Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем, а також [PERSON] Віронікою Валерієвною було укладено договір позики 7000 доларів США та 1500 Євро, які він їм передав, а позичальники зобов'язалися їх повернути протягом декількох років. [PERSON] взяте на себе зобов'язання виконала у повному обсязі, а от [PERSON] (відповідач по справі) залишився ще винним 2000 доларів США, що на момент звернення до суду складає 50000 грн. Відповідач від зустрічей ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. В зв'язку з цим просив стягнути з [PERSON] на його користь суму борга за договором позики у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 50000 гривень, та стягнути 3% річних у розмірі 2741,09 грн, а також судові витрати у розмірі 551,20 грн і витрати на юридичні послуги у розмірі 400,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву від 01.12.2016 року, згідно якої позовні вимоги підтримала, просить справу розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Відповідно до положень\~ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У відповідності зі\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями\~525,\~526 ЦК\~закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст. 530 цього ж Кодексу\~передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 629 ЦК\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 26.09.2011 року було укладеного договір позики у простій письмовій формі. Відповідно до умов договору позики від 26.09.2011 року, позичальники отримали позику у сумі 7000 доларів США та 1500 Євро. Відповідно до умов договору позики позичальник взяв на себе зобов'язання повертати позику щомісячними платежами. Стаття 541 ЦК України передбачає, що, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно розписки, наданої позивачем до суду у якості доказу, вбачається, що за текстом розписки відповідач разом з [PERSON] отримали у борг грошові кошти 26.09.2011 року, які зобов'язалися повернути щомісяними платежами, розмежування між позичальниками конкретних сум не встановлено, а відтак, суд приходить до висновку про наявність солідарного обов'язку, щодо повернення позики. Згідно ч. ч. 1, 2, 4\~ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Позивач у позові зазначив, що позичальник [PERSON] повернула свою частку боргу на протязі трьох років у сумі 5000 доларів США та 1500 Євро, але її чоловік [PERSON] свою частку боргу не повернув, що складає 2000 доларів США. У відповідності до ст. ст.\~1049,\~1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач [PERSON] суму боргу не повернув. Як встановлено судом сума основного боргу [PERSON] перед позивачем складає 2000 доларів США. Згідно ч. 2\~ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Під час судового розгляду знайшла своє підтвердження заборгованість відповідача перед позивачем, як солідарного боржника заборгованість за основною позикою у сумі 2000 доларів США, та має бути сплачена відповідачем на користь позивача. Станом на 01.12.2016 року - дату ухвалення судового рішення, НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США\~25.558575 гривень за 1 долар США. Таким чином, сума основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 51117,15 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому, стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.\~625 ЦК, як особливої міри відповідальності, відповідач правильно нарахував їх в національній валюті Україні гривні. Суд погоджується з розрахунком 3% річних наданих позивачем, і вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частини, а тому стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних у розмірі 2741,09 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд, у відповідності з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за сплату судового збору. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Отже, позовні вимоги щодо стягнення вартості послуг фахівця у галузі права підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень,\~не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат суду було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 01/13 від 18.08.2016 року, згідно якої вартість послуг адвоката [PERSON] за підготовку позовної заяви складає 400,00 (чотириста) гривень, які [PERSON] їй сплатив. Таким чином, позивачем повністю обґрунтовані та доведені позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 400 гривень. З огляду на викладене суд повністю задовольняє позовні вимоги в частині стягнення понесених витрат на отримання правової допомоги.

Outcome: approved