Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 13 928,69 грн., з урахуванням обов`язкових податків і зборів, та середній заробіток в розмірі 62 519,40 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2018 року по 30.09.2019 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала старшим диспетчером в монтажно-складальному цеху 003 ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». З 15.08.2018 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи і по даний час відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. Разом з тим, уповноважений представник відповідача подав суду заяву від 29.10.2019 року №562-1864, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» повністю погоджується з позовними вимогами [PERSON] про стягнення заробітної плати в сумі 13 928,69грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2018 року по 30.09.2019 рік у сумі 62 519, 40грн. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши подані сторонами у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.1998 року працювала на посаді старшого диспетчера цеху 009 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», 01.08.2016 року переведена на посаду старшого диспетчера монтажно-складального цеху 003 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», і з 15 серпня 2018 року була звільнена з підприємства за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.2-4/. Також встановлено, що в день звільнення позивачу не виплачено нараховану заробітну плату. Згідно даних довідки ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 312 від 30.08.2019 року сума заборгованості із виплати заробітної плати позивачу становить 13 928,69 грн. /а.с.7/. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, заборгованість невиплаченої позивачу в день звільнення заробітної плати складає 13 928,69 грн., з урахуванням сплачених обов`язкових податків та зборів, що визнається обома сторонами, а відтак повинна бути стягнута із відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з наступного. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як встановлено, станом на 30.09.2019 рік фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. Згідно довідки ДП «ЛДЗ «Лорта» № 349 від 21.10.2019 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 221,70 грн., без урахування податків та зборів /а.с.17/. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2018 року по 30.09.2019 року, що включає 282 робочих дні, складає 62 519,40 грн. (221,70 грн. х 282 робочих дні), що визнається обома сторонами. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги і їх розмір є доведеними позивачем, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 13 928, 69 грн., з урахуванням сплачених обов`язкових податків та зборів, та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 62 519, 40 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір в розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач була звільнена, - з відповідача на користь держави.

Outcome: approved