Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 98182,74 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору без номеру від 30.05.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови договору і станом на 31.07.2018 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 98182,74 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь і яка складається з наступного: 4499,08 гривень тіло кредиту, 92283,66 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1400,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, 0,00 гривень штраф (фіксована частина), 0,00 гривень штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судовому засіданні не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позовних вимог, не визнав суму заборгованості, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову, оскільки останній платіж за кредитом був в червні 2014 року, будь-які транзакції здійснені на картковому рахунку позивача не можна визнавати підтвердженням його боргу, у зв`язку з тим, що всі платежі після червня 2014 року здійснювались поза волею самим позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.05.2012р. відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 4500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.07.2018 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 98182,74 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь і яка складається з наступного: 4499,08 гривень тіло кредиту, 92283,66 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1400,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, 0,00 гривень штраф (фіксована частина), 0,00 гривень штраф (процентна складова)., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача, у зв`язку з тим, що останній платіж за кредитом був в червні 2014 року, будь-які транзакції здійснені на картковому рахунку позивача не можна визнавати підтвердженням його боргу, оскільки всі платежі після червня 2014 року здійснювались поза волею самим позивачем. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦКУ). За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). \~ \~ \~ \~Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. \~ \~ \~ \~Згідно за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за кредитом здійснений відповідачем 25.06.2014 року. \~ \~ \~ \~Встановлено, що платежі в розмірі 100 грн. здійсненні після червня 2014 року здійснювались поза волею відповідача самим позивачем. \~ \~ \~ \~Встановлено, що з 2014 р. банк до відповідача з вимогами щодо повернення кредитного боргу не звертався. Станом на дату подачі позову до суду 13.11.2018 позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався. Разом з тим, позовну заяву було подано до суду 13.11.2018, тобто після спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Outcome: dismissed