Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє представник [PERSON], звернувся до суду з позовом, який доповнив та просить зобовязати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дочкою та щодо участі у її вихованні; також просить визнати і встановити порядок спілкування з дочкою та щодо участі у її вихованні у наступні дні та часи: першого і третього тижня кожного місяця з вечора пятниці до вечора неділі без присутності матері за місцями реєстрації та постійного проживання: [INFO]; [ADDRESS], або будь-якою адресою проживання чи перебування; визнати право відпочинку з дочкою щорічно, під час осінніх, зимових, весняних канікул, впродовж половини канікулярного часу та влітку впродовж щорічної відпустки календарного місяця, тридцяти днів без присутності матері. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що має спільну з відповідачем малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання 11 вересня 2015 року шлюбу із відповідачем, позивач до певного часу вважав, що для дитини на краще буде залишитись з матірю, а він матиме можливість відвідувати дочку, спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, але відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Так, відповідач безпідставно відмовляє позивачу забрати дочку кожні другі вихідні дні та на половину канікулярного часу. Умовний графік спілкування з дочкою виконується у важких психологічних умовах для позивача, оскільки день та час спілкування з дитиною визначаються відповідачем з принципу «завтра побачимо», тобто позивач вимушений планувати час спілкування з дочкою безпосередньо «сьогодні на сьогодні». Оскільки відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дочкою, щодо участі у її вихованні, позивач запропонував відповідачу укласти відповідний нотаріально посвідчений договір, про що 16 березня 2016 року направив відповідачу пропозицію, відповідь на яку не отримав. Відповідач в усній формі відмовилась укладати будь-які договори та запропонувала вирішити усі питання в суді, тому позивач звернувся до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснив, що відповідач принаймні три рази відмовила йому забрати дочку, один раз посилалась на дуже холодну погоду на дворі, ожеледицю, інший раз сказала, що дівчинка спить, а 01 липня 2016 року послалась на необхідність зібрати дівчинку. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні підтримав позов, просив заявлені вимоги задовольнити з підстав викладених його довірителем. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що вона не заперечує проти встановлення графіку спілкування позивача з дочкою, за яким їх спілкування відбуватиметься першого і третього тижня кожного місяця з вечора пятниці до вечора неділі без її присутності. Стосовно літньої відпустки вказала, що не згодна віддавати дитину на цілий місяць безперервно, оскільки відсутність матері такий тривалий час є стресом для дівчинки. Також зазначила, що взимку не дозволила забрати дитину за погодних умов, оскільки на дорозі була ожеледиця, що було небезпечно, а першого квітня, була пятниця, дитина прийшла зі школи стомлена, заснула і відповідач не вважала за доцільне дитину будити. Першого липня дівчинку необхідно було зібрати, оскільки наступного дня мало відбутися судове засідання, після якого дівчинка їхала до батька. Представники третьої особи [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтримали позицію, що викладена у Висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області, щодо визначення участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON], [INFO], у судовому засіданні пояснила, що проживає з матірю, але батько регулярно забирає її до себе. Батько проживає з іншою жінкою, яка добре до неї ставиться. У батька вдома у неї є своя кімната, свої речі, іграшки якими вона грається коли там буває. Суд заслухавши, пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, з урахуванням думки малолітньої [PERSON], [INFO], яка пояснювала за відсутності батьків, дослідивши докази по справі приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про її народження. 16 травня 2016 року позивач направив на імя відповідача пропозицію укласти угоду щодо його участі у спілкуванні та вихованні спільної дочки [PERSON], [INFO], про що свідчить копія пропозиції, опис вкладення поштового відправлення, квитанція про оплату поштових послуг. За довідкою № 02-22/475 від 11 березня 2016 року, що видана Русько Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області позивач записаний у домоволодінні за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вулиця Островського, 1, яке належить [PERSON]. Фактично позивач проживає за адресою: [INFO], про що свідчить договір оренди житлового приміщення від 01 січня 2016 року, акт від 01 січня 2016 року приймання передачі квартири в оренду. Суду наданий висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо визначення участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], відповідно до якого доцільним надати можливість [PERSON] щомісяця кожного першого та третього тижня у пятницю о 18.00 год. забирати дитину до місця свого проживання та повернути матері [PERSON], щонеділі о 18.00 год. за місцем її постійного проживання, також щороку з 01 липня по 14 липня включно забирати дитину для організації її оздоровлення та спільного відпочинку без присутності матері. Листом № 1834 від 29 серпня 2016 року Служба у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, на запит [PERSON] про надання додаткового висновку щодо його участі у вихованні дочки повідомила, що при підготовці висновку ретельно вивчені усі обставини справи на підставі яких висновок і наданий. Позивачем в якості доказів надані: рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2015 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем; характеристика позивача за місцем його роботи; довідки з місця роботи позивача; довідка про доходи позивача; акт від 11 березня 2016 року обстеження житлово-побутових умов позивача за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вулиця Островського, 1; технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS]; лист Харківської районної державної адміністрації Харківської області на імя начальника Служби у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо обстеження житлово-побутових умов заявника [PERSON]; заява [PERSON] на імя начальника Служба у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про обстеження його житлово-побутових умов; висновок Харківського ВПГУНП в Харківській області за заявою [PERSON] щодо відмови 01.04.2016 року [PERSON] передати дочку батькові [PERSON] на вихідні; супровідний лист на імя [PERSON] до висновку Харківського ВПГУНП в Харківській області; свідоцтво про шлюб позивача та [PERSON], зареєстрований 18 червня 2016 року; наказ про відпуску позивача з 04.07.2016 по 29.07.2016 року; заява [PERSON] на імя начальника Служби у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо надання висновку за його додатковими вимогами за позовом про визначення його участі у вихованні дочки. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на\~Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. В державі Україна зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, визначає\~Сімейний кодекс України. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного Кодексу України закріплено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, при цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї вирішується судом, і якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналізуючи надані докази, враховуючи вік дитини, обставини справи, поведінку обох батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення способів його участі у вихованні дочки підлягають задоволенню частково. Суд вважає за можливе визначити наступний порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні дочки та встановити дні побачень позивача з дочкою [PERSON], [INFO], без присутності матері, щомісяця кожного першого та третього тижня у пятницю о 18.00 год. забирати дитину до місця свого проживання та повернути матері [PERSON], щонеділі о 18.00 год. за місцем її постійного проживання, також надати можливість позивачу влітку в період його щорічної відпустки впродовж трьох тижнів забирати дитину для організації її оздоровлення та спільного відпочинку без присутності матері в наступному порядку: два тижні безперервно, наступний тиждень дитина повертається матері, після якого ще тиждень дитина відпочиває з батьком та повертається матері, при цьому для оптимізації організації літного відпочинку дитини - про місяць відпустки письмово попереджати матір до 01 травня відповідного року. В задоволенні вимог позивача щодо безперервного відпочинку влітку впродовж тридцяти днів суд відмовляє, оскільки такий тривалий час перебування семирічної дівчинки без безпосереднього контакту та спілкування з матірю безумовно має наслідком тугу дитини за матірю, що негативно вплине на дитину і може створити напруження у відносинах батьків та дитини. Суд не приймає до уваги висновок третьої особи в частині доцільності визначення періоду перебування дитини з батьком в період літньої відпустки тільки два тижня, оскільки жодної обставини в обґрунтування такої позиції у висновку не вказано, а сам висновок фактично є актом обстеження житлово - побутових умов сторін. Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про визначення ще і окремо періоду спілкування позивача з дочкою в період канікул дівчинки, оскільки визначений судом загальний порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини щомісяця кожного першого та третього тижня з пятниці до неділі, найприйнятніший і зрозумілий для участі батьків у вихованні дочки, при цьому суд враховує, що періоди канікул мають мінливий термін, кількість днів канікул з урахуванням вихідних не є усталеною, що унеможливлює їх регламентування з найменшою вірогідністю виникнення конфлікту між батьками. За вказаних обставин суд частково задовольняє вимоги позивача, оскільки відповідач позов визнала частково і не заперечувала проти визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні дочки, при цьому суд також враховує, що безспірних доказів про те, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з дочкою позивач не надав, а два випадки з трьох встановлених у судовому засіданні відмови відповідача передати дівчинку батькові є цілком зрозумілими, обґрунтованими, поважними, і вчиненими виключно в інтересах дитини (безпека дитини в ожеледицю, повноцінний відпочинок дитини, коли організму дитини за певних обставин потрібен сон). До того, дівчинка у судовому засіданні підтвердила, що вона регулярно приїздить до батька.

Outcome: partial