Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у грудні 2020 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд: стягнути з АТ «Київський завод «РАДАР» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 90 333,92 грн, витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 9 780,00 грн, моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15.06.2015 позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на підставі трудового договору та працює страшим майстром дільниці станів з ПУ цеху № 22, сумлінно виконуючи свої трудові обов`язки. Роботодавець не виконує свої обов`язки в частині виплати заробітної плати, оскільки понад 6 місяців не виплачує її позивачу у повному обсязі. Відповідно до розрахункового листа за вересень 2020 року позивачу виплачено 10 585,19 грн, а заборгованість по заробітній платі на кінець місця становить 90 333,93 грн. Вимоги позивача щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі залишені без задоволення з боку роботодавця, повний розрахунок по виплаті заборгованості за відпрацьований період не здійснено, що порушує трудові права позивача, а також призвело до його моральних страждань. Невиплата у повній мірі заробітної плати негативно відображається на психічному та емоційному стані позивача, який став знервованим та дратівливим, втратив сон, знаходиться у стані нервового стресу, оскільки не може отримати чесно зароблені гроші. Спричинену роботодавцем моральну шкоду позивач оцінює у 30 000,00 грн Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2020 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав 09.02.2021. 03.03.2020 до суду від представника відповідача АТ «Київський завод «РАДАР» - Зеленського В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат по оплаті юридичних послуг. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправністю поведінки роботодавця і моральною шкодою, яка, за словами позивача, настала. Витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі вважає неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 03.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій з доводами представника відповідача не погоджується та наполягає на задоволенні позову, на підставі раніше викладених ним обставин та обґрунтувань. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2021 відмовлено у прийнятті заяв позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог та про зменшення позовних вимог. Щодо заяв позивача про збільшення позовних вимог та про поновлення процесуального строку, що надійшли до суду 26.08.2021, то, в силу ч. 5 ст. 49 ЦПК України, суд не приймає їх до розгляду та повертає заявнику, оскільки до заяв не додано доказів направлення їх копій та доданих до них документів відповідачу. Слід зауважити, що долучені накладна № 0220605956670 та фіскальний чек, свідчать, що одержувачем відправлення є Дніпровський районний суд м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2021 прийнято заяву позивача про відмову від частини позовних вимог та закрито провадження у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди та про стягнення витрат на юридичні послуги. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді старшого майстра цеху № 22 (механообробний) в АТ «Київський завод «Радар». Із розрахункових листів за березень - вересень 2020 року убачається, що [PERSON] підприємством щомісячно нараховується заробітна плата, яка виплачується не у повному розмірі, та станом на кінець вересня 2020 року заборгованість АТ «Київський завод «Радар» по виплаті позивачу заробітної плати становить 90 333,92 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За нормою ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ч. 3 ст. 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наявність між сторонами трудових відносини та обов`язку підприємства по регулярній виплаті працівнику заробітної плати за виконану ним роботу, який роботодавцем у повній мірі не виконується, внаслідок чого виникла заборгованість по виплаті заробітної плати, яка станом на кінець вересня 2020 року становить 90 333,92 грн, що відповідачем не заперечується та підтверджується розрахунковим листом за вересень 2020 року, вказані вимоги позивача судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають заводненню. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до АТ «Київський завод «РАДАР» у частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в силу яких позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, приймаючи до уваги положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved