Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивачs звернувся до суду з позовом до відповідача Києві про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.08.2001р. За весь час проживання у квартирі [PERSON] систематично порушував правила співжиття, вчиняв щодо них фізичне та психологічне насильство, застосовував погрози та образи. Виселятися у добровільному порядку відповідач не бажає, тому позивачі змушені звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилавсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, явку представника не забезпечила. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з'явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Заявляючи вимогу про виселення позивачі посилається на неможливість співжиття із відповідачем. Так, вимогами ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника будинку / квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. 24.09.2015р. позивач [PERSON] звернулася з заявою за фактом її побиття відповідачем до чергової частини ОВС Оболонського РУГУМВС України в м. Києві, яка зареєстрована за реєстровим №48915 за ЄО( а. с. 9). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], що в м. Києві належить на праві власності [PERSON] та членам її сім»ї [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло( а. с.6). Відповідно до довідки форми №3 за №12815 від 23.09.2015року, у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]- фізична особа. Згідно довідки ЖЕД №508 № 220 від 25.09.2015р. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає( а.с.10). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач систематично порушував правила співжиття, вчиняв щодо позивачів фізичне та психологічне насильство, застосовував погрози та образи, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, що дає суду підстави позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved