Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася з вказаним позовом до суду, в якому просить: визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», загальною площею 51,60 кв.м., житловою площею 33,80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. «В», сараєм літ. «Б», погребом літ. «бп», тамбуром літ. «в», душем літ. «Г», убиральнею літ. «Д», зливною ямою літ. «Я», огорожею 1-6, який розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а»: в 1/2 частині, як на частку в спільному майні подружжя та 1/2 частині в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 14 травня 2016 року. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона разом із своїм чоловіком в 1984 році на відведеній земельній ділянці побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня Радянська), 237 «а», однак, в експлуатацію його не ввели та право власності так і не зареєстрували. Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва на право власності їй було відмовлено, так як відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Саме тому позивач була змушена звернутися із даним позовом до суду. В судове засідання позивач, [PERSON], не зявилася, але її представник, [PERSON], подала до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги та просить справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, але подав до суду письмову заяву, в якій просив позов розглядати за його відсутності та не заперечував проти його задоволення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, але подав до суду письмову заяву, в якій просив позов розглядати за його відсутності та не заперечував проти його задоволення. В судовому засіданні встановлено наступне. Спірним є житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а», який відповідно до довідки № 292 від 18 листопада 2016 року виданої КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» в експлуатацію не введений та не зареєстрований. Як вбачається із копії рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради №153 від 22 лютого 1979 року [PERSON] була надана в безстрокове користування земельна ділянка площею 600 кв.м. для індивідуального будівництва, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня Радянська), 237 «а», а також 11 серпня 1980 року [PERSON] був наданий дозвіл на виконання індивідуального житлового будівництва за вказаною адресою. Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 05 листопада 2016 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а», був збудований в 1984 році житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», загальною площею 51,60 кв.м., із них житловою площею 33,80 кв.м., підсобною площею 11,90 кв.м., холодною площею 5,90 кв.м., а також сарай літ. «Б», погріб літ. «бп», літня кухня літ. «В» з тамбуром літ. «в», душ літ. «Г», вбиральня літ. «Д», зливна яма літ. «Я», огорожа 1-6. Станом на 1979 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а», був збудований та набутий [PERSON] одноособово. З 05 липня 1974 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-ВЛ № 349297, виданим 05 липня 1974 року Люботинським міським відділом ЗАГС Харківської області. 14 травня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 548630, виданим 17 травня 2016 року Люботинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області. Тому з 14 травня 2016 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а». Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 67/01-16 від 19 січня 2017 року після смерті [PERSON], померлого 14 травня 2016 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця [PERSON], а також із заявою про відмову від спадщини на користь дружини померлого в шестимісячний строк до нотаріальної контори звернувся син спадкодавця - [PERSON], інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний строк в нотаріальній конторі зареєстровано не було. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 237-А по вул. Слобожанській в м. Люботині Харківської області, [PERSON] було відмовлено, тому що були відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкувала житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 237 «а», в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], а тому суд задовольняє позов частково та визнає за нею право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: partial