Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] борг за договором позики у сумі 7000,00 гривень , а також індекс інфляції 868 грн. 37 коп., три відсотки річних від зазначеної суми у розмірі 156,00 грн., а всього 1024, 37 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.08.2016 року позичила гроші у розмірі 7000,00 грн. відповідачу по справі, на весілля сина, пообіцяв повернути борг через 10-14 днів. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, про повернення почав уникати зустрічі. В грудні 2016 року відповідач написав розписку, в якій зобовязався повернути гроші до 27.01.2017 року, але після спливу зазначеного строку [PERSON] гроші мені не повернув. В судове засідання позивач у справі не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач у призначене судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки та поважність пропуску суд не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно був укладений усний договір позики 20.08.2016 року, що підтверджується наявною у матеріалаї справи розвискою, яка містить підпис відповідача (а.с. 3). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю природою розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, що видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як про укладення договору позики, та посвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч.1ст.626 ЦК Українивизначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимогст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановленост. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК Українисуд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, у даному разі відповідно до розписки 27.01.2017. Згідно із ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця в разі, якщо договором розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч.2 ст.1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, ст.1048 ЦК України законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми боргу за користування позикою у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Проценти за договором позики для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки договір позики не є безоплатним у розумінні норм, ст.1048 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню за строк прострочення виконання зобовязань 3% річних від простроченої суми, що становить 156,00 грн. Зобов'язання, як зазначено у ст.525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики у зазначений строк. Статтею 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 204 ЦК Українипередбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено вст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором позики виконав належним чином, а відповідач свої зобовязання щодо повернення грошей у строк зазначений у розписці не здійснив, доказів про повернення суми позики у розмірі 7000,00 гривень під час судового розгляду суду не надано. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про правомірність нарахування заборгованості відповідачу Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем належним чином не виконані, що є порушеннямст.ст. 526-530 ЦКУкраїни, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановленихобставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно дост. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved