Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2015 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа-КП «Харківське міське БТІ» про поділ майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину, посилаючись на те, що з 2004 по 2012 проживав з відповідачем у шлюбних відносинах ( без реєстрації шлюбу), вели спільне господарство та придбали у 2006 квартиру [ADDRESS] . Майно побутового призначення розділено рішенням Жовтневого районного суду м.Харкові від 17.12.2012.Договір купівлі-продажу квартири укладено в період сумісного проживання за спільні кошти. ( а.с. 3). В подальшому, [PERSON] уточнив позовні вимоги, залучив до участі у справі співвідповідача [PERSON] -мати [PERSON] і просив визнати недійсним договір дарування зазначеної квартири від 12.09.2009, укладений між [PERSON] і [PERSON] , визнати за позивачем право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , стверджуючи, що не надавав письмової нотаріальної згоди [PERSON] на відчуження квартири і не уповноважував її на вчинення будь-яких правочинів з цією квартирою.Вважає, що при укладенні договору дарування порушені вимоги ст. 215 ЦК України.( а.с. 71). У жовтні 2016 [PERSON] уточнив позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] і просив поділити майно подружжя, набуте за час спільного проживання ( без реєстрації шлюбу) з 2004 , додатково визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої на території Безруківської сільської ради в [ADDRESS] , визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , укладений [PERSON] на користь [PERSON] удаваним, як вчиненим для приховання договору купівлі-продажу, визнати житловий будинок спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку ( а.с. 104). У травні 2018 [PERSON] уточнив позовні вимоги, залучивши відповідачів-неповнолітню [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , [PERSON] - як спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб-Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічне Акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,посилаючись на те, що рішення Жовтневого районного суду про поділ частини спільного майна подружжя має преюдиціальне значення, цей факт проживання однією сім`ю, як подружжя, не підлягає доказуванню, а тому, як вважає позивач, він має право на поділ всього майна, що придбано за час проживання однією сім`ю з [PERSON] ( а.с. 260). Відповідач [PERSON] за життя надала до суду письмові заяви разом з документами та зазначила, що всі претензії [PERSON] , 1966 р. народження є, на її думку, надуманими та необгрунтованими і просить звернути увагу на те, що « навіть в період нібито спільного проживання з позивачем, за його твердженнями і нібито ведення спільного господарства», відповідач працювала на заводі « Світло Шахтаря » з 2003 по 2008, а також займалась підприємницькою діяльністю і була зареєстрована як ФО-П, тому у неї вистачало коштів, щоб сплачувати кредит, більшу частину якого також погашала мати [PERSON] після продажу своєї двокімнатної квартири [ADDRESS] , тому після погашення кредиту [PERSON] оформила документи на квартиру на матір. Позивач [PERSON] був безробітним та ніякої фінансової участі у виплаті кредиту на квартиру, право власності на половину якої він просить визнати у первісному позові, не приймав. Просила відмовити [PERSON] у позові ( а.с. 41-43). Представник правонаступника [PERSON] ( померла [INFO] ) -її дочки [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що основними вимогами [PERSON] є визнання договору дарування будинку удаваним та визнання недійсним договору дарування квартири, похідними-визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем право власності на Ѕ частину нерухомого майна. Оспорювані правочини укладено 12.12.2008 та 11.08.2009, до суду позивач звернувся за захистом 05.10.2016 та 15.12.2015, тобто після спливу передбачених законом строків, через вісім та шість років. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що під час укладання договору дарування житлового будинку дар був оцінений у 52405 грн. і сторони нотаріально підтвердили безоплатну передачу майна від дарувальника обдарований, дійсність намірів сторін та затвердили, що не приховують ніяких зобов`язань, пов`язаних з договором. Цей будинок планувалось використовувати як місцем спільного проживання позивача з [PERSON] , вони обидва облаштували будинок меблями та іншим побутовим приладдям, тому [PERSON] подарувала належну їй квартиру матері, забезпечив її житлом, частина якого їй раніше належала. Через порушення строків позовної давності вважає, що основні вимоги та відповідно похідні на підставі ст. 266 ЦК України задоволенню не підлягають ( т.2 а.с. 120-124). В судовому засіданні представник відповідача стверджувала, що дійсно [PERSON] у 2012 році, після розірвання стосунків з [PERSON] , за власною ініціативою задля відсутності будь -яких в подальшому претензій один до одного, звернулась до суду з позовом про поділ всього майна, до складу якого входило майно, що використовувалось у побуті, а саме пральна машина, фотоапарат, холодильник, кухонні меблі, праска, телефон та електром`ясорубка, які придбані за час спільного проживання з відповідачем з 2004 по 2012, при цьому факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не встановлювався рішенням суду, а тому рішення не має преюдиціального значення для справи про визнання правочинів недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. При розгляді справи відповідач [PERSON] погодився з обсягом спільно придбаного майна та проти позову не заперечував і в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідач [PERSON] проти позову в частині визнання договору дарування у 2008 належного йому та дружині будинку [ADDRESS] на користь [PERSON] не заперечував, вказуючи, що на прохання [PERSON] , замість договору купівлі-продажу, оформив на [PERSON] договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями. 3 особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради направив заяву про розгляд справи без участі представника ( а.с. 227, т. 2 а.с. 75). Представник 3 особи- Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, своїх пояснень щодо позову не надав. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 .07.2015 відкрито провадження у справі ( а.с. 14). Задоволена заява позивача про забезпечення доказів , витребувана інвентаризаційна справа на квартиру [ADDRESS] , зобов`язано реєстраційну служу Харківського міського управління юстиції надати відомості щодо осіб, за якими зареєстрована квартира на 31.12.2012 та на теперішній час ( а.с. 16). Ухвалою суду від 16.12.2015 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] ( а.с. 77). Провадження у справі зупинено до 01.07.2016 до прийняття спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.01.2016 ( а.с. 91,93). Ухвалою суду від 02.12.2016 повернуто [PERSON] заяву про забезпечення позову та накладення арешту на жилий будинок за адресою [ADDRESS] з надвірними будівлями, земельну ділянку, що розташована на території Безруківської сільської ради в [ADDRESS] , які зареєстровані за [PERSON] ( а.с. 118). Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] в якості співвідповідачів [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в особі її представника [PERSON] ухвалою суду від 07.07.2017. Також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області (а.с. 156-157). Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року витребувана з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області копія актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с.18) 05 листопада 2018 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника або законного представника відповідача [PERSON] , який вибув з процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою суду від 31 березня 2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувані з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори відомості зі спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) щодо спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ( т. 2 а.с. 45). 14 квітня 2020 ухвалою суду поновлено провадження у справі , залучено до участі у справі правонаступникавідповідача [PERSON] - [PERSON] (т. 2 а.с. 52-54). Ухвалою суду від 16 жовтня 2020, за клопотанням представника відповідача [PERSON] витребувані : у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коробець О.М. відомості щодо встановлення факту перебування/не перебування [PERSON] у шлюбі на момент посвідчення 23.05.2008 року договору купівлі продажу земельної ділянки, площею 0,20 га, розташованої на території Безруківської сільської ради, [ADDRESS] (реєстровий номер 3875), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , копії заяв про надання згоди чоловіка [PERSON] на здійснення правочину або інших документів, які б вказували на перебування/не перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі на час укладання правочину; у приватного нотаріуса ХМНО Гончаренко Н.Ю. аналогічну інформацію на час посвідчення 08.08.2006 року договору купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; у приватного нотаріуса ХМНО Жовнір Я.В. відомості щодо встановлення факту перебування/не перебування [PERSON] в шлюбі на момент посвідчення 22.12.2008 року договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , реєстровий номер договору 5873; договору дарування квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідченого 12.03.2009 під реєстровим номером 661, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( т. 2 а.с. 166). Судом для дачі особистих пояснень була визнана явка позивача [PERSON] обов`язковою з огляду на специфіку обставин справи, проте позивач свої зобов`язання, встановлені ст. 43 ЦПК України , не виконав та жодного разу в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2000, мають доньку [PERSON] , 2000 року народження ( а.с. 45). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 23.09.2015, шлюб [PERSON] з чоловіком [PERSON] розірвано 18.07.2006 ( а.с. 46). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] працювала з 01.12.2003 по 15.08.2008 в ЗАТ «Виробничий комплекс Світло Шахтаря», звільнилась за власним бажанням . З 26.09.2006 [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. Була зареєстрована в кв. [ADDRESS] ( а.с. 47-51). За договором іпотеки №НАЕЕGК01270003 від 08.08.2006, укладеним між [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] , на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 08.08.2006 по поверненню кредиту у розмірі 29175,41 доларів США, страхових платежів в сумі 4175,81 доларів США, отриманих для придбання житла за адресою: [ADDRESS] , передала в іпотеку зазначену трьохкімнатну квартиру загальною пл. 78,4 кв.м., житловою 52,6 кв.м. За інформацією ЗАТ КБ`ПриватБанк» від 19.12.2007 та наданих квитанцій, [PERSON] мала кредит за програмою «Житло в кредит» у розмірі 25 000 доларів, своєчасно погашала тіло і виплачувала відсотки, залишок заборгованості на 2007 складав 3 879,40 доларів США (а.с. 52-55). Після придбання квартири [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані з 21.12.2006 у кв. [ADDRESS] ( а.с. 56,57). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю., вказана квартира належала у частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, договору дарування, свідоцтва про право на спадщину. Всі належні частки квартири передані у власність [PERSON] . Продаж вчинено за суму 191900 грн., що еквівалентно 38000 доларам США.До підписання договору продавці отримали від [PERSON] розрахунок за продаж пропорційно часткам квартири ( а.с. 58-60). При посвідченні договору купівлі-продажу [PERSON] надала 08.08.2006 нотаріусу Гончаренко Н.Ю. заяву, якою підтвердила, що квартира [ADDRESS] не перебуває у спільній сумісній власності, на момент її придбання вона в зареєстрованому шлюбі не перебувала і не проживала однією сім`єю з будь-якою особою. В паспорті [PERSON] на стор. 10 запис про реєстрацію шлюбу відсутній. Судом встановлено, що 25.05.2007 за кредитним договором № 6/4/31/2007/840-К/21, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , який мешкав в кв. [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [PERSON] отримав кредит у сумі 100 000 доларів США строком на 288 місяців ( до 25.05. 2031) на придбання чотирикімнатної квартири [ADDRESS] ( а.с. 61-62). Вказану квартиру позивач [PERSON] до включив до спільного майна, мотивуючи це тим, що з кредитом не мав можливості розрахуватись, надавши у грудні 2020 інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру 21.11.2019 за ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт» згідно договору про відступлення прав за іпотечним договором від 05.09.2019 і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу). При цьому, [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований станом на 14.05.2020 ( т. 2 а.с. 78). Таким чином, після розірвання шлюбу з чоловіком 18.07.2006, [PERSON] придбала у своїх родичів 08.08.2006 квартиру по [ADDRESS] для себе та доньки, а [PERSON] набув 25.05.2007 у власність квартиру [ADDRESS] для свого проживання та кожен зі сторін сплачував кредит за своїми особистими зобов`язаннями по погашенню заборгованості. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 12.03.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В., кв. [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] ( матері [PERSON] ) Як вбачається з наданої інформації приватного нотаріуса ХМНО Жовнір Я.В., при посвідченні договору дарування [PERSON] в шлюбі не перебувала, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданим 18.07.2006 ВРАЦС Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова (т. 2 а.с.58). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 02.01.2016 . Після померлої заведена спадкова справа, в якій міститься заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом на користь онуки спадкодавця- [PERSON] , яка мешкає в кв. [ADDRESS] . Спадщину прийняв також син [PERSON] - [PERSON] , оскільки мешкав та був зареєстрований з матір`ю на день її смерті ( а.с. 87,100,101). Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку пл. 0,2000га, цільове призначення- для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , [PERSON] належить земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. ВКО № 324903 ( а.с. 105,106) При укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] надала нотаріусу заяву, якою стверджувала, що у шлюбі не перебуває, грошові кошти, що витрачаються на придбання земельної ділянки по [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти ( чи їх частку),витрачені на купівлю зазначеної земельної ділянки ( у тому числі і відповідно до ст. ст. 65, 74 та ст. 97 Сімейного кодексу України) відсутні. Нотаріусом паспорт покупця [PERSON] перевірено, штамп про реєстрацію шлюбу відсутній, цей факт з`ясовано також в усній бесіді зі слів заявниці. Витребувана у нотаріуса копія заяви долучена до матеріалів справи. За договором дарування, посвідченим 12.12.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдаровуваній є дійсним наміром сторін, не приховує ніяких зобов`язань обдаровуваної, пов`язаних з цим договором , по відношенню до дарувальника ( п. 4 договору). У пункті 9 договору сторони [PERSON] і [PERSON] свідчили, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтвердили, що цей договір дарування не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не укладено під впливом помилки, насильства чи збігу тяжких обставин. Дружина [PERSON] - [PERSON] нотаріально засвідченою заявою від 12.12.2008 надала згоду чоловіку на дарування [PERSON] набутого ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі, житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 107,108,114). Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.12.2012 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнано право власності за кожним зі сторін на предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку. З тексту рішення вбачається, що [PERSON] обгрунтовувала позов про поділ майна тим, що набула за час спільного проживання з відповідачем з 2004 по 2012 рік пральну машину, цифровий фотоапарат, холодильник, кухонні меблі, праску, електром`ясорубку та телефон. Шлюб між ними не зареєстрований, але вони перебувають у шлюбних відносинах, проживають разом і ведуть спільне господарство. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, з якої випливає, що він проти позову не заперечує та просить розглядати справу без його участі (а.с.4). Таким чином, [PERSON] не заявляв при розгляді справи, що обсяг майна інший та визнав, що майно, яке придбано в період перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] та підлягає розділу зазначено позивачем правильно та обмежується тільки речами звичайної домашньої обстановки та вжитку. Позову про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна ним не подавалось. Представник позивача в судовому засіданні, відмовляючись відповідати на питання щодо участі [PERSON] у придбанні майна, що було зареєстровано або перебуває у власності [PERSON] пояснив, що оскільки сторони проживали у шлюбних відносинах, позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Відповідач по справі [PERSON] померла [INFO] ( т. 2 а.с. 26). Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась донька [PERSON] , [INFO] ( т. 2 а.с. 48-50). Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували та не є подружжям. За положеннями статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеної норми випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 18.07.2006, це виключає факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім' єю з 2004 по липень 2006 . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.12.2012 факт спільного проживання без реєстрації шлюбу сторін, не встановлювався, а тому посилання представника позивача на преюдиційність рішення є помилковим. Крім того, [PERSON] не надав ніяких доказів того, що він в той час не перебував у зареєстрованому шлюбі. У своїй заяві до суду у відповідь на позов [PERSON] вказувала, що за період « нібито спільного проживання та начебто ведення спільного господарства», не яке посилається [PERSON] , він був безробітним та ніякої фінансової участі у виплаті кредиту на квартиру не приймав, тоді як вона працювала на підприємстві та займалась одночасно підприємницькою діяльністю. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що квартира [ADDRESS] , набута 25.05.2007 та земельна ділянка по [ADDRESS] , придбана 23.05.2008 [PERSON] в період спільного проживання, за спільні кошти в результаті спільної праці та з метою задоволення потреб сім`ї . Не представлено доказів того, що в цей період часу [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Навпаки, кожен з них придбав квартиру для свого проживання та самостійно сплачував кредит , що підтверджується тим, що [PERSON] придбану ним квартиру не включив у спільне майно та самостійно , а не спільно приймав на себе зобов`язання по його погашенню. Звертає на себе увагу і той факт, що за Договором купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2007 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л., позивач [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність у рівних частках кожний незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 9% літ. «А-1» та земельну ділянку( кадастровий № 6311200000:29:026:0026), розміром 0, 0900 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Грошова сума сплачувалась кожним у рівних частках. Отже, [PERSON] і [PERSON] витрачались власні кошти на придбання нерухомості і право власності зареєстровано за кожним покупцем ( а.с. 207). Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Позивачем не доведено факт існування єдиного бюджету з [PERSON] впродовж якого придбана нерухомість, джерело своїх доходів , місце роботи, розмір заробітної плати, та відповідно придбання за спільні кошти квартири та земельної ділянки.Не спростовані позивачем доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не працював, був безробітним та ніякої фінансової участі у виплаті кредиту на квартиру не надавав. За приписами ч.ч.1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом ,12.03.2009 [PERSON] подарувала матері [PERSON] належну їй кв. [ADDRESS] згідно договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В. Враховуючи, що зазначена квартира належала [PERSON] на праві власності та придбана нею за власні кошти, а також кредитні, які погашались нею самостійно, що не спростовано в судовому засіданні, при відчуженні квартири вона діяла на умовах і у спосіб, передбачений законом. Квартира не належала на праві спільної сумісної власності іншій особі , а тому не потребувалась згода на право нею розпорядитися. З огляду на встановлені обставини суд не знаходить правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності на Ѕ частину кв. [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] . 12.12.2008 [PERSON] отримала в дар від [PERSON] , за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В., житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір [PERSON] просить визнати удаваним, оскільки, за його твердженнями, сторони договору- [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу. В судовому засіданні [PERSON] , допитаний також і як свідок, за його клопотанням, підтвердив, що він продав будинок за суму 52405 грн., але на прохання [PERSON] , був оформлений договір дарування на користь [PERSON] . При цьому, пояснити мету приховання дійсного наміру ані [PERSON] , ані представник позивача не змогли. Доводи [PERSON] і [PERSON] суд відхиляє та вважає їх хибними. Позивач не був стороною договору, а тому його нібито присутність при укладенні правочину викликає сумнів. [PERSON] , як дарувальник, не заперечував, що нотаріусом йому роз`яснені вимоги закону щодо змісту договору дарування та він підтвердив, що договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, а безоплатна передача майна від дарувальника обдаровуваній відповідає дійсному наміру сторін. Його дружина [PERSON] надала згоду на укладення [PERSON] саме договору дарування житлового будинку [ADDRESS] . Положеннями статті 202 ЦК України визначено, що під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Позивачем не доведено, що між сторонами виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 12.12.2008 і що дійсне волевиявлення сторін полягало саме у відчуженні [PERSON] на користь [PERSON] будинку за договором купівлі-продажу. Не надано доказів тому для чого необхідно було [PERSON] , а також [PERSON] , як сторонам договору, приховувати свої наміри та замість договору купівлі-продажу укладати договір дарування. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Воля [PERSON] на дарування житлового будинку зафіксована у нотаріально посвідченому договорі дарування, дозвіл на укладання якого надано його дружиною.Укладаючи договір дарування сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір, позивач [PERSON] , не будучи стороною договору не обґрунтував удаваності договору дарування житлового будинку з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля обох сторін одночаснго була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між [PERSON] і [PERSON] правочином, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору удаваним, а також похідних вимог про визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину будинку. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд наголошує, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Виходячи з вимог ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене , але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Приймаючи до уваги, що права або охоронюваний законом інтерес[PERSON] , про захист якого він звернувся до судуне були порушені та відповідно не підлягають захисту, позовна давність не застосовується. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.12.2015, в порядку забезпечення позову, накладена заборона на відчуження квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У відповідності до ч.10 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed