Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Остапуля Н.П., звернулася до суду з позовною заявою та уточненою позовною заявою до відповідача поділ спільного сумісного майна, в якій зазначає, що 24.10.2003 р. між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 23.03.2021 р. рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано. Позивач вказує, що з 08.08.2020 р. вона з відповідачем проживають окремо один він одного. З цього часу фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, спільний бюджет не ведуть. Також в своїй позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] підтверджує, що подружні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. В період перебування у шлюбі, ними було придбано майно: 26.01.2005 р. автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1200 см. куб.; 13.12.2012 р. автомобіль марки «BYD F-3R», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1488 см. куб.. Також, позивач зазначає, що дані автомобілі були оформлені на відповідача, придбані за їхні спільні з відповідачем кошти, тому вони є об`єктами спільної сумісної власності. 17.03.2021 р. без її відома та дозволу відповідач відчужив автомобіль марки «BYD F-3R», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1488 см. куб.. Позивач вказує, що вимоги про поділ вищевказаних автомобілів на даний час нею не заявляються у зв`язку з відсутністю коштів на проведення судової автотоварознавчої експертизи. Окрім цього, позивач зазначає, що в період перебування у шлюбі на ім`я відповідача були відкриті депозитні вклади в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України», на яких вони накопичували грошові кошти. Згідно з наданою АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахункам, в даному банку на ім`я [PERSON] за депозитними вкладами були відкриті рахунки, на яких станом на дату фактичного припинення шлюбних відносин 08.08.2020 р. обліковувались грошові кошти: за договором SAMDNWFD0070869474601 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 30004,06 грн.; - за договором SAMDNWFD0070869479501 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 25003,36 грн.; - за договором SAMDNWFD0071189995701 від 06.06.2016 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 45002,12 грн.. Крім цього, згідно з наданою АТ «Державний ощадний банк України» виписки по рахункам, в даному банку на ім`я [PERSON] за депозитними вкладами були відкриті рахунки, на яких станом на дату фактичного припинення шлюбних відносин 08.08.2020 р. обліковувались грошові кошти: по вкладу № 66252903 від 25.11.2016 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 30000 грн.; по вкладу № 77279303 від 27.10.2017 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн.; по вкладу № 83012503 від 21.06.2018 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн.. Також, позивач вказує, що загальний розмір грошових коштів, які вони з відповідачем накопичили на рахунках за депозитними вкладами у вказаних вище банках на час припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин становить 210009,54 грн.. Відповідач зняв кошти з рахунків без її відома. В цей період вони з відповідачем вже не жили разом, не мали спільний бюджет і не вели спільне господарство. Більш того, [PERSON] до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вже був поданий 04.08.2020 р. позов до неї про розірвання шлюбу. А 16.09.2020 р. Тернівським міським судом Дніпропетровської області за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, позов у цій справі залишено без розгляду 22.02.2021 р.. Позивач зазначає, що з метою приховування спільних грошових коштів, які були розміщені на рахунках по депозитним вкладам, від їх поділу, відповідач зняв ці кошти та витратив за своїм розсудом без її згоди не на потреби їхньої сім`ї. Вони з відповідачем прожили у шлюбі майже 17 років. Весь цей час вони економили на всьому, відкладали кошти на депозитні рахунки, оскільки вони обоє люди похилого віку і розраховували, що гроші їм знадобляться на лікування, догляд та похорон. Крім того, позивач вказує, що через два місяці їй виповниться 81 рік, забравши всі грошові кошти по вкладах собі, відповідач фактично залишив її з мізерною пенсією, без засобів до існування, без можливості нормально лікуватися. Із-за відсутності коштів вона не має можливості оплатити кошти за проведення авто товарознавчої експертизи. У разі використання одним із подружжя спільних коштів всупереч ст. 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Грошові кошти, які знаходилися на рахунках по депозитним вкладам в банку є об`єктом спільної сумісної власності та підлягають поділу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати об`єктом право спільної сумісної власності подружжя її та відповідача грошові кошти, які були розміщені на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] : за договором SAMDNWFD0070869474601 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 30004,06 грн.; за договором SAMDNWFD0070869479501 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 25003,36 грн.; за договором SAMDNWFD0071189995701 від 06.06.2016 р. на рахунку № [NUMBER] , в розмірі 45002,12 грн.; відкритих в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] : по вкладу № 66252903 від 25.11.2016 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 30000 грн.; по вкладу № 77279303 від 27.10.2017 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн.; по вкладу № 83012503 від 21.06.2018 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн.; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частку грошових коштів, які були розміщені на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] в розмірі 105004,77 грн.; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лісневський Д.О., у строк, встановлений судом, через канцелярію суду 19.05.2021 р. подав відзив на позов, надіславши його засобами поштового зв`язку позивачу та представнику позивача (а.с. 80-83), в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, посилаючись на те, що Верховний Суд України в п. 23 постанови № 11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р., вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. На даний час у відповідача взагалі відсутні депозитні вклади, відповідно відсутній і сам предмет спору, а суд має право визнавати спільною власністю подружжя і проводити поділ лише того майна, яке є у наявності на час розгляду спору. Отже, відсутність предмету спору на час розгляду справи є підставою для відмови у позові. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила уточнений позов задовольнити, зазначила, що з 1999 року вона з відповідачем стали жити разом, до відповідача вона прийшла жити у квартиру зі своїми коштами в розмірі 21 тисячі доларів США, зробили ремонт, в 2003 році уклали шлюб, 23.03.2021 р. розірвали шлюб. Також, позивач вказує, що 08.08.2020 р. вона пішла від відповідача з приводу конфліктів, та з цього часу стала жити окремо від нього. Крім того, позивач зазначає, що під час шлюбу, вона з відповідачем відкладали кошти на лікування та похорон. Вона отримувала дохід у виді пенсії в розмірі 2800 грн., яку отримувала з 1996 року, працювала до 2005 року, а відповідач отримував пенсію в розмірі близько 13000 грн. та страхові виплати, всю свою пенсію вона віддавала відповідачу, спільні кошти клали до банку на депозити, вели спільне господарство, вона доглядала за відповідачем, оскільки він хворів. Представник позивача [PERSON] - адвокат Остапуля Н.П. у судовому засіданні уточнений позов підтримала, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 105004,77 грн., посилаючись на те, що сторони у 2003 році уклали шлюб, який було розірвано в 2021 р., мешкали вони разом до 08.08.2020 р.. За час шлюбу, сторони відкладали кошти у банк на депозит, представник відповідача не заперечує, що бюджет сім`ї складався з пенсії сторін та страхових виплат (регресу) відповідача. Крім того, представник позивача вказує, що презумпція права спільної сумісної власності сторін закріплена у ст. 60 СК України, аналогічна правова позиція також викладено у постанові Верховного Суду у справі № 464/7011/16-ц від 27.02.2019 р., та відповідач не довів, що кошти, які були розміщені на рахунках в банку під час шлюбу, це його особисті кошти. Також, адвокат Остапуля Н.П. зазначила, що свідки підтверджують, що сторони мешкали разом у період розміщення спільних грошових коштів у банках, з 08.08.2020 р. сторони разом не мешкають, а відповідач витратив спільні кошти на свої потреби і частину, яка належить позивачу не надав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача адвокат Лісневський Д.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні уточненого позову, оскільки позов не обґрунтований в частині вкладу позивача у спільне майно подружжя. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач вже зверталася з аналогічним позовом до Тернівського міського суду Дніпропетровської області, який було залишено без розгляду. Також, адвокат Лісневський Д.О. вказує, що на даний час предмет спору вже відсутній, оскільки коштів на депозитних рахунках відповідача не має, оскільки він витратив їх на лікування а згідно з п. 24 постанови № 11 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р., до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Окрім цього, відповідач отримував пенсію та (регрес), який він відкладав, оскільки це його особисті кошти, позивач свою пенсію витрачала на власні потреби, однак, чи вели сторони спільне господарство йому невідомо. Відповідач є інвалідом, оскільки в нього відсутня нога, йому допомагала онука і її чоловік, однак з якого часу невідомо. Також, адвокат Лісневський Д.О. вказує, що майно відповідача складалося з пенсії і регресу, та страхові виплати не включаються до спільного майна. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] є її колишньою колегою, працювали разом, знайомі з 1996 року, мають дружні стосунки, вона допомагала [PERSON] по господарству. Свідок зазначила, що [PERSON] є чоловіком позивача, [PERSON] доглядала за ним, [PERSON] отримував пенсію та регрес, а [PERSON] отримувала мінімальну пенсію. Також, зі слів [PERSON] їй відомо, що у подружжя були спільні кошти на вкладах у банку. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що з позивачем у неї сусідські відносини, сім`ю [PERSON] знає давно, у нього померла дружина, після чого він одружився з [PERSON] та з 1998 року вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , зробили ремонт у квартирі, витрачали сумісні кошти. Позивач доглядала за чоловіком, оскільки він хворів, з серпня 2020 р. вони разом не мешкають. Крім того, свідок зазначила, що їй відомо, що [PERSON] отримував пенсію та регресні виплати, а [PERSON] отримувала пенсію, за вклади подружжя їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що має дружні відносини з позивачем, з відповідачем ніяких відносин не має. Сім`ю [PERSON] знає з 1998 року, [PERSON] з чоловіком мешкала разом до 08.08.2020 р., допомагала чоловікові, вони вели спільне господарство,зробили ремонт, за вклади подружжя у банках йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що з позивачем та відповідачем має сусідські відносини, подружжя мешкали разом до серпня 2020 р. за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, зробили в квартирі ремонт, однак за чиї кошти їй невідомо. Свідок також зазначає, що [PERSON] їй казала, що вони з чоловіком відкладають кошти, однак за вклади подружжя їй нічого невідомо. Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 24.10.2003 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано за рішенням Павлоградського міськрайонного суду області від 23.03.2021 р., яке набрало законної сили 23.04.2021 р. (а.с. 197). Вказане рішення суду не містить вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя придбаного у шлюбі. З вказаного вище рішення суду встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2020 р., що також підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , наданих у судовому засіданні. Крім того, з акту про проживання від 22.02.2021 р., складеного об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку « [ADDRESS] » видно, що позивач [PERSON] з серпня 2020 р. по теперішній час включно мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, що за час спільного проживання та перебування сторін у шлюбних відносинах, на ім`я відповідача [PERSON] були відкриті депозитні вклади в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України», на яких сторони накопичували грошові кошти (а.с. 97-99, 108-179). Так, згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» про депозити клієнта [PERSON] станом 11.05.2021 р. та виписок по рахункам, у вказаному банку за період з 23.10.2003 р. по 20.04.2021 р., на ім`я [PERSON] за депозитними вкладами були відкриті рахунки, на яких станом на дату фактичного припинення шлюбних відносин, а саме 08.08.2020 р. обліковувались грошові кошти: за договором SAMDNWFD0070869474601 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] в розмірі 30004,06 грн.; за договором SAMDNWFD0070869479501 від 23.10.2015 р. на рахунку № [NUMBER] в розмірі 25003,36 грн.; за договором SAMDNWFD0071189995701 від 06.06.2016 р. на рахунку № [NUMBER] в розмірі 45002,12 грн. (а.с. 16-21, 108-179), які згодом відповідачем були зняті, а саме 21.11.2020 р. (а.с. 163), 24.11.2021 р. (а.с. 159), 31.12.2020 р. (а.с. 169). Крім того, згідно з наданою АТ «Державний ощадний банк України» виписки по рахункам на ім`я [PERSON] за депозитними вкладами були відкриті рахунки, на яких станом на дату фактичного припинення шлюбних відносин 08.08.2020 р. обліковувались грошові кошти: по вкладу № 66252903 від 25.11.2016 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 30000 грн.; по вкладу № 77279303 від 27.10.2017 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн.; по вкладу № 83012503 від 21.06.2018 р. на рахунку [NUMBER] в розмірі 40000 грн. (а.с. 22-25), які згодом відповідачем були зняті, а саме 06.11.2020 р., 02.12.2020 р. та 28.12.2020 р. та 28.12.2020 р., про що свідчить лист АТ «Державний Ощадний банк України» № 46/12-11/1/775/5142-БТ від 12.05.2021 р. (а.с. 97-99). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2003 р. по 23.03.2021 р.. Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень\~СК України з врахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 р.. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 р.. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004 р., норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час укладання шлюбу та набуття спірного майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Згідно зі статтею 22\~КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24\~КпШС України встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до статті 28\~КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Частиною першою статті 29\~КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені у статтях 60, 70\~СК України та статті 368 ЦК України. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою статті 368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Частиною першою статті 69\~СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). З правових роз`яснень Пленум Верховного Суду України, викладених у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведений відповідними доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 р. у справі № 640/7978/17, та у постанові Верховного Суду у справі № 686/29262/18 від 31.03.2021 р.. Судом встановлено, що грошові кошти, які знаходились на рахунках відповідача відкритих в банках АТ КБ «Приватбанк» і АТ «Державний ощадний банк» були придбані (накопичені) подружжям за час шлюбу, при цьому презумпція спільності права власності на майно подружжя відповідачем не спростована, та в силу положень статті 22 КпШС України, яка кореспондується з положеннями статті 70 СК України, грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунка відповідача в банках є об`єктом спільної сумісної власності, які підлягають поділу між подружжям, а тому, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягають задоволенню. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що станом на час припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, на депозитних рахунках відкритих на ім`я відповідача [PERSON] загалом перебувало грошових коштів у розмірі 210009,54 грн., які були зняті відповідачем вже після припинення сторонами шлюбних відносин, а саме після серпня 2020 року та витрачені на своє лікування, що підтверджується поясненнями представника відповідача. Частиною ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, доводи представника відповідача про те, що на даний час у відповідача взагалі відсутні депозитні вклади, а тому відповідно і відсутній сам предмет спору на час розгляду справи, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач та його представник не надав суду доказів того, що після зняття готівки з вказаних вище рахунків витратив їх в інтересах сім`ї, того, що позивач отримувала половину вказаних коштів, або того, що ці кошти є його особистою власністю, в тому числі і страхові виплати, які в розумінні полежнь ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності. Крім того, щодо посилань представника відповідача на те, що суд не може брати до уваги електронний носій з інформацією по рахунках в банку відповідача [PERSON] наданий до суду АТ «Державний ощадний банк», оскільки він не посвідчений електронним підписом, суд до уваги не приймає, оскільки згідно п.п. 57, 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 р. № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України. Крім того, приписи вищенаведеного Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 р. № 75 не містять вимоги про наявність в реквізитах регістрів аналітичного обліку особистого підпису клієнта. Враховуючи наведене, суд зазначає, що виписка з особового рахунку є регістром аналітичного обліку, тобто внутрішнім первинним документом банку і складена в електронному вигляді, а отже є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом по справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення уточнених вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частку грошових коштів, які були розміщені на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] в розмірі 105004,77 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог, а тому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1050,05 грн. на користь позивача. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи, у зв`язку з чим, заходи забепечення позову судом не скасовуються, інших клопотань до суду не надходило.

Outcome: approved