Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» 26.04.2016 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.10.2007 АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 800002294, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 40500 доларів США, але в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, станом на 06.04.2016 існує прострочена заборгованість за кредитом 34630,01 доларів США, за відсотками 3287,85 доларів США. В поданій до суду позовній заяві АТ «Альфа-банк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість 37917,86 доларів США, а саме: за кредитом - 34630,01 долар США, по відсотках - 3287,85 доларів США, а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2016 відкрито провадження в цивільній справі за позовом АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.07.2016 задоволено клопотання [PERSON] , зупинено провадження в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова цивільної справи № 638/19467/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів фінансово-кредитних послуг, встановлення юридичних фактів, визнання договору іпотеки недійсним, стягнення грошових коштів. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.03.2020 відновлено провадження в справі № 552/2179/16-ц за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з введенням в дію з 15 грудня 2017 року нової редакції ЦПК України провадження в даній справі продовжено зі стадії підготовчого судового засідання, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.07.2020 відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі, закрито підготовче провадження в справі за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] 31.07.2020 подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач не підписував Розділ № 2 до кредитного договору «Загальні умови кредитування», де містяться істотні умови договору. Вважає, що з позивачем не досягли згоди з умов, які є істотними умовами договору, тому не виникли правовідносини з кредитування, а виникли взаємні відносини щодо отримання коштів без належних на те правових підстав. Також [PERSON] зазначав, що розрахунок позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом здійснений позивачем із врахуванням відсоткової ставки, визначеної відповідно до умов Розділу № 2 Кредитного договору № 800002294, проте підвищення відсоткової ставки в 14,5 відсотків до 17 відсотків відбулося без належних правових підстав. У задоволенні позовних вимог просив повністю відмовити. 31.07.2020 [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до АТ «Альфа -Банк» про визнання кредитного договору недійним, повернення сторін у первісний стан. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтований тим, що відповідач не підписував Розділ 2 «Загальні умови кредитування», під час укладення кредитного договору № 800002294 від 19.10.2007 невідома особа підробила його підпис у зазначеному розділі, хоча в ньому містяться істотні умови кредитування. Зміст Розділу № 2 йому відомий не був, з позивачем не досягли згоди з умов, які містяться в Розділі № 2. Відповідач зазначав, що при укладенні договору його не попередили про валютні ризики, не надали інформації щодо методики , яка використовується до визначення валютного курсу. Вважає, що кредитний договір № 800002294 від 19.10.2007 є таким, що укладений внаслідок введення його в оману стосовно умов кредитування. Вважає, що в діях відповідача наявний факт обману та недобросовісної підприємницької практики. Також [PERSON] в зустрічній позовній заяві, відповідно до норм ст. 216 ЦК України, вказував на необхідність в застосуванні реституції, посилаючись на те, що станом на 27.10.2015 відповідач списав з його поточного рахунку грошові кошти в розмірі 55562,87 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800002294 від 19.10.2007. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № 800002294 від 19.10.2007, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» та додатки до нього. Просив також зобов`язати кожну сторону повернути другій в натурі все, що одержала на виконання договору № 800002294 від 19.10.2007, стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» отримані від [PERSON] на виконання кредитного договору № 800002294 від 19.10.2007 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 55562,87 доларів США. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2020 зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. АТ «Альфа-Банк» 25 серпня 2020 року подано до суду відзив на зустрічний позов, який позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] в поданій до суду зустрічній позовній заяві не заперечує того факту, що розділ № 1 кредитного договору підписав, підпис позичальника в договорі свідчить про ознайомлення його з усіма пунктами розділу та надання згоди на його укладення. Також позивач вказував, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу сплачував щомісячні платежі за кредитом, виконував умови договору. Вважає, що розділ № 1 кредитного договору, підписання якого не оспорює позивач, містить всі істотні умови даного виду договору. Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, кредит позичальником був отриманий в повному обсязі, [PERSON] також приступив до виконання умов кредитного договору та протягом тривалого часу сплачував платежі. Вважає, що [PERSON] дійшов до помилкової думки про порушення його прав, ним не додано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання кредитного договору в цілому недійсним, воля сторін була направлена на укладення кредитного договору, саме такий правочин і було укладено. Також вважає, що позичальник за кредитним договором неодноразово схвалював даний правочин, оскільки отримав кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості, уклав додаткову угоду та виконував умови щодо забезпечення зобов`язання, сплачував платежі після підвищення відсоткової ставки. В своєму відзиві на зустрічну позовну заяву позивач АТ «Альфа-банк» просив суд застосувати наслідки пропуску [PERSON] строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримала вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Щодо задоволення зустрічного позову заперечувала з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» та задовольнити зустрічний позов [PERSON] . Посилалася на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві та відзиву на позовну заяву АТ «Альфа-Банк». Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Як встановлено судом 19 жовтня 2007 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002294, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 40500 доларів США зі сплатою 14,50 відсотків річних та строком остаточного повернення кредиту 19 жовтня 2027 року. Згідно п.1 базових умов кредитування кредитний договір складається з двох розділів, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох розділів цього договору. Пунктами 2.9, 2.10 розділу І кредитного договору передбачено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплата вартості всіх супутних послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюється у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутних послуг, який є Додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду, предмету та вартості супутних послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника визначені додатком № 1 до цього договору. Позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачувані платежі. Повернення кредиту (його частини) та сплати процентів за користування ним здійснюється позивальником у порядку, передбаченому № 1 до цього договору. Інші істотні умови цього договору викладені в розділі № 2 («Загальні умови кредитування»), який є невід`ємною частиною цього договору. Підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику цього договору в дату його укладання та ознайомлення ними у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та зазначення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутних послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає в Україні законодавство. Підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, умовами відкриття, ведення та закриття поточного рахунку та розміром тарифів та його обслуговування в тому числі пов`язаних із отриманням та поверненням кредиту, які йому роз`яснені та зрозумілі (пункт 3, 4, 7 розділу І кредитного договору). Відповідач [PERSON] не оспорює те, що ним 19 жовтня 2007 року підписано кредитний договір № 800002294, який складався з Розділу № 1 Базові умови кредитування. Окрім того, матеріали справи містять графік платежів та розрахунок сукупної вартості спожитого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутних послуг, графік погашення кредиту (додаток № 2), підпис в яких від імені позичальника [PERSON] також не заперечується. Також відповідачем [PERSON] в поданих до суду заявах по суті визнається, що він дійсно отримав від банківської установи на виконання умов кредитного договору № 800002294 від 19 жовтня 2007 року грошові кошти в іноземній валюті у сумі 40500,00 доларів США, які повертав відповідачеві у період з 19.10.2007 по 19.09.2015 на умовах, які визначені договором. Відповідно до ст.636 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами згідно положень ст.1054 ЦК України є сума кредиту, строк повернення, розмір кредиту. Згідно змісту цієї статті кредитний договір є укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами договору, оформленої письмовим договором. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Кредитний договір відповідно до вимог статті 1055 ЦК України укладається у письмовій формі. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України в постанові Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто відповідно до статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Таким чином, якщо особа не підписувала укладений договір, у неї було відсутнє відповідне волевиявлення на укладання договору відповідно до умов викладених в ньому та в подальшому позичальник не схвалив укладений договір, є підстави, при наявності належних та допустимих доказів, для визнання договору недійсним за статтями 203, 215 ЦК України. Натомість, як встановлено судом, відповідач [PERSON] підписав 19 жовтня 2007 року кредитний договір № 800002294, який складався з Розділу № 1 Базові умови кредитування. Також відповідачем було підписано Графік платежів та розрахунок сукупної вартості спожитого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутних послуг, що ним не заперечується. Суд виходить з того, що кредитний договір від 19 жовтня 2007 року № 800002294 був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, які передбачені нормами ст.1054 ЦК України, та які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При вирішенні справи судом враховується також і та обставина, що укладений між сторонами кредитний договір № 800002294 містить в собі перелік умов договору про споживчий кредит, які визначені нормою ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній станом на час вирішення справи судом. Окрім того, як встановлено судом, в подальшому [PERSON] , як позичальник, повністю схвалив укладений договір, отримав кредитні кошти на виконання його умов та в подальшому здійснював виконання взятих за себе зобов`язань за договором. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору № 800002294 від 19 жовтня 2007 року недійсним за статтями 203, 215 ЦК України, про що заявлено зустрічні позовні вимоги відповідачем [PERSON] . При вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним судом також враховується те, що статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Сама по собі та обставина, що відповідачем [PERSON] не було підписано Розділ № 2 кредитного договору «Загальні умови кредитування» не може бути оцінена судом як правова підстава для визнання недійсним всього кредитного договору № 800002294 від 19.10.2007, як того просить відповідача в зустрічній позовній заяві. Тому суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що кредитний договір 19 жовтня 2007 року № 800002294 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, що не оспорюється [PERSON] . Натомість, відповідач [PERSON] починаючи з вересня 2015 року порушував умови кредитного договору, своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертав. Зокрема, станом на 06.04.2016 (межі заявлених позовних вимог) відповідач [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом 34630,01 долар США, та за відсотками 3287,85 доларів США, а всього - 37917,86 доларів США. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів та матеріалів, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 19.10.2007 № 800002294 в розмірі 37917,86 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 34630,01 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 3287,85 доларів США. Щодо твердження відповідача про підвищення відсоткової ставки до 17 відсотків без належних правових підстав суд виходить з такого. Пунктом 5.2. Розділу № 2 «Загальні умови кредитування» кредитного договору від 19.10.2007 сторони передбачили можливість зміни розміру процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] на виконання частини 2 кредитного договору виконував свої зобов`язання зі сплати відсотків за новою відсотковою ставкою після її збільшення, отже, він знав про її підвищення, фактично схвалював таке збільшення та прийняв відповідні умови. Твердження відповідача про те, що не підписував Розділу № 2 «Загальні умови кредитування», отже, йому не було відомо про можливість збільшення розміру відсотків за договором не заслуговує на увагу. Той факт, що відповідачем було підписано розділ № 1 кредитного договору № 800002294 від 19.10.2007 не оспорюється останнім. Разом з тим, підписавши частину № 1 кредитного договору, відповідач приєднався до запропонованих загальних умов кредитування, що передбачено в п. 4 розділу № 1. Суд також вважає необґрунтованим твердження відповідача про ненадання йому, як споживачу, інформації про умови кредитування. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на час виникнення правовідносин між сторонами по справі, було передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування. Як встановлено дослідженими в справі доказами, п. 7 розділу № 1 кредитного договору (підписання якого не оспорює відповідач) передбачено, що [PERSON] підтверджує ознайомлення з інформацією про сукупну вартість кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутних послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство. Також своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування. Посилання [PERSON] в поданій до суду позовній заві на норми ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними, суд вважає безпідставним. Частиною 1 ст. 19 зазначеного Закону в редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. В розумінні норм Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Будь-які підстави вважати, що позивачем під час здійснення своєї діяльності, в тому числі і під час укладення кредитного договору № 800002294 від 19.10.2007 було вчинено діяльність, яка б вводила відповідача [PERSON] в оману, судом не встановлені. Звертаючись до суду з зустрічними вимогами про стягнення з АТ «Альфа-Банк» коштів в розмірі 55562,87 доларів США, відповідач [PERSON] обґрунтовує їх тим, що грошові кошти підлягають стягнення в порядку, визначеному ст. 216 ЦК України, в порядку реституції. Разом з тим, статтю 2016 ЦПК України передбачено правові наслідки недійсності правочину, зокрема те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання кредитного договору недійсним, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Поданий до суду відзив на позовну заяву містить також твердження [PERSON] про те, що грошові кошти в розмірі 55562,87 доларів США набуті позивачем «Альфа-банк» без належної правової підстави. Суд вважає таке твердження відповідача необґрунтованим. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем АТ «Альфа-Банк» при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 14431,72 грн (том 1 а.с. 42) за ставками, які були визначені станом на час звернення позивача до суду. У зв`язку з задоволенням судом позовних вимог, понесені позивачем судові витрати в розмірі 14431,72 грн підлягають йому відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідач [PERSON] , звертаючись до суду з зустрічним позовом та заявляючи одночасно вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру, судовий збір не сплатив, документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору, не надав. Норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані, оскільки свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує нормами ст. ст. 203-230 ЦК України, просить суд застосувати реституцію в порядку, передбаченому ст. 216 ЦК України. У зв`язку з відмовою відповідачу в задоволенню зустрічного позову з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд судом зустрічних позовних вимог в сумі 11350,80 грн (840,80 грн. за вимогу немайнового характеру та 10510 грн за вимогу майнового характеру враховуючи офіційний курс гривні до долара США станом на час вирішення справи).

Outcome: approved