Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON], працював в ПрАТ «УДП» на різних посадах. На підставі наказу № 235 від 05.12.2012 року [PERSON], звільнений 12.12.2012 року з ПрАТ «УДП» на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. В день звільнення підприємство не провело з ним остаточного розрахунку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги, підтримав. Представник відповідача позов визнав частково, та пояснив що повний розрахунок при звільненні позивачу був проведений 25.12.2013 року, не заперечував проти стягнення суми заборгованості за час затримки розрахунку відповідно до діючого законодавства. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. На підставі наказу № 235 від 05.12.2012 року позивача [PERSON], звільнено 12.12.2012 року з ПрАТ «УДП» на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. Відповідно до довідки РКВ № 913 від 12.11.2013 року заборгованість із заробітної плати звільненого працівника ПрАТ «УДП» [PERSON], станом на 12.11.2013 року складає 19418,55 грн. Відповідно до довідки РКВ № 64 від 22.01.2014 року повний розрахунок при звільненні з [PERSON], проведений 25.12.2013 року. Згідно зі змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно із ч.2,п.8 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р .нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували звільненню, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З матеріалів справи вбачається, що за жовтень та листопад 2012 року, (повні два місяці, що передували звільненню) заробітна плата позивача становила: жовтень - 2058,61 гривень, листопад - 2022,73 грн., на місяць його дохід у цей період становив 4081,34 грн.( 2058,61 + 2022,73). Середньоденна заробітна плата позивача склала 90 грн. 70 коп. (4081,34:45 робочих днів жовтень 2012р. листопад 2012 р). У грудні 2012 року було 13 робочих днів, у січні 2013 року 21 робочий день, у лютому 20 було робочих днів, у березні 20 робочих днів, у квітні 22 роб. днів, у травні 19 робочих днів, у червні 18 робочих днів, у липні 23 робочих днів, у серпні 21 робочих днів, у вересні 21 робочий день, у жовтні 23 робочих днів, у листопаді 21 робочих днів, у грудні 18 робочих днів. Всього з 12.12.2012 року дня звільнення по день фактичного розрахунку з позивачем по 25.12.2013 року було 260 робочих днів, які включаються у розрахунок при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку з 12.12.2012 року по 25.12.2013р. мав складати 23582 грн. 00 коп. (260 роб. дн. х 90 грн. 70 коп.). Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 23582 грн. 00 коп. при цьому, відповідач має нарахувати і утримати із зазначеної суми прибутковій податок та інші обов'язкові платежі (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243 гривень 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі встановленого,

Outcome: partial