Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовує позов тим, що 16.08.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконала, отримані кошти не повернула та належним чином не сплачувала нараховані відсотки за користування кредитними коштами, в зв'язку із чим просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 58915 грн. 34 коп., з яких: 5365 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом, 47168 грн. 38 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3100 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована складова), 2781 грн. 68 коп. штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати. Ухвалою від 09.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні 10.08.2018 року проти позову заперечила з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, тому просила застосувати позовну давність. Додатково зазначила, що позивачем без повідомлення відповідача збільшено відсоткову ставку з 36 до 43,2 проценти річних, крім цього не зазначено періоду, за який нараховано пеню, а сплата комісії взагалі не передбачена, тому такі вимоги є безпідставними. Разом з тим, оскільки перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починає спливати з дня, коли не виконано зобовязання зі сплати кожного конкретного такого платежу, то вважає, що позов предявлено з пропуском позовної давності, так як заборгованість відповідача виникла 22.02.2010 року, тому з цих підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Разом з тим, в судовому засіданні визнала, що останній платіж відповідачем здійснено 17.01.2015 року. Термін дії картки закінчився у жовтні 2015 року. В наступні судові засідання ні відповідач, ні її представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Перевіривши зібрані докази, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Підписанням анкети-заяви позичальник 16.08.2008 року підтвердила ознайомлення та згоду з «Умовами та правилами банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», а також підтверджує ознайомлення та згоду з тарифами позивача відповідно до тарифного пакету. Отже, відповідач зобов'язалася здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами кредитного договору. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Частиною 1 ст.1054\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а п.2 цієї же статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа, який регулює окремий вид зобов'язань - Позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509\~Цивільного кодексу\~України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525\~цього ж\~Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Так, відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов'язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за його користування, крім того при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором станом на 31.07.2017 року відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань має заборгованість в розмірі 58915 грн. 34 коп., з яких: 5365 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом, 47168 грн. 38 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3100 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована складова), 2781 грн. 68 коп. штраф (процентна складова). Пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 120 днів Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5365 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом, 47168 грн. 38 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 500 грн. штраф (фіксована складова), 2781 грн. 68 коп. штраф (процентна складова). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає, що у вимогах про стягнення пені слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Цивільно-правова відповідальність- це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннямист.61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених уст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення пені та комісії в розмірі 3100 грн. слід відмовити. Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості, що долучений позивачем до матеріалів справи розмір комісії та пені розрахований однією сумою, що не дає суду можливість визначити розмір пені та здійснити його стягнення в межах строку позовної давності. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено позовну давність з огляду на наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). У випадку, коли договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Положеннями пункту 5.4 Умов та правил надання банківських послуг не встановлено мінімально обов'язкового розміру щомісячного платежу та не встановлено графіку погашення кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16 серпня 2008 року позичальник здійснювала дії щодо погашення заборгованості по кредиту у грудні 2008 року на суму 470 грн., у січня 2009 року на суму 500 грн., у лютому 2009 року на суму 500 грн, у березні 2009 року на суму 500 грн., у квітні 2009 року на суму 500 грн, у травні 2009 року на суму 600 грн., у червні 2009 року на суму 500 грн., у липні 2009 року на суму 500 грн. та 400 грн., у серпні 2009 року на суму 500 грн., у вересні 2009 року на суму 500 грн., у жовтні 2009 року на суму 550 грн., 200 грн. та 1750 грн., у листопаді 2009 року на суму 300 грн., 3500 грн. та 1500 грн., у грудні 2009 року на суму 0,07 грн., 100 грн. та 5000 грн., у січні 2010 року на суму 5000 грн., у лютому 2010 року на суму 350 грн., у березні 2010 року на суму 350 грн., у квітні 2010 року на суму 350 грн., у травні 2010 року на суму 290 грн., у червні 2010 року на суму 280 грн., у липні 2010 року на суму 270 грн., у серпні 2010 року на суму 330 грн., у вересні 2010 року на суму 320 грн., у жовтні 2010 року на суму 320 грн., у листопаді 2010 року на суму 300 грн., у грудні 2010 року на суму 200 грн. та 80 грн., у січні 2011 року на суму 350 грн., у лютому 2011 року на суму 340 грн., у березні 2011 року на суму 330 грн., у квітні 2011 року на суму 500 грн., у травні 2011 року на суму 400 грн., у червні 2011 року на суму 380 грн., у липні 2011 року на суму 200 грн. та 150 грн., у серпні 2011 року на суму 400 грн., у вересні 2011 року на суму 340 грн. та 10 грн., у жовтні 2011 року на суму 350 грн., у листопаді 2011 року на суму 350 грн., у грудні 2011 року на суму 400 грн., у січні 2012 року на суму 350 грн., у лютому 2012 року на суму 350 грн., у березні 2012 року на суму 350 грн., у квітні 2012 року на суму 350 грн., у травні 2012 року на суму 400 грн., у червні 2012 року на суму 1000 грн., у липні 2012 року на суму 330 грн.. 100 грн., 100 грн. та 310 грн., у серпні 2012 року на суму 100 грн. та 270 грн., у вересні 2012 року на суму 60 грн. та 400 грн., у жовтні 2012 року на суму 400 грн., у листопаді 2012 року на суму 400 грн., у грудні 2012 року на суму 400 грн., у січні 2013 року на суму 390 грн., у лютому 2013 року на суму 400 грн., у березні 2013 року на суму 550 грн., у квітні 2013 року на суму 600 грн., у травні 2013 року на суму 800 грн., у червні 2013 року на суму 100 грн. та 400 грн., у липні 2013 року на суму 1250 грн., у серпні 2013 року на суму 450 грн., у вересні 2013 року на суму 400 грн., у жовтні 2013 року на суму 400 грн., у листопаді 2013 року на суму 400 грн., у грудні 2013 року на суму 390 грн., у січні 2014 року на суму 380 грн., у березні 2014 року на суму 0,50 грн. та 810 грн., у квітні 2014 року на суму 50 грн., у червні 2014 року на суму 100 грн. та 820 грн., у липні 2014 року на суму 400 грн., у вересні 2014 року на суму 300 грн., у грудні 2014 року на суму 200 грн. та 90 грн., 17 січні 2015 року на суму 100 грн. У відповідності до частини першої статті 264 ЦК України строк позовної давності переривається вчиненням особою дій, які свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, дії відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором призвели до переривання строку позовної давності, а тому посилання представника відповідача на те, що позов банком було подано з пропуском строку позовної давності є безпідставними, враховуючи, що позов було подано у серпні 2017 року, а останній платіж мав місце у січні 2015 року. Окрім того, суд враховує також і той факт, що сама представник відповідача визнала, що термін дії картки закінчився у жовтні 2015 року. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600 грн. в користь позивача.

Outcome: approved