Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Тернопільська міська рада про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що [PERSON] на підставі ордеру №767, виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка є матір`ю позивача, проживає у квартирі [ADDRESS] . [INFO] мати позивача померла. Також, у спірній квартирі, вже більше півроку, зареєстрована, але не проживає дочка позивача - [PERSON] . Відповідачка коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг не надає. У квартирі відсутні особисті речі відповідачки, спірним житлом вона не цікавиться. Реєстрація [PERSON] за даною адресою зумовлює для [PERSON] додаткові матеріальні затрати. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив 02 липня 1979 року [PERSON] , на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів від 25 травня 1979 року №377 видано ордер №767 серії МК, на право зайняття квартири [ADDRESS] , житловою площею 50,8 кв.м. із сім`є в складі шести осіб. [INFO] [PERSON] - померла. Згідно довідки №2146 від 14.01.2020 р., виданої ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль 1» у квартирі за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із актів обстеження житлових умов від 25.10.2017 року та 21.01.2020 року, складених комісією ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль 1», [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку, але не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено поясненнями сусідів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що донька позивачки - [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку у даному житлі, але не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вже тривалий час. Відповідачу у даній справі ніхто не чинив жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно із частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Відповідно до положення ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що [PERSON] без поважних причин, не проживає у квартирі за адресою [ADDRESS] , оскільки тривалий час не користуються нею, заяв у ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль 1» про її тимчасову відсутність та збереження за нею права користування спірним житлом - не подавала. [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, що підтверджено наведеними та дослідженими судом доказами, а саме поясненнями свідків та складеними актами обстеження від 25.10.2017 року та 21.01.2020 р., а їх відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року позивача звільнено від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved