Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Ужгородської РДА, про відібрання і повернення дитини. У 2006 році між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб. За час спільного проживання між [PERSON] та [PERSON] у них народилася спільна донька - [PERSON] [INFO]. У 2010 році, шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2016 року, [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Опікуном малолітньої [PERSON] призначено [PERSON] [INFO]. Проте рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 10.02.2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2012 року позов у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO], а також в частині призначення опікуном дитини [PERSON], [PERSON] скасовано і у цій частині позову відмовлено. Враховуючи викладене, позивач просить суду відібрати від [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO] та повернути її для виховання матері - [PERSON]. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак разом представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, проте подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, із зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2016 року, [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Проте рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 10.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2012 року в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO], а також в частині призначення опікуном дитини [PERSON] [PERSON] та стягнення на її користь аліментів з [PERSON] та [PERSON] скасовано, і у цій частині позову відмовлено. Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції задовольнив позов служби у справах дітей Ужгородської РДА про позбавлення батьківських прав [PERSON], на підставі лише одного доказу - висновку органу опіки та піклування Ужгородської РДА, який складено на підставі перевірки, яка проведена Службою у справах дітей Ужгородської РДА. Інших доказів, які б містили відомості об'єктивного характеру позивачами надано не було. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] не зустрічається з дитиною лише з листопада 2015 року, оскільки саме в цей час дізналась, що вона позбавлена батьківських прав. До цього час вона відвідувала дитину, проводила з нею вихідні. В ухвалі ж Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, вбачається, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Проте, незважаючи на вищезазначене рішення апеляційної інстанції відповідач - [PERSON], перешкоджає позивачці у вихованні її доньки, та не віддає її матері. З 10 лютого 2016 року, відповідач забрала [PERSON] зі школи до себе додому т по сьогоднішній день нікуди її не випускає та не дозволяє ні з ким спілкуватись, доньку не відпускає до школи, тримає її в будинку в повній ізоляції від суспільства. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї; створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, судом встановлено, що причини, які перешкоджали належному вихованню дитини та з яких у позивачки рішенням суду відібрано малолітню доньку не знайшли свого підтвердження, та як вбачається з матеріалів позовної заяви та матеріалів справи, [PERSON], веде нормальний спосіб життя, працевлаштована, вона повністю усвідомлює покладені на неї батьківські обов'язки, та має бажання виховувати та розвивати доньку [PERSON], [INFO], як духовно так і фізично, за місцем мешкання характеризується позитивно, органи опіки та піклування вважають доцільним та в інтересах малолітньої дитини повернення дитини матері.

Outcome: approved