Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] [INFO] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди з тих підстав, що відповідач проживає біля нього по сусідству і утримує у дворі свого будинку сторожову собаку породи «німецька вівчарка». 25.10.2015 року близько 16.30 години його син [PERSON] разом із дочкою відповідача [PERSON] [INFO] гралися на вулиці, а згодом вирішили піти до домоволодіння відповідача, щоб погратися в різні дитячі ігри. Коли його син [PERSON] почав заходити на територію домоволодіння відповідача через незачинену хвіртку, відразу ж біля хвіртки на нього накинулася вівчарка, яка почала кусати сина за голову, шию та за праве вухо. Відразу позивач зі своєю дружиною та відповідачем [PERSON] на автомобілі останнього вирушили до Катеринопільської ЦРЛ Черкаської області, яка територіально була найближчим медичним закладом, для надання медичної допомоги сину. У лікарні сина було оглянуто лікарем, надано медичну допомогу та встановлено діагноз: укушена рана правої вушної раковини та накладено шви. Після укусу дитина перестала спати вночі і вони звернулись до лікаря-психіатра Новоархангельської ЦРЛ, де було встановлено діагноз: невроз та було призначено лікування медпрепаратами. Внаслідок отриманих ушкоджень ними були понесені витрати на відповідні поїздки до лікарняних закладів та міліції, на купівлю ліків в сумі 2300 грн та оплату юридичної допомоги в сумі 3500 грн., а всього на суму 5800грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача дитині було спричинено моральну шкоду, яка полагає у фізичному болю від отриманої травми вуха, безсоння від болю, нежить, загальну слабкість та новоутворений страх відносно собак, яку позивач оцінив у 24200 грн. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує спричинену шкоду, тому позивач в інтересах малолітнього сина звернувся до суд з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити і суду пояснив, що 25.10.2015 року діти грались, зайшли у двір [PERSON] і на сина накинулась собака, покусала його за шию, пошкодила праве вухо. Відразу він з [PERSON] поїхали із дитиною до Катеринопільської лікарні, де надали лікарську допомогу і запропонував відповідачеві відшкодувати йому 700 грн матеріальних витрат, на що останній погодився за умови отримання заробітної плати. В подальшому звернулись до Новоархангельської ЦРЛ, де був встановлений діагноз з приводу фобії-психотравми, найняли психолога, який проводить роботу з дитиною, за роботу останнього оплачує 100 грн. за 1 годину роботи, витрачає кошти на пальне для того, щоб привозити психолога і вже витрачено понад 10000 грн. Крім того, суду пояснив, що доказів щодо оплати витрат на юридичну допомогу, приймання препаратів, крім тих, які призначені лікарем у нього немає, але стверджував що зазначені медпрепарати купував відповідно до усної рекомендації лікаря. На запитання суду пояснив, що стан дитини в даний час нормальний. Відповідач позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що 25.10.2015 року він перебував у себе у будинку, випустив собаку у подвір'я, зайшов до літньої кухні і через деякий час почув крик дитини. Вибігши надвір, побачив, що [PERSON] перебував у нього у дворі, на шиї дитини був синець, на вусі здерта шкіра, його собака Норіс бігав по дворі. Відразу ж побіг до сусідів [PERSON], стукав у двері, йому спочатку ніхто не відчиняв , а потім вийшов позивач і він повідомив, про укус собакою його сина [PERSON]. Разом із позивачем та дитиною поїхали до Катеринопільської лікарні, заїхали до аптеки, купили заспокійливе, надали дитині медичну допомогу. Наступного дня поцікавився у позивача про стан здоров'я дитини, запропонував свою допомогу шляхом надання свого автомобіля для поїздки на огляд до лікарні. На третій день після події до нього прийшов дільничний [PERSON], провів огляд подвір'я, протоколу не складав і він [PERSON] пообіцяв після отримання заробітної плати відшкодувати 700 грн. за лікування дитини. Вже пізніше дізнався про поданий проти нього позов, про збільшену суму шкоди і пояснив, що його собака Норіс у той час перебував у закритому подвір'ї, а взагалі весь час перебуває у закритому вольєрі, без провокування не міг кинутись на дитину. Позовні вимоги не визнає, так як вони жодним доказом не підтверджені. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] має у власності собаку породи німецька вівчарка по кличці «Норіс», що не заперечувалось останнім у судовому засіданні. 25.10.2015 року у подвір'ї відповідача за адресою [ADDRESS] малолітнього [PERSON], який разом із малолітньою дочкою відповідача [PERSON] зайшли до вказаного подвір'я, вкусила собака породи «німецька вівчарка» і внаслідок нападу собаки сину позивача були спричинені тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани шиї та правого вуха, дитина була оглянута лікарем хірургом Катеринопільської ЦРЛ, була здійснена антирабічна обробка рани, накладено шви, накладено асептичну пов'язку. В подальшому дитину в супроводі обох батьків 30.11.2015 року було оглянуто лікарем-психіатром Новоархангельської ЦРЛ з встановленням діагнозу: «специфічна ізольована фобія», було призначено консультативно-амбулаторне лікування з призначенням препаратів «Персен», «Гліцисед», психологічну корекцію та психотерапію. Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] 18.03.2007 рок народження, де батьком зазначений [PERSON], матір'ю- [PERSON]; довідкою Катеринопільської ЦРЛ Черкаської області від 29.01.2016 року; паспортом собаки; довідкою Новоархангельської ЦРЛ від 27.04.20146 року; матеріалами Новоархангельського РВ УМВС за зверненням [PERSON] з приводу укусу собакою її сина. Відповідно до пунктів 2 та 20 «Правил тримання собак, котів та хижих тварин у населених пунктах Української СРСР» від 17.06.1980 року, які затверджені Міністерствами охорони здоров'я, житлово-комунального господарства та сільського господарства УРСР, громадяни-власники собак зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей і порушення цих Правил громадянами і службовими особами (керівники підприємств, установ і організацій), які є власниками собак, котів або хижих тварин, несуть відповідальність у встановленому порядку. Відповідно до п. «г» ст. 6 цих Правил власники собак зобов'язані тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі. Відповідно до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов'язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, що міститься в постанові КМУ № 944 від 09.07.2002 року, собака породи «Вівчарка німецька» віднесена до переліку таких собак, є собакою службової породи, та діяльність, пов'язана з її утриманням є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє … об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження», яка регламентує особливості права власності та інших речових прав на тварин, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої, зокрема каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я фізичної особи. Згідно зі ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини третьої ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із частиною першою ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до пункту першого частини другої ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано, зокрема каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною першою ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням або утриманням службових собак, є джерелом підвищеної небезпеки. А шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо вона не доведе, що її було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що відповідачем не було забезпечено безпеку людей під час вигулювання собаки у подвір'ї, оскільки малолітні діти самостійно відчинили хвіртку і безперешкодно потрапили на територію домоволодіння відповідача, де і сталась пригода. За вказаних обставин відповідальність відповідача прямо передбачена вищезазначеними нормами чинного законодавства. Однак заявлені позивачем вимоги щодо стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 966 грн.14 коп, що підтверджено відповідними чеками із зазначенням придбаних медпрепаратів. Інші надані до суду чеки не можуть бути прийняті судом як доказ понесених витрат, оскільки вони не є належним доказом по справі на підтвердження витрат. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір моральної шкоди заявленої потерпілим підлягає частковому задоволенню, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить зі ступеня вини заподіювача шкоди, характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань, які виразились у отриманні дитиною тілесних ушкоджень, отримання психологічної травми, і, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне розмір моральної шкоди визначити в сумі 3000 грн. При цьому судом враховано, що відповідач першочергово надав допомогу у організації доставки дитини у лікарню, купував ліки, піклувався про стан здоров'я дитини, що в свою чергу свідчить про свідоме відношення відповідача до факту отримання дитиною ушкоджень здоров'я та ту обставину, що малолітній [PERSON] перебував на вулиці, а потім попрямував до домоволодіння відповідача без нагляду та контролю зі сторони батьків, що також в свою чергу свідчить про відсутність контролю батьків за місцем перебування та переміщенням дитини та відповідні наслідки бездоглядності дитини. Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, за таких обставин, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на суму 1102 грн.40 коп. за вимоги майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial