Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 28.08.2013 в розмірі 12793 грн. 46 коп. та судові витрати в розмірі 2102 грн. На обґрунтування позову зазначив, що у 2013 році до банку звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву без номеру від 28.08.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, а позичальник [PERSON] порушив умови договору. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 09.12.2019 заборгованість складає 12793 грн. 46 коп. Зазначив, що позичальник [PERSON] помер [INFO] , його спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 01.09.2016 по 01.03.2017. Вказав, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 20.11.2019 банком до спадкоємця померлого [PERSON] [PERSON] був направлений лист-претензія, де банк пред`явив свої вимоги, але відповідач на даний лист не відреагувала. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 12793 грн. 46 коп. за кредитним договором б/н від 28.08.2013. Відповідачем подано відзив на позов, в якому [PERSON] зазначила, що з позовом банку вона не згодна. Вказала, що з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2011 році з ініціативи [PERSON] . Дійсно, [PERSON] був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] , але фактично за адресою не проживав з квітня 2011 року. Задовго до дня смерті він переїхав на постійне проживання за іншою адресою, а потім до своєї матері спочатку в квартиру, пізніше - в с. Ламане Кременчуцького району, відкіля 01.09.2016 був доставлений до 1-ої міської лікарні м. Кременчука, де і помер. Акцентувала увагу на тому, що на час подачі позову банку була відома адреса [PERSON] , за якою він мешкав, а саме: [ADDRESS] , оскільки саме на цю адресу на ім.»я [PERSON] 24.01.2017 було направлено претензію банку. Це підтверджує той фат, що [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що ніякого спадкового майна у [PERSON] не було, вона не є його спадкоємицею. В листопаді 2019 року нею був отриманий від банку лист-претензія з вимогою сплатити заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 22.09.2014. У відповіді банку вона повідомила, що шлюб з [PERSON] був розірваний у 2011 році, ніяких дій по прийняттю спадщини чи відмови від її прийняття вона не здійснювала. На початку 2017 року до неї приходили працівники банку і вона надавала їм копії документів про розірвання шлюбу і про смерть [PERSON] . Таким чином, позивачу наприкінці 2019 року було відомо про те, що вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Окрім того, вказала, що лист-претензія від 11.11.2019 містив відомості про кредитний договір б/н від 22.09.2014, а в позовній заяві йде мова про кредитний договір б/н від 28.08.2013. Звернула увагу на те, що в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг графа «сімейний стан» не заповнена, відсутня інформація у графі «працевлаштування», що є порушенням з боку позивача. Таким чином вважає, що правових підстав пред`явлення позивачем позову про стягнення з неї заборгованості за кредитним договорм б/н від 28.08.2013, який був укладений [PERSON] , немає. З урахуванням викладеного просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, в якому банк зазначив, що відповідач [PERSON] не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Вважає, що вимоги банку до [PERSON] є правомірними та таким, що підлягають задоволенню. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позові та відповіді на відзив. Просила позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Козлова Т.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, враховуючи пояснення, надані у відзиві на позов. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд сприяв сторонам у отримання доказів та ухвалою від 15.06.2020 за клопотанням представника позивача витребовував з Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори докази. Крім того, на заяву АТ КБ «ПриватБанк» від 12.08.2020 з проханням на підставі п.3 ч.1 ст. 43 ЦПК зробити запити до нотаріальної контори за місцем реєстрації спадкодавця, до ЖЕО, до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, судом письмово роз`яснювалося позивачеві, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, роз`яснювався порядок витребування доказів та обов`язок довести обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Інших клопотань про витребування чи забезпечення доказів до суду не надходило. В судовому засіданні встановлено, що 28.08.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач, що підтверджено письмовими доказами) та [PERSON] було укладено договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк». В заяві [PERSON] не зазначено розмір кредитного ліміту, виду картки чи умов отримання грошових коштів. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 01.09.2016 заборгованість за договором без номеру від 28.08.2013, укладеним банком та клієнтом [PERSON] , складає 13544 грн. 03 коп., позивач просить стягнути заборгованість станом на 09.12.2019, яка складає 12793 грн. 46 коп. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» 19.01.2017 направило до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину. Відповідно до відповіді Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори за вих. № 175/02-14 від 27.01.2017 після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 32/2017. Окрім того, нотконтора повідомила про неможливість надання інформації щодо кола спадкоємців після померлого [PERSON] , посилаючись на таємницю нотаріальних дій. На виконання ухвали суду від 15.06.2020 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) надіслано копію спадкової справи № 32/2017 після померлого [INFO] [PERSON] , в якій міститься претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» з додатками, копія свідоцтва про смерть [PERSON] , інформаційна довідка із Спадкового реєстру, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі даної спадкової справи без зазначення спадкоємців та лист нотаріуса невизначеному колу спадкоємців [PERSON] за адресою: [ADDRESS] про заведення спадкової справи на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк». Також на виконання ухвали суду від 15.06.2020 Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 07.07.2020 надіслано копію довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] . з 15.06.2000 по теперішній час. З даної довідки вбачається, що станом на 01.09.2016 за вказаною адресою крім померлого були зареєстровані як проживаючі відповідач [PERSON] та [PERSON] . Також матеріалами справи підтверджується, що 11.11.2019 банком надсилався лист-претензія на адресу [PERSON] та [PERSON] щодо необхідності сплати боргу за кредитним договором, укладеним [PERSON] . З вказаною довідкою та копією спадкової справи до початку слухання справи по суті ознайомилася представник позивача, що не заперечувалося нею під час судового засідання, клопотань про заміну відповідача в справі, залучення третіх осіб до суду не заявлялося, хоча судом роз`яснювалися права і обов`язки сторонам. Згідно ч.2, 3 ст.1281 цього Кодексу кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно із статтею 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування, згідно ст. 1223 ЦК, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.\~1258\~ЦК спадкоємці\~за законом\~одержують право\~на спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк. При цьому така особа повинна або бути зазначеною у заповіті, або бути спадкоємцем в силу закону (ст..ст.1258-1266 ЦК). В обґрунтування вимог до відповідача [PERSON] позивач зазначає, що остання є спадкоємцем, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована за однією адресою зі [PERSON] . Такі висновки позивача є помилковими, виходячи з наступного. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2011, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, тобто у родинних відносинах останні не перебували. Оскільки станом на час смерті [PERSON] відповідачка у шлюбі з ним не перебувала, вона не входить до черги спадкоємців, отже не є спадкоємцем померлого за законом. З дослідженої судом спадкової справи вбачається, що [PERSON] заповіту не складав.. Кредитний договір між [PERSON] і банком укладений 28.08.2013, тобто після розірвання шлюбу з відповідачем, отже грошові кошти, набуті за договором, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому у [PERSON] відсутні обов`язки за цим договором. Оскільки [PERSON] не є спадкоємицею померлого [PERSON] , суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до неї, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] разом з спадкодавцем був зареєстрований як постійно проживаючий [PERSON] , проте до нього АТ КБ «ПриватБанк» вимоги не пред`являв, клопотань про заміну відповідача чи притягнення співвідповідача в справі представник банку не заявляв. Суд вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають задоволенню вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у сумі 2400 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі, заява про їх відшкодування та розрахунок були надані у строк, визначений ЦПК, ці витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді (участь у двох судових засіданнях), відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Представником позивача зворотнього не доведено.

Outcome: approved