Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Уманського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі як обєктів права спільної часткової власності. Позов обґрунтований тим, що 02 вересня 2012 року померла мати позивачки [PERSON], яка за час свого життя вчинила заповіт на випадок її смерті та посвідчила його у Паланській сільській раді Уманського району Черкаської області 01 березня 2012 року, яким заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON]. Після смерті їхньої матері, вони прийняли в установленому законом порядку спадщину в рівних частках. 19 листопада 2014 року державним нотаріусом Уманської районної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] було видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2261, на ? частку житлового будинку № 6, загальною площею 58,2 кв.м. та надвірні споруди, що знаходяться по вул. Лесі Українки у с. Паланка Уманського району Черкаської області. В той же день, 19 листопада 2014 року, державним нотаріусом Уманської районної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] була видана постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, на ? частку земельних ділянок, загальною площею 0,31 га та 0,09 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться по вул. Лесі України № 6 у с. Паланка Уманського району Черкаської області, оскільки в них не було всіх необхідних документів. В подальшому сторони звернулися до Уманського міськрайонного суду з позовом до Паланської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, 11.12.2014 року позов було задоволено. Право власності на кожну частку житлового будинку та земельні ділянки вони зареєстрували в реєстрі прав власності на нерухоме майно органами, уповноваженими на здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна. Земельні ділянки з розташованими на одній із них житловим будинком та надвірними господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки № 6 у с. Паланка Уманського району Черкаської області, належать позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласника, яка складає ? частину цього майна. До складу житлового будинку №6, що знаходиться по вул. Л.Українки у с. Паланка Уманського району Черкаської області, входять надвірні споруди, які розміщенні на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме: веранда а, сарай Б, погріб Г, літня кухня Д, гараж Ж, сарай З, вбиральня К, гараж О, вимощення І, огорожа №1, ворота № 2, хвіртка №3, хвіртка № 4, огорожа № 5. З моменту набуття ними права спільної часткової власності на житловий будинок та земельні ділянки, вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майно, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені ними, як співвласниками. Вона не одноразово зверталася до відповідачки щоб в добровільному порядку провести розподіл в натурі земельних ділянок та житлового будинку № 6, що знаходиться по вул. Л. Українки в с. Паланка Уманського району Черкаської області, але відповідачка навідріз відмовляється і не бажає йти на жодний компроміс. За таких обставин, оскільки між ними не досягнуто домовленості про поділ в натурі житлового будинку та земельних ділянок, вона звернулася до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельних ділянок в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. 25 листопада 2015 року позивачка подала на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просила крім заявлених нею позовних вимог у позовній заяві, стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь половину витрат, які були нею оплачені для проведення експертиз, а саме 2025 грн. 36 коп., що відповідає ? вартості судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов із збільшеними позовними вимогами підтримали та просили його задоволити, вказуючи при цьому, що позивач з відповідачем не можуть самостійно домовитися про поділ в натурі будинку та земельних ділянок. Позивач бажає, щоб поділ відбувся за рішенням суду відповідно до висновку експерта. При перевірці будинку на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівних норм, державних стандартів і правил порушень ніяких не виявлено. Самочинне будівництво про яке вказано у висновку експерта, як вбачається з технічного паспорта на будинок від 28.10.1996 року відсутнє. Спірний будинок згідно висновку звіту по результатам технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж підлягає реконструкції. На даний час є всі підстави для поділу належного сторонам майна в натурі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що сторони по справі є співвласниками майна, що знаходиться по вул. Л.Українки в с. Паланка Уманського району, а саме: будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, по ? вказаного майна кожна. На сьогоднішній день сторони обоє користуються майном, встановивши фактично спосіб користування. В будинку є один вхід, одна кімната будинку опалюється, а інша ні. При поділі в натурі будинку повинно утворитися дві відокремлені житлові квартири з опаленням, окремими входами, що як вбачається з висновку експерта на даний час не можливо зробити, без здійснення перебудови з дотриманням пожежних та інших норм. Крім того, як вбачається з висновку експерта для поділу будинку необхідно облаштувати окремий вхід до будинку, який як видно з експертизи повинен бути через гараж, а для облаштування окремого входу необхідний дозвіл. Якщо неможливо поділити будинок то і земельна ділянка не підлягає поділу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає і позивача і відповідача, так як проживали в одному селі. Сторони по справі є рідними сестрами, доглядали свою матір [PERSON], а після її смерті розсварилися. За життя мати на них переписала все майно. Позивач і відповідач приїжджають в с. Паланка та проживають в хаті матері, але та хата є у них як дача. Де постійно проживають сторони їй не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] це її тітка, а відповідач [PERSON] є її матірю. На даний час сторони між собою посварилися. Позивач постійно все робить без згоди своєї сестри. Після смерті бабки [PERSON] сторони фактично поділили земельну ділянку. Ще за життя бабки город вже був поділений, однак її мати та вона проти щоб ділилася хата та подвіря. [PERSON] зареєстрована в [INFO], але проживає в будинку в с. Паланка. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] це її тітка, а відповідач [PERSON] є її матірю. Її мати [PERSON] проживає в будинку по вул. Л.Українки в с. Паланка, а [PERSON] тільки приїжджає, однак там не проживає. [PERSON] користується ї будинком і літньою кухнею. Вважає, що не можна розділити двір і будинок, зробити окремі входи, підїзди до будинку. Хата стара глинобитна, обкладена цеглою та може завалитися якщо її перебудовувати. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] вказав, що експертиза була проведена на підставі тих документів, що були надані з матеріалами справи. На момент проведення експертизи він не мав документів, які б свідчили, що віконний проріз не є самочинним будівництвом, тому і було зазначено про наявність самочинного будівництва. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення оскільки, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться при наявності на це дозволу (ст. 152 Житлового Кодексу). Як вбачається із ст. 152 ЖК України виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Отже, виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного жилого фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції, потребують обовязково дозвільних документів, на право на їх виконання. Судом встановлено, що спірний будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки знаходяться у спільній частковій власності сторін - позивачці та відповідачу належить на праві власності по 1/2 частині даного будинковолодіння та земельної ділянки. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Висновку № 1-10/2015 від 21.10.2015 року судової будівельно-технічної та земельно технічної експертизи реальний поділ спірного будинковолодіння можливий лише при умові проведення реконструкції в тому числі: переобладнання наявних приміщень із влаштуванням нових дверних та віконних прорізів у несучих стінах будинку та прибудови шляхом їх часткового розбирання, а також влаштуванням інженерних систем та комунікацій. Наведені норми права та встановлені судом обставини справи дають підстави зробити висновок про те, що розподіл спірного будинковолодіння між сторонами спору можливий лише із застосуванням переобладнання жилого будинку та окремих господарських будівель і за наявності дозволу. Проте на момент вирішення спору у суді відповідний дозвіл на здійснення переобладнання та перепланування спірного будинковолодіння відсутній, а отже у суду немає підстав для задоволення позову про його поділ. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Позивач у своєму позові просила виділити в натурі сторонам належну їм частку земельних ділянок в залежності від поділу будинку, тому суд вважає, що оскільки розділити спірний будинок з надвірними спорудами в натурі між сторонами не можливо, тому вимога позивача в цій частині також не підлягає до задоволення. Беручи до уваги відповідні положення\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: dismissed