Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.12.2006 в загальному розмірі 110182,33 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 25.12.2006 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 30.09.2018 утворилась заборгованість в сумі 163195,17 грн., яка складається з: - 4021,86 грн. - заборгованість за кредитом; - 154497,02 грн. - відсотки за користування кредитом; Позивач бажає стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 110182,33 грн., яка складається з наступного: 4021,86 грн. - заборгованість за кредитом; 106160, 47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2006 по 31.03.2018. У зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі. Позовна заява була подана 04.12.2018 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. 01.02.2019 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~від Начальника відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Ухвалою Орджонікідзевсього районного суду м.Харкова від 04.02.2019 вказана цивільна справа передана до Чугуївського міського суду Харківської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 29.03.2019 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.05.2019 судом по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволено. 11.12.2019 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 23.12.2019 задоволена, заочне рішення суду від 20.05.2019 скасоване, справу призначено до нового розгляду. Так, під час нового розгляду справи судом 19.03.2020 отримано від позивача відповідь на заяву (про скасування заочного рішення), в якій представник позивача, що діє на підставі довіреності, навів обґрунтування доводів позовної заяви з урахуванням викладених у заяві відповідача про перегляд заочного рішення від 11.12.2019 заперечень проти позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача за довіреністю Гребенюк О.С. про розгляд справи без його участі, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача, що діє на підставі договору-доручення про надання правничої допомоги адвоката Бірючинського Е.О. 01.06.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Суд, ознайомившись із заявами представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.12.2006 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст. ст.\~526,\~1054 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Позивач\~зазначає, що в період дії кредитного договору\~\~ [PERSON] свої зобов`язання порушив, внаслідок чого станом на 30.09.2018 в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 163195,17 грн., яка складається з наступного: 4021,86 грн. - заборгованість за кредитом; 154497,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач вважав за потрібне просити суд стягнути з відповідача частину від суми заборгованості у розмірі 110182,33 грн., яка складається з: 4021,86 заборгованість за кредитом; 106160,47 заборгованість за відсотками за користування кредитом у період з 25.12.206 по 31.03.2018. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що до кредитного договору №\~б/н від 25.12.2006, укладеного шляхом підписання відповідачем заяви «Про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» від 25.12.2006 (далі Заява) були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору, як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке. Згідно з ч.\~ч. 1, 2 ст. 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. До цих правовідносин не можна застосувати правила договору-приєднання, передбачені ч. 1 ст.\~634\~ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та витяг з Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачем надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 13-18) (далі Умови) але вказаний витяг не містить підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови і саме ці Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи Заяву, а також те, що Умови і Тарифи в подальшому не змінювались без його відома. Суд наголошує, що позивачем не надано копії примірника Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідно до ст. 207 ЦК України, як один із примірників договору мають містити підпис відповідача, а надано лише витяг з них. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки Умови, які надані позивачем на підтвердження своїх вимог не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому не змінювались, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 25.12.2006 шляхом підписання Заяви. Отже, суд відхиляє умови кредитного договору №\~б/н від 25.12.2006, викладені в Умовах через недостовірність цих доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами кредитного договору від 26.12.2006, які сторони узгодили шляхом підписання Заяви. З копії Заяви (а.с. 12) вбачається, що в останній відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, процентів за користування кредитом, розміру неустойки за порушення зобов`язань. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлюється у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Вимог про стягнення процентів з підстав та у розмірах, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема статтею 1048 ЦК України, позивачем не заявлено. З огляду на викладене задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення фактичної суми, наданої в кредит (тіло кредиту). Вказане вище узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі №\~342/180/17 (провадження №\~14-131цс19), в якій Верховний Суд аналогічним чином вибрав і застосував норми ст. ст. 634, 633, 638, 1054, 1055 ЦК України в тотожній справі. З копії розрахунку заборгованості (а.с. 6-11) та з роздруківки про рух коштів по рахунку відповідача (а.с. 115-122) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту становить 4021,86 грн. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо звернення з позовом до суду, то вони не відповідають дійсності, оскільки остання проплата за кредитом в розмірі 0,12 грн згідно розрахунку була здійснена 28.08.2018 року, а позивач звернувся з позовом до суду згідно штампу 04.12.2018 року, а отже трирічний строк звернення останнім не пропущений. Відповідно до ч.\~ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частинами 1,\~2\~статті 77\~ЦПК України\~встановлено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України (4021,86грн х 1762 грн /110182,33 грн = 64,32 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial