Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 грудня 1973 року помер її батько, [PERSON]. 11 січня 1994 року померла її мати, [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 15-а по вул. Садовій в с. Мервичі Жовківського району Львівської області. Після смерті матері Позивача залишилася одна спадкоємиця її донька [PERSON]. За життя [PERSON], права власності на житловий будинок належним чином не оформила. 23 грудня 1985 р. Виконавчим комітетом Куликівської селищної ради народних депутатів прийнято рішення «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки гр. [PERSON]» згідно якого виділено [PERSON] в с. Мервичі по вул. Садовій, 15 земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та видано свідоцтво на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР. У 2009 році згідно рішення Виконавчого комітету Куликівської селищної ради № 15 «Про зміну адреси будинковолодіння» вказаному вище будинковолодінню були присвоєно адресу с. Мервичі вул. Садова, 15-а. Позивач звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус йому відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачка в судове засідання не прибула, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак останніми надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачки та розгляд справи у відсутності їх представників. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити з наступних підстав. З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 310202 від 06.12.1973 року вбачається, що [PERSON] помер 06.12.1973 року. З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла 11.01.1994 року. З свідоцтва про народження серії 1-СГ № 459498 від 24.07.2015 року року вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтвом про одруження від 02.06.1972 р. серія 1-СГ 262988 актовий запис 19 підтверджується, що [PERSON] змінила прізвище на «Сенів». 23 грудня 1985 р. Виконавчим комітетом Куликівської селищної ради народних депутатів прийнято рішення «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки гр. [PERSON]» згідно якого виділено [PERSON] в с. Мервичі по вул. Садовій, 15 земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та видано свідоцтво на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР. У 2009 році згідно рішення Виконавчого комітету Куликівської селищної ради № 15 «Про зміну адреси будинковолодіння» вказаному вище будинковолодінню було присвоєно адресу с. Мервичі вул. Садова, 15-а. Згідно довідки ОКП «БТІ та ЕО» від 23.11.2015р. № 2\\16790 станом на 29.12.2012р. житловий будинок в с. Мервичі по вул. Садовій, 15-а на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Позивач зверталася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки її мати такого права належним чином не зареєструвала. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як і до дати смерті матері так і після її смерті Позивач проживає в [INFO], що стверджується довідкою Куликівської селищної ради від 05.10.2015 року № 1843. Таким чином, [PERSON] спадщину після смерті своєї матері прийняла, оскільки з нею проживала і вели спільне господарство. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовної заяви [PERSON].

Outcome: approved