Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач в особі її представника звернулася до Ленінського районного суду АР Крим із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди з договірною санкцією та 3% річних, стягнення моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди паю у нього виникла заборгованість у розмірі 8500 грн., яку він добровільно не сплатив. Тому за захистом своїх прав позивач звернулася до суду і просить стягнути заборгованість за договором оренди 8500 грн. (за 2012-2013 роки), договірну санкцію 322,26 грн., 3% річних в сумі 110,75 грн. (за прострочення виконання зобов,язання за 2012 рік) та моральну шкоду 1000 грн. У судове засідання позивач, її представник не з'явилися, були повідомлені. Представник позивача направив заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволені позову наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи у його відсутності та надав письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких позов визнає частково, а саме визнає наявність заборгованості за 2012 рік у розмірі 3235 грн. з договірною санкцією та 3% річних. Пояснив, що земельну ділянку, на якій розташований пай позивача, підприємство не використовувало та використовувати не буде. За 2012 рік позивачу було нараховано 1765 грн., а виплачено 1500 грн., оскільки фактично відповідач сплатив за неї податок з доходу. У 2013 році орендна плата не сплачувалася по незалежним від відповідача обставинам, а саме через наявність форс-мажорних обставин, що є підставою для звільнення його від відповідальності. Також заперечує проти спричинення моральної шкоди позивачу. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи та давши їм оцінку, суд знаходить позов частково обґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на яки посилається, як на підґрунтя своїх вимог та заперечень. Згідно копії сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії КМ №0015339, виданого Ленінською РДА, [PERSON] є власником земельного паю розміром 12,1 умовних кадастрових га, який знаходиться у колективній власності КСП «Ленінське» (а.с. 12). Судом встановлено, що 12.01.2012 року між сторонами був укладений договір оренди земельного паю площею 6,8 га, який розташований на землях Ленінської сільської ради Ленінського району АР Крим, лот №107. Договір зареєстровано у Ленінській сільській раді 17.01.2012 року під №08 (а.с. 6-7). Як вбачається з п. 9 Договору орендна плата складає 5000 грн. на рік і відповідно до п. 11 Договору строк сплати - до 01 листопада поточного року. Пунктом 14 Договору передбачено, що у випадку прострочення сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення боргу або на день його погашення (а.с. 6-7). Згідно копії акту прийому-передачі від 22.01.2012 року, ТОВ «Кримська Нива» прийняло згідно договору оренди земельну ділянку площею 6,8 га із пайових земель Ленінської сільської ради від [PERSON] (а.с. 8). Згідно наданих представником відповідача документів у першому кварталі 2012 року на підставі договору позивачу було нараховано грошову суму у розмірі 1765 грн. (а.с. 5, зворот, а.с. 35-37) та з урахуванням сплаченого з даної суму податку з доходів фізичних осіб фактично [PERSON] було отримано 1500 грн., що не оспорюється сторонами. Як вбачається з листів від 26.12.2012 року, 20.09.2013 року позивач [PERSON] зверталася до відповідача ТОВ «Кримська Нива» із претензією про виплату заборгованості за договором оренди земельного паю (а.с. 10,11). Згідно копії постанови Верховної ради АРК №1319-6/13 від 21.06.2013 року, ТОВ «Кримська Нива» віднесено до переліку сільськогосподарських підприємств, що постраждали від обставин непереборної сили у 2013 році (а.с. 40). Таким чином, суд приходить до переконання, що саме земельна ділянка в розумінні ст. 124 ЗК України та Закону України «Про оренду землі» не є предметом даного договору оренди. Право на передачу земельної ділянки в оренду позивач набула на підставі Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», що і підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) та договором оренди, а не на підставі ст. 116, 118 ЗК України. Згідно п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже суд вважає встановленим, що 12.01.2012 року між сторонами був укладений договір оренди земельного паю площею 6,8 га, який розташований на землях Ленінської сільської ради Ленінського району АР Крим, лот №107, всі істотні умови такого договору сторонами були дотримані, місцезнаходження даного паю було визначено, а також була проведена його реєстрація у органі місцевого самоврядування. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на наявність збитків ТОВ «Кримська Нива» від обставин непереборної сили у 2013 році, як на підставу звільнення від виконання свого обов,язку по сплаті орендної плати за 2013 рік, оскільки згідно п. 42 Договору, що укладений між сторонами, та ст. 617 ЦК України дана обставина може бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання свого зобов,язання за договором, та не є підставою для звільнення від виконання самого зобов,язання. Позовних вимог про застосування передбаченої договором та законом відповідальності за порушення відповідачем свого зобов,язання по сплаті орендної плати за 2013 рік позивачем не заявлялося. У той же час суд приходить до переконання що заборгованість за договором оренди паю за 2012 рік становить не 3500 грн., як це зазначає у позовній заяві позивач, а 3235 грн. (за вирахуванням нарахованої позивачу суми 1765 грн.), оскільки позивачу було нараховано грошову суму у розмірі саме 1765 грн., з якої на підставі п. 14.1.180, 170.1.1 Податкового кодексу України відповідачем, як податковим агентом позивача, від імені та за рахунок позивача був сплачений податок до бюджету. Таким чином суд вважає встановленою наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по сплаті орендної плати за 2012 рік у сумі 3235 грн. (яка також визнана представником відповідача) та за 2013 рік у сумі 5000 грн. Частково задовольняючи позов суд виходить з того, що договірна санкція у вигляді 120% річних облікової ставки НБУ передбачена договором, а тому пеня підлягає стягненню з відповідача. У той же час суд не погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, та проводить власний розрахунок пені. Враховуючи, що згідно позовної заяви вимоги про стягнення пені заявлені лише за наявну заборгованість по сплаті орендної плати за 2012 рік і у спірний період 120% річної ставки НБУ складало 9%, суд в межах заявлених вимог (згідно уточненої позовної заяви) проводить власний розрахунок пені (3235 грн. х 9% /365 днів/100 х 384 дня) та приходить до висновку про необхідність стягнення пені у розмірі 306,30 грн. Оскільки зобов,язання по сплаті орендної плати є грошовим зобов,язанням і передбачена в Договорі відповідальності орендаря за несвоєчасне виконання зобов,язання у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача за наявну заборгованість по сплаті орендної плати за 2012 рік, в межах заявлених вимог, підлягають стягненню 3% річних, розмір яких згідно проведеного судом розрахунку становить 102,10 грн. В частині вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на думку суду саме стягнення з відповідача заборгованості за договором є достатньою сатисфакцією для позивача, крім того необхідність стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошової суми у розмірі 1000 грн. не підтверджено жодними доказами. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог. На підставі ст. ст. 116, 118, 124 ЗК України, ст. ст. 617, 625, 759, 762 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» та

Outcome: partial