Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» 17.10.2019 звернувся до суду з позовною заявою до та просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по вересень 2019 року у розмірі 40528,27 грн., інфляційні втрати у сумі 10372,59 грн. та 3% річних у розмірі 2655,11 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що підприємство надає послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та умов типового договору зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Позивач зазначає, що теплова енергія поставляється відповідачам за адресою: [ADDRESS] , відповідачі отримують ці послуги, користуються ними, що свідчить про те, що між сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, однак не здійснюють оплату за наданні послуги, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість. Наявність заборгованості надає позивачу можливість пред`явити також до відповідача вимогу про стягнення втрат від інфляції та 3% річних. Ухвалою від 29.10.2019 відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25.05.2020 за клопотанням представника відповідача у справі витребувані докази. Після отримання позовної заяви представник відповідача [PERSON] - адвокат Дербін Д.О., подав відзив, в якому зазначив, що проти позову заперечує, оскільки фактично не користується послугами позивача і між ними відсутні договірні правовідносини. Зазначив, що його квартира з 01 березня 2012 року не обслуговувається АТ «Криворіжтеплоцентраль», оскільки за його заявою ПП «Проекттепломонтаж» розробив робочий проект приладу автономного опалення, на підставі якого ВАТ «Криворіжгаз» були оформлені технічні умови па проектування приладу автономного опалення в квартирі, і квартиру було відключено від мережі централізованого опалення згідно Акту № 2 від 01.03.2012, складеного КПТМ «Криворіжтепломережа», яке на тої час було постачальником послуг. В акті зазначено, що при огляді приміщення встановлено, що стояки ізольовані, система гарячого водопостачання демонтована, у приміщенні встановлено автономне опалення, газовий лічильник опломбовано. Крім того, вищезазначеним актом його попереджено про відповідальність за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтспломережа». Просив врахувати, що відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Враховуючи це, відповідач обрав автономне опалення, а відтак необхідності в отриманні послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», не має. Також просив суд звернути увагу на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки заборгованість нарахована за період з 01.10.2013 року по 01.09.2019 року, однак позовну заяву подано до суду 15.10.2019 року. Позивач в установлений законом строк подав заперечення на відзив, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає, що відзив відповідача на позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам, оскільки доданий відповідачем до відзиву робочий проект фактично тільки підтверджує відсутність самовільно демонтованого опалювального обладнання - радіаторів, а не зняття квартири з обліку у позивача. Законних актів про відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання відповідачі не надали. Існує певний Порядок відключення від мережі централізованого опалення, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4, яким визначено виконання певних обов`язкових процедур. Внесені до нього в подальшому зміни унеможливлюють відключення окремих приміщень у житлових будинках, і дозволяють таке відключення лише повністю будинком. Так, згідно з пунктом 2.1 Порядку для вирішення питання відключення будинку від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної рішенням органу місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади, з відповідною письмовою заявою. Міжвідомча комісія після вивчення наданих власником документів у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення є невиконання умов, визначених Порядком. У разі відключення приміщення складається відповідний акт, який подається заявником до комісії на затвердження, що є підставою для теплопостачальної організації не нараховувати вартість послуг з опалення та зняття будинку з обліку. У разі дотримання всіх умов, завершення робіт по відключенню, затвердження на засідання комісії акту про відключення квартири, теплопостачальна організація зобов`язана переглянути умови договору чи розірвання договору та зняття приміщення з реєстраційного обліку та закриття особового рахунку. Отже, відключення споживача від мереж централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій заявником дотриманням визначеної Порядком процедури. Акт відключення від централізованого опалення складається та підписується обов`язково представником власника будинку або уповноваженою ним особою, представником монтажної організації, представником виконавця послуг централізованого опалення та власником квартири, і в 10-денний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Представник позивача зазначає про те, що робочий проект, наданий відповідачами у справі, не відповідає вимогам чинного законодавства. Тобто, з 2007 року по теперішній час самовільне відключення споживачами окремих квартир заборонено законом і є протиправним. При цьому у запереченнях на відзив зазначено, що самовільне відключення споживача не може ототожнюватись з ненаданням послуги з вини теплопостачальної організації. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг з теплопостачання, а тому споживачі незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. Також позивач зазначив, що при передачі житлових об`єктів, в тому числі будинку [ADDRESS] , від КПТП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» інформація щодо облаштування автономного індивідуального опалення зазначеною адресою та зняття з обліку не надходила. Відсутність у позивача законного Акту, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування за комунальні послуги відповідачам. Тобто позивач вважає, що відповідачі самовільно відключилися від мереж централізованого опалення, а тому не можуть бути звільненими від оплати за послуги теплопостачання. Щодо відсутності у сторін справі договору, вважає, що КТЦ, виконуючи вимоги законодавства, підготував договір про надання послуг з ЦО та ГВ і постійно проводить роботу з населенням щодо укладання договорів, а тому вважає, що відповідачі не виконують свої обов`язки з укладання договору, що не в якому разі не звільняє їх від обов`язку оплати отриманих послуг. Відповідно до ст.634 ЦК України може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тобто відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.634 ЦК України між сторонами фактично укладено договір про надання послуг. В судовому засіданні 28.05.2020 за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Дербіна Д.О. витребувано від АТ «Криворізька теплоцентраль» копію рішення Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», зокрема будинку [ADDRESS] , та заяву [PERSON] про відключення від централізованого опалення квартири за вказаною адресою. Належним чином повідомлений представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дербін Д.О. надіслав клопотання про розгляд справи без їх участі, протии позову заперечує, підтримує відзив на позовну заяву. За таких обставин, оскільки сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Згідно з положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно з випискою з особового рахунку є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у вказаному житлі, як члени сім`ї власника /а.с.5/, а отже є споживачами послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Приписами ст.ст.67-68 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла під час виникнення правовідносин, визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами, які оплачуються споживачами щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Оскільки мешканці спірного житла кошти за спожиті послуги з теплопостачання не сплачували, починаючи з жовтня 2013 року, то станом на 01.10.2019 виникла заборгованість за централізоване опалення у розмірі 40528,27 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком /а.с.6/. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного відповідачам нараховано інфляційні збитки у сумі 10372,59 грн. та 3% річних у сумі 2655,11 грн. /а.с.7/. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини із невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг, та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків неналежного виконання зобов`язань. Оскільки право позивача щодо своєчасного та повного отримання оплати за надані послуги порушено відповідачами, суд вважає, що порушене право підлягає відновленню. Щодо обставин, викладених представником відповідача у відзиві на позовну заяву, які унеможливлюють на його думку нарахування заборгованості за теплопостачання, суд приходить до наступного. Згідно з Актом № 2 від 01.03.2012, складеним працівником КПТМ «Криворіжтепломережа», в квартирі за адресою [ADDRESS] наявний розрив в системі централізованого опалення,система гарячого водопостачання демонтована 15.03.2011, в квартирі встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника 15.12.2010. Як зазначено в цьому Акті, за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа» несе відповідальність споживач Акт підписаний [PERSON] /а.с.64/. Представником відповідача надано докази того, що ПП «Проекттепломонтаж» у липні 2010 року виконано робочий проект облаштування автономного опалення в квартирі відповідачів /а.с.65-68/. Відповідно до пунктів 24, 25 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21.07.2005, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ЦО і ГВП. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Однак, в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачами вчинені інші послідовні дії, передбачені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Разом з тим, Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок). Відповідно до п.1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. Згідно з п.2.1. цього Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. З витребуваних судом доказів вбачається, що рішенням виконкому Криворізької міської ради від 12.10.2011 № 343 надана згода на передачу окремих об`єктів теплопостачання серед інших - і в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» на балансовий облік та в господарське відання /а.с.138/. Водночас, на ухвалу суду АТ «Криворізька теплоцентраль» надала довідку, згідно з якою заява від [PERSON] про відключення від централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] не надходила до АТ «Криворізька теплоцентраль» /а.с.137/. Доказів звернення відповідачів після облаштування квартири індивідуальним автономним опаленням до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради від міжвідомчої комісії з питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, стороною відповідачів суду не надано. Тому об`єктивно встановити, що відповідачі не користувалися послугами позивача з теплопостачання, - неможливо. Суд погоджується з тією обставиною, яка була зазначена відповідачем у відзиві, що договір між сторонами у справі щодо надання вказаних послуг не укладався. Однак вважає, що відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Форма типового договору затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07. 2005 № 630, і цей договір відноситься до договорів приєднання, і відповідно до ст.634 ЦК України може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. При цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що, незважаючи на наявність Акту про відключення та про встановлення автономного опалення, технічних умов на проектування газозабезпечення обладнання автономного опалення в квартирі, до міжвідомчої комісії за дозволом на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення відповідачі у справі не зверталися, а тому суд погоджується з позицією позивача в тій частині, що відсутність у позивача законного Акту, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування відповідачам коштів за комунальні послуги. Отже, судом встановлено, що у позивача відсутні правові підстави для звільнення відповідачів від оплати послуг, що надавалися. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15, згідно з якою підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем, та в постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 221/1596/16-ц. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] не заперечував тієї обставини, що він є власником квартири, де виникла заборгованість, а тому вважає, що відповідач, як власник житла, відповідно до приписів ст.319 ЦК України має нести відповідальність за його утримання, тобто повинен у відповідності цивільного законодавства оплачувати послуги за цією адресою, оскільки згідно з ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Таким чином, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку щодо оплати комунальних платежів, було порушено право позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати клопотання представника відповідача щодо строків позовної давності, оскільки згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачами письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, відповідачі, починаючи з жовтня 2013 року, не здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, про що позивачу було відомо, однак з позовом до суду він звернувся лише у жовтні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відтак, оскільки представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку (17.10.2019), суд,

Outcome: dismissed