Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 755/20258/15-ц, виданим Дніпровським районним судом м. Києва, на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1 655,40 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2003 року між сторонами було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом із позивачем, який самостійно утримує та виховує свою дитину. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону щомісячно, починаючи з 04.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 755/20258/15-ц, виданим Дніпровським районним судом м. Києва від 18.12.2016 року. Відповідач у період з березня 2017 року по лютий 2018 року включно не сплачувала аліменти на утримання дитини. У зв'язку з чим з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5 580,00 грн. Позивач вважає, що відповідач самоусунулась від матеріального утримання своєї доньки, а тому заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, що є підставою звернення позивача з даним позовом в судовому порядку. 14.05.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення пені (неустойки) за прострочення по сплаті аліментів, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання. (а.с. 17-19) Відповідач [PERSON], отримавши 23 травня 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 14 травня 2018 року, та представник третьої особи Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, отримавши 18 травняо 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а третя особа - правом подачі пояснень щодо предмету спору у встановлений ухвалою суду від 14 травня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу Українирегулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від зареєстрованого 27.02.2003 року шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції від 27.02.2003 року, актовий запис № 231, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 19.06.2015 року, актовий запис № 1759. (а.с. 6; 7) 31.03.2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб, зареєстрований 27.02.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис № 21, розірвано (а.с. 8) 14.01.2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9) 18.12.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий № 755/20258/15-ц про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2016 року. (а.с. 10) За даними Довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.09.2017 року по 16.02.2018 року, складеної Оболонським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві станом на 01.09.2017 року заборгованість з боку [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], - відсутня. Боржник перебуває на обліку в Броварському міськрайонному центрі зайнятості. Станом на 16.02.2018 року заборгованість з аліментів складає - 5 580,00 грн.; пеня, розрахована за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно складає - 1 655,40 грн. (а.с. 11-12) Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 Цивільного кодексу України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] пені від суми за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/20258/15-ц від 18.12.2016 року на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 655,40 грн., що розраховані державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд на підставі статті 196 Сімейного кодексу України повинен встановити факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому суд має враховувати, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial