Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті 14 лютого 2007 року батька [PERSON] право власності на житловий будинок №87 (загальною площею 88,00 кв.м., житлового площею 56,80 кв.м.) із господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул.Альтицька в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області та на земельну ділянку загальною площею 0,850 га, що складається із ділянки площею 0,600 га для ведення особистого підсобного господарства та ділянки площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Альтицька (колишня вул.Леніна), 87 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області, та належали [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серії І-КВ № 066634 від 31.01.2002. Судові витрати залишити за позивачем. Посилається на те, що 14 лютого 2007 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок № по вул.Леніна, 87 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області; земельну ділянку загальною площею 0,850 га, що складається із ділянки площею 0,600 га для ведення особистого підсобного господарства та ділянки площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області; право на земельну частку (пай); грошові вклади. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття, та протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцем за законом першої черги є дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка відмовилася від прийняття належної їй частки спадкового майна на користь позивача [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка в управління чи володіння спадковим майном в строк до шести місяців з дня смерті батька не вступила, в суд з заявою про продовження терміну для прийняття спадщини звертатись не буде та не заперечує проти оформлення спадкового майна, про що подала відповідну заяву до нотаріуса. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 02 лютого 2018 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Мир» розміром 2,68 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та на грошові вклади у ПАТ «Державний ощадний банк України». 02 лютого 2018 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд через відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлим [PERSON] житловим будинком №87 (загальною площею 88,00 кв.м., житлового площею 56,80 кв.м.) із господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул.Альтицька в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області та земельною ділянкою загальною площею 0,850 га, що складається із ділянки площею 0,600 га для ведення особистого підсобного господарства та ділянки площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Альтицька (колишня вул.Леніна), 87 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується довідкою Виконавчого комітету Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області №581 від 28.12.2017; довідками Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 577 від 28.12.2017 та за № 579 від 28.12.2017 (виписка з погосподарської книги); ксерокопією поетажного плану на імя [PERSON]; довідкою виконавчого комітету Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 580 від 28.12.2017; копією державного акту на право приватної власності на землю Серії І-КВ № 066634 від 31.01.2002 на імя [PERSON]; копією виписки з рішення Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 99 від 13.10.2008 «Про перейменування вулиць в с.Мазінки»; копією повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 05.12.2017; звітом про оцінку майна від 19.01.2018: житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,850 га, по вул.Альтицька, 87 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області. Своє право на спадщину позивач [PERSON] підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 069245, виданого Мазінською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 14.02.2007; довідкою Виконавчого комітету Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 581 від 28.12.2017; копією свідоцтва про народження [PERSON] Серії IV-УР № 1371806 від 29.12.1962; копією [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10635203 від 08.08.2007; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2018; випискою з погосподарської книги за період 2006-2010 років (довідка № 579 від 228.12.2017); висновком про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами ТОВ «Лендвізор» № 1900 від 29.12.2017; копією технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок № 87 по вул.Альтицька в с.Мазінки, планом будинку експлікацією та характеристикою до нього; постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області № 174/02-31 від 02.02.2018 та за № 175/02-31 від 02.02.2018; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] 26 лютого 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче засідання на\~13 год. 00 хв. 20 квітня 2018 року. До суду 20.04.2018 позивач [PERSON]П та його представник [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, наслідки визнання розяснені та зрозумілі, просять справу розглянути без участі представника Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємця права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,850 га (площею 0,600 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) по вул.Альтицька (колишня вул.Леніна), 87 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-КВ № 066634 від 31.01.2002, виданого на імя [PERSON] і його право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 221 (а.с.25). Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved