Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2018 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 28 серпня 1993 року Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпропетровська між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. \~ \~ \~ \~Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з початку 2000 року, можливості зберегти сімю не має, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява позивача, в якій останній просить справу розглянути за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 28 серпня 1993 року Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпропетровська між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за № 821, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії IV-КИ № 343845, виданим Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпропетровська. Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з 2000 року, з цього ж часу сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця інтересів, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved