Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON], проживаюча за адресою [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], проживаючого за адресою [INFO], корп., 2, кв.88, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02 червня 2010 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 443. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Їхнє з відповідачем спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач зазначила, що з відповідачем проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Збереження сім»ї неможливе та суперечитиме їхнім інтересам, тому прохала шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Самойлова». Позивачка зазначила, що відповідач з вересня 2017 року ухиляється від виконання батьківських обовязків по утриманню малолітньої доньки, не бере участі у її вихованні. Зазначила, що гроші на утримання дитини добровільно не надає, а донька відвідує басейн та з навчального року буде відвідувати інші гуртки, що потребує додаткових витрат, тому змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Прохала стягнути на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги (а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи шляхом направлення судових повісток, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 24, 30). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 068615, що було видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 443, вбачається, що сторони уклали шлюб 02 червня 2010 року (а.с.5). Від шлюбу мають донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 125557 виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 03.12.2010 р. (а.с.7) Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Як зазначила позивач, донька проживає з нею, відповідач свій обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не виконує. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України\~ суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень частини 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з матір»ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Батько дитини [PERSON] проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча зобов»язаний це робити відповідно до ст.180 СК України. При цьому відповідач є особою працездатного віку, здоровим, не має на утриманні непрацездатних батьків чи інших осіб. Щодо наявності на утриманні інших неповнолітніх дітей доказів у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, вік дитини, відвідування дитиною занять з плавання у ТОВ «СК «Спартак», прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. Вказаний розмір, на думку суду, є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та є не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років станом на \~1 грудня встановлено у сумі 2027 гривень. При цьому суд зазначає, що обмеження в 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не означає, що розмір аліментів стягуваних з відповідача повинен дорівнювати саме такому розмірі, а тому при призначенні аліментів у твердій грошовій сумі зазначене обмеження не застосовується. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а на користь держави - судовий збір у розмірі 704,80 грн. за задоволені вимоги про стягнення аліментів. У відповідності до\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial