Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], предявив позов до відповідачів, виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області та [PERSON], згідно даних якого позивач просить визнати за ним право власності на будинок з надвірними спорудами, котрий розташований по вулиці Мирошниківка, будинок 45, в місті Семенівка Чернігівської області. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначив про те, що рішенням виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 26 березня 1968 року батькові позивача, [PERSON], по вулиці Мирошниківка була відведена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. В 1970 році батько позивача будинок на цій земельній ділянці збудував. 20 листопада 1995 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла мати позивача [PERSON] та старший брат [PERSON], котрі на момент смерті батька проживали разом з ним і фактично вступили у володіння спадковим майном. 06 листопада 2012 року мати позивача померла. У будинку залишився проживати старший брат позивача [PERSON], котрий помер 12 липня 2015 року. Спадкоємців першої черги за законом було. Позивач як спадкоємець другої черги за законом звернувся до Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області. Під час звернення зясувалося, що на будинок, збудований батьками, не зареєстроване право власності, що унеможливлює прийняття спадщини на нерухоме майно. Ухвалою суду від 15 серпня 2016 року у попередньому судовому засіданні у справі за вказаним позовом були залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області та Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області (а.с. 34). Також у попередньому судовому засіданні ухвалою суду від 15 серпня 2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом уточнено найменування відповідача не як виконавчий комітет Семенівської міської ради Чернігівської області, як це зазначено позивачем у позові, а як Семенівська міська рада Чернігівської області (ухвала занесена до журналу судового засідання, а.с. 33). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив про те, що він переконаний у правомірності заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив про те, що він не заперечує проти визнання права власності на будинок за позивачем, який є його братом. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, міський голова [PERSON], у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої відомостей щодо визнання позову не навів, просив вирішити позов на розсуд суду (а.с. 29). Зазначена позивачем за предявленим позовом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, реєстраційна служба Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направила, позаяк така організація є ліквідованою, її функції із реєстрації нерухомості й бізнесу передано Семенівській районній державній адміністрації Чернігівської області (лист із зазначенням даних щодо ліквідації на а.с. 28). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направила, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника із пропозицією розвязання спору на розсуд суду у відповідності до вимог закону (а.с. 40). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника також не направила, подала до суду письмову заяву про необхідність вирішення справи на розсуд суду за відсутності представника, де зауважила, що після померлого 20 листопада 1995 року [PERSON] згідно даних Єдиного спадкового реєстру заведена спадкова справа №9/2011 від 18 січня 2011 року за заявою [PERSON] (дружини) та [PERSON] (сина), спадкоємців першої черги. 18 січня 2011 року видані свідоцтва про право на спадщину на майновий пай. Після померлої 06 листопада 2012 року [PERSON] та після померлого 12 липня 2015 року [PERSON] згідно даних Єдиного спадкового реєстру спадкові справи не заводилися (а.с. 41). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі встановлено, що після 26 березня 1969 року на відведеній для забудови земельній ділянці по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області [PERSON] за життя, у 1970 році, у відповідності до документів, які дають право виконувати будівельні роботи, збудував житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями й надвірними спорудами. Указані обєкти [PERSON] своєчасно не здав в експлуатацію, не зареєстрував на них у відповідних органах право власності як на нерухоме майно, таким чином, де-юре не завершивши розпочате будівництво, а 20 листопада 1995 року помер. Претендентами на майно померлого на даний час є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], який на створені померлим обєкти не претендує. Указані обставини підтверджуються даними позовної заяви (а.с. 2-3) та відомостями наступних письмових доказів: копії рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області № 05 від 26 березня 1968 року, згідно з яким [PERSON] були надані права забудовника земельної ділянки по вулиці Мирошниківка в місті Семенівка Чернігівської області (а.с. 16); копії акту від 26 березня 1968 року щодо відведення [PERSON] земельної ділянки по вулиці Мирошниківка в місті Семенівка Чернігівської області під забудову (а.с. 17); копії генерального плану 1968 року земельної ділянки та червоних ліній забудови [PERSON] по Мирошниківка в місті Семенівка Чернігівської області (а.с. 19); копії дозволу від 26 березня 1969 року на виконання робіт щодо будівництва житлового будинку по вулиці Мирошниківка в місті Семенівка Чернігівської області [PERSON] (а.с. 18). У справі відсутні та не надані сторонами й третіми особами дані та докази щодо безумовного дотримання чи навпаки істотних порушень будівельних норм і правил при будівництві [PERSON] житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями й надвірними спорудами по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області, адже особами, які беруть участь у справі, документів з висновками технічного обстеження обєктів забудови вказаної земельної ділянки суду не подано. Виходячи з таких наведених обставин суд убачає за потрібне у задоволенні позову відмовити повністю з таких підстав. За наявних у справі даних та доказів суд не може стверджувати, що зведені за життя [PERSON] обєкти внаслідок забудови ним земельної ділянки по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області не є самочинним будівництвом, адже у справі зовсім відсутні відомості про технічне обстеження будівель та споруд і про їхню готовність до експлуатації. В той же час за встановленими законом (ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України (аналогічні положення містила і ч. 1 ст. 105 Цивільного кодексу Української РСР)) ознаками самовільної забудови є поряд з іншим, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт уже існуючих обєктів нерухомості (ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). При цьому, присвоєння погосподарського номера зазначеним вище збудованим на земельній ділянці по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області обєктам із подальшою видачею компетентними органами домової книги (копія домової книги на а.с. 10-14) не свідчить про безумовну законність забудови зазначеної земельної ділянки, адже дані домової книги не можуть вважатися правовстановлюючим чи правопосвідчуючим документами. Виходячи з цього, звернення позивача до суду за визнанням за ним права власності на нерухомість як на новозбудоване майно у контексті розглядуваної ситуації не може вважатися обґрунтованим. З огляду на викладене, позивач у разі відсутності доказів законності будівництва, вправі предявити позов про визнання прав щодо спірного будинку не як відносно обєкта новоствореного майна (ст. 331 Цивільного кодексу України), що фактично зроблено позивачем у даній справі, а як щодо можливого обєкта самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України) за умови надання земельної ділянки позивачеві у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, навіть якщо зробити висновок про те, що будівництво на наведеній вище земельній ділянці здійснювалося у відповідності до закону, зважаючи на те, що права забудовника померлим були одержані належним чином, все одно позов не може бути задоволеним, беручи до уваги таке. За змістом ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини можуть входити права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Згідно розяснень, що містяться у п. п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», які суд вважає вірними, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. З огляду на викладене, враховуючи те, що правила ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України фактично повязують у даному разі момент завершення будівництва з уведенням обєктів в експлуатацію та підсумковою державною реєстрацією прав власності на новостворене нерухоме майно, спадкоємцями померлого, і, зокрема, позивачем, можуть бути за певних умов успадковані права забудовника земельної ділянки по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області, що створює можливість подальшої реєстрації прав власності на новозбудоване нерухоме майно на базі не судових (нотаріальних) правовстановлюючих документів. Виходячи з цього, звернення позивачем [PERSON] до суду за визнанням за ним права власності на нерухомість лише за судовим рішенням на підставі ст. 16 Цивільного кодексу України у контексті розглядуваної ситуації не може вважатися обґрунтованим. Відмовляючи у задоволенні позову повністю, суд не може визнати за позивачем право власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі забудови земельної ділянки по вулиці Мирошниківка, 45, в місті Семенівка Чернігівської області, оскільки визнання такого права тільки за позивачем при вірогідній можливості спадкування прав забудовника земельної ділянки присутнім іншим можливим спадкоємцем (відповідачем [PERSON] А.) може бути вручанням з боку суду у порядок спадкування, який вчиняється нотаріально (книга шоста Цивільного кодексу України), що є неприпустимим. Крім цього, позивач [PERSON] у своїх позовних вимогах про це не просить, а згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє пояснення відповідача [PERSON] щодо визнання ним позову, бо таке пояснення не спростовує вказаних вище положень законодавства.

Outcome: dismissed