Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно уточненої позовної заяви (уточнення і доповнення до позовної заяви по справі 757/51099/17-ц від 06 червня 2018 року) позовними вимогами вказано наступні: стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів державної влади на користь позивача для відшкодування на день розгляду справи у суді: 26445, 69 грн. кошти згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2010 року по виконавчому листу № 2-1661 від 19.03.2010 року; 53036,24 грн. недоотримані проценти згідно депозитного договору № 12/1104-2008 від 04.12.2008 року; 29857,14 грн. інфляційні втрати від знецінення грошової одиниці; 49412,35 грн. упущена вигода (недоотримані доходи, внаслідок порушення цивільного права позивача), а всього на суму 158751,42 грн., завданої незаконними діями та бездіяльністю ліквідатора банку ВАТ «БІГ ЕНЕРГІЯ», стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів державної влади на користь позивача для відшкодування моральної шкоди на день розгляду справи у суді: 176200 грн., завданої незаконними діями та бездіяльністю ліквідатора банку ВАТ «БІГ ЕНЕРГІЯ» та стягнути з відповідачів усі понесені судові витрати і компенсацію за відрив від звичайних занять. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2010 року частково задоволено позовні вимоги до ВАТ Банку «Біг Енергія» в частині стягнення коштів у сумі 26445,69 грн. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Згідно постанови Державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вказаний виконавчий лист було направлено ліквідатору ВАТ Банку «Біг Енергія» Васільченко Ю.Л. Проте, останній не виконав рішення суду, у зв'язку з чим позивачем було подано позов до суду. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова визнано неправомірною діяльність ліквідатора ВАТ Банку «Біг Енергія» Васільченко Ю.Л., визнано позивача кредитором на суму 26 445,69 грн. та зобов'язано включити вимоги позивача до реєстру кредиторів. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Проте, як вказує позивач, на даний час рішення суду не виконано і повідомлення про виконання рішення суду він не отримував, що, в свою чергу, обмежує права позивача у володінні його коштами і він вимушений нести витрати у відновленні свого порушеного права. Вказані протиправні діяння завдають позивачеві моральних страждань. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена вчасно і належним чином своїх заперечень до суду не направила. Відповідач ліквідатор ВАТ Банку «Біг Енергія» у судове засідання не з'явився, представника та заперечень до суду не направив, про час, дату та місце удового засідання повідомлявся вчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі. З урахуванням зазначеного, враховуючи наявність одночасно умов визначених ч1 ст.280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд даної справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-1661/10 від 110 лютого 2010 року було частково задоволено позов [PERSON] А саме, було вирішено стягнути на користь [PERSON] 1500 грн. моральної шкоди, 28,50 грн. судових витрат та суми строкових банківських вкладів із належними відсотками: за договором № Д-ФВ 14821 від 26.07.2007 року - 250 дол. США із відсотками по цьому вкладу з розрахунку процентної ставки 11,3 % річних з 17.12.2009 року по 10.02.2010 року і 11,3 % річних від суми депозиту 500 дол. США з 26.07.2009 року по 16.12.2009 року, за договором № Д-ФВ14822 від 26.07.2007 р. - 350 євро із 9,3 % річних з 17.12.2009 р. по 10.02.2010 р. ; 9,3% річних від суми депозиту 450 євро з 30.10.2009 р. по 16.12.2009 та 9,3% річних від суми депозиту 500 євро з 26.07.2009 р. по 29.10.2009 р., за договором № 12/1104-2008 від 04.12.2008 р. - 13266 грн. із 24% річних в залежності від сум поповнення депозиту по 10.02.2010 р. Як вбачається з заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2014 року у справі № 462/2012/13-ц 22.03.2010 року [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-1661/2010р. виданого 19.03.2010 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ВАТ Банк «БІГ Енергія» на свою користь боргу. 24.03.2010 року відділ ДВС ГУЮ у Львівській області скерувало за належністю вищезгаданий лист.09.09.2010 року державним виконавцем татарчук О.В. відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по вищезгаданому виконавчому листу і даний виконавчий лист був скерований Ліквідатору ВАТ Банк «БІГ Енергія» 14.02.2012 року позивач звернувся до Ліквідатора ВАТ Банк» БІГ Енергія» із заявою про надання інформації про причини невиконання вищезгаданого рішення. Ліквідатор ВАТ Банку «БІГ Енергія» Васільченко Ю.Л. у своєму листі № 332/05 від 27.02.2012 року повідомив позивача що відповідно до закону України «Про банки та банківську діяльність» кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня публікування оголошення, а саме: з 03.03.2010 року до 03.04.2010 року включно. Разом з тим, вищезазначеним рішенням визнано дії та бездіяльність Ліквідатора ВАТ Банку «БІГ Енергія» Васільченко Ю.Л. по виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2010 року - неправомірними, визнано [PERSON] кредитором ВАТ «БІГ Енергія» на суму 26 445, 69 грн., зобов'язано ліквідатора ВАТ Банку «БІГ Енергія» включити вимоги про повернення боргу, вкладів та процентів на вклади у загальній сумі 26445, 69 грн. до реєстру вимог кредиторів ВАТ «БІГ Енергія». Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Згідно з положенням про Державну казначейську службу України, Державна казначейська служба України та її територіальні органи є самостійними юридичними особами, самостійно несуть відповідальність за зобов'язаннями, прийнятими в межах бюджетних призначень. Позивач в обґрунтування заявлених вимог не надав суду жодного доказу того, що Державна казначейська служба України, виконуючи свої функції з казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів, перебувало з ним у будь - яких стосунках та допустило відносно нього зазначені у позові порушення. Доводи позивача про те, що в тривалому невиконанні судових рішень винна Державна казначейська служба України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 78 ЦПК України на підтвердження заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди бездіяльністю Державної казначейської служби України, до якої було пред'явлено позовні вимоги. Також суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та на підтвердження причино-наслідкового зв'язку між діями Державної казначейської служби України та шкодою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 78 ЦПК України на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed