Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.08.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, останній має заборгованість, яка станом на 30.09.2018 року становить 40593,27 гривень та складається з наступного: 5080,32 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 29510,97 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3592,78 гривень - заборгованість за комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500,00 гривень - фіксована частина, 1909,20 гривень - процентна складова. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1921,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних доказів, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Інші клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань по суті справи не надав. За наведених обставин, суд, зважаючи на наявність згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Встановлено, що 11 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про надання останньому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у анкеті-заяві від 11.08.2011, засвідчив свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчив своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, і були надані йому у письмовому вигляді, а також був проінформований про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку і зобов`язався їх виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 10.01.2012. Відповідно до статуту АТ КБ «ПриватБанк», затвердженого від 21.05.2018 за № 519, змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Частиною другою статті 1050 ЦК України та п. 5.7 Правил користування платіжною карткою закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] , починаючи з вересня 2012 року, свої зобов`язання за договором систематично не виконує, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року за ним рахується заборгованість у сумі 40593,27 гривень, яка складається з наступного: 5080,32 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 29510,97 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3592,78 гривень - заборгованість за комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500,00 гривень - фіксована частина, 1909,20 гривень - процентна складова. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне справо на спростування наведених обставин і доказування належного виконання ним умов договору кредиту, а отже не оспорює наявність заборгованості та підстав для її стягнення. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 5080,32 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 29510,97 гривень, заборгованості по сплаті комісії у розмірі 3592,78 гривень, а разом 38184,07 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафів, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг у загальній сумі 2409,20 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] . Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] штрафів у загальній сумі 2409,20 гривень, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, як таких, що обчислені станом на 30.09.2018, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1806,89 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial