту прав позичальників, членство у якій, згідно з умовами Статуту КС «Аккорд», є передумовою набуття членства у цій спілці. Таким чином, при укладенні з ним кредитного договору, спілкою порушено умови свого ж статуту та вимоги підзаконного акту - ч. 11 розділу 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 41 від 28 серпня 2003 року «Про затвердження Положення про Державний реєстр фінансових установ, яке зареєстроване у Мінюсті України 11 вересня 2003 року за № 797/8118, згідно з якими фінансова установа, якою на час видачі кредиту була спілка, має право надавати фінансові послуги через свій відокремлений підрозділ лише за умови внесення інформації про такий відокремлений підрозділ до Реєстру інформації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України. Порушення вимог цього нормативного акту з боку спілки є порушенням нею вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, так як зміст укладеного спілкою з позивачем кредитного договору, суперечить вимогам цього підзаконного акту цивільного законодавства України. Внаслідок порушення суд вважає, що е усі підстави для визнання кредитного договору № С/Дп-08/82 від 13 лютого 2008 року, який укладено між позивачем та КС «Аккорд» в особі Дніпропетровського відділення «КС «Аккорд», що по вул. Горького, 2/4 у м. Дніпропетровську, недійсним. Внаслідок визнання недійсним цього кредитного договору слід повернути позивачеві сплачені ним у 2008 році, на виконання умов договору, кошти у сумі 636 гривень. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved