Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» 12.12.2019 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2013 по 31.10.2019 у розмірі 28568,94 грн., інфляційні втрати у сумі 10146,01 грн. та 3% річних у розмірі 2325,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що підприємство надає послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та умов типового договору зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Позивач зазначає, що теплова енергія поставляється відповідачу за адресою: [ADDRESS] , відповідач отримує ці послуги, користується ними, що свідчить про те, що між сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, однак не здійснюють оплату за наданні послуги, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість за централізоване опалення. Наявність заборгованості надає позивачу можливість пред`явити також до відповідача вимогу про стягнення втрат від інфляції та 3% річних. Заочним рішенням від 05 березня 2020 року позовні вимоги було задоволено, заборгованість стягнута з відповідача в повному обсязі. Ухвалою суду від 29.07.2020 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 27.08.2020 замінено прізвище відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що житло, де виник борг, їй не належить, договорів на постачання послуг з нею не укладалось, тому вона не має обов`язку щодо їх сплати. Зазначила, що зареєстрована вона в квартирі з 22 лютого 2016 року. Також просила врахувати, що позивачем нарахована заборгованість поза межами строку позовної давності, зокрема за період з 2013 року по 2019 рік, а сплив строку позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Після уточнення позивачем періоду заборгованості та надання нового розрахунку боргу за період з 01.10.2016 року по 01.10.2019 року у сумі основного боргу - 17842,60 грн., інфляційних втрат - 2436,52 грн. та 3 % річних - 1365,71 грн., а всього на суму 21664,83 грн., Відповідач позовні вимоги визнала, і погоджується на оплату наданих позивачем послуг з теплопостачання. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно з випискою з особового рахунку та довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.02.2016 року /а.с.3, 12/, а тому саме з цього часу є споживачем послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Приписами ст.ст.67-68 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла під час виникнення правовідносин, визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами, які оплачуються споживачами щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Оскільки відповідач кошти за спожиті послуги з теплопостачання не сплачувала, за період з 01.10.2016 по 01.10.2019 виникла заборгованість за централізоване опалення у розмірі 17842,70 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком /а.с.89/. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного відповідачу нараховано інфляційні збитки у сумі 2436,52 грн. та 3% річних у сумі 1365,71 грн. /а.с.90/. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини із невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг, та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків неналежного виконання зобов`язань. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач користується тепловою енергією, яку поставляє позивач, його право щодо своєчасного та повного отримання оплати за надані послуги порушено відповідачем. Водночас, враховує, що Відповідач після зміни періоду і суми боргу позовні вимоги визнала, а тому не вбачає підстав для дослідження інших доказів, зокрема щодо власників квартири, та для обрахування заборгованості в межах позовної давності, і вважає, що порушене право Позивача підлягає відновленню. Таким чином, оскільки Позивач свої обов`язки по постачанню теплової енергії виконував, але Відповідач оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в межах уточненого періоду і суми. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволенню позовних вимог, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір у частковому розмірі, а саме у розмірі 1013,15 грн.

Outcome: partial