Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] районний центр зайнятості м. Запоріжжя звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, посилаючись на те, що 05.01.2016 року останній в [PERSON] районному центрі зайнятості м. Запоріжжя був зареєстрований як такий, що шукає роботу. Для постановки на облік відповідач надав заяву, згідно з якою йому 05.01.2016 року було надано статус безробітного та 12.01.2016 року призначено виплату допомоги по безробіттю. Однак, в порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач своєчасно не надав відомості про обставини, що впливали на умови незаконної виплати сум матеріального забезпечення у розмірі 683 грн. 21 коп. Так, під час проведення перевірки факту перебування у трудових відносинах відповідача з ТОВ «Нова Пошта» було встановлено, що [PERSON] виконував вантажно-розвантажувальні роботи згідно з договором підряду № НП-00000705 від 22.03.2016 року, за що йому було нараховано грошову винагороду. У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 683 грн. 21 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі заяв [PERSON] про надання статусу безробітного і про призначення виплати допомоги по безробіттю від 05.01.2016 року (а.с. 6, 7) за наказом № НТ160111 від 11.01.2016 року [PERSON] надано статус безробітного (а.с. 8). Під час постановки на облік до [PERSON] районного центру зайнятості м. Запоріжжя відповідач під особистий підпис був попереджений про відповідальність за надання недостовірних даних, що підтверджується його підписом у заяві про надання статусу безробітного. Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 159 від 29.06.2016 року (а.с. 9) під час проведення звірки (перевірки) щодо факту перебування у трудових відносинах та даних щодо нарахованого доходу встановлено, що [PERSON] виконував вантажно-розвантажувальні роботи згідно з договором підряду № НП-00000705 від 22.03.2016 року, укладеному з ТОВ «Нова пошта» (а.с. 10-12), і йому було нараховано грошову винагороду (а.с. 13, 14). Згідно з довідкою [PERSON] районного центру зайнятості м. Запоріжжя нарахована сума допомоги по безробіттю [PERSON] у період з 22.03.2016 року по 06.06.2016 року становила 683 грн. 21 коп. (а.с. 15). Позивачем на адресу відповідача двічі направлялися претензії з вимогою сплатити суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 683 грн. 21 коп. До теперішнього часу відповідачем дана сума не сплачена (а.с. 16-19). Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним № 60/62 від 13.02.2009 року, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Тобто, особи, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, предметом яких є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт та надання послуг, закон відносить до зайнятого населення. Отже, судом встановлено, що у звязку із неналежним виконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», останнім позивачу спричинена майнова шкода у розмірі 683 грн. 21 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved