Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє опікун [PERSON], 11 вересня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради, третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності земельної, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом по праву представлення (а.с.2-4). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10 березня 2006 року помер його дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки розташованої у сел. Таромське м.\~Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», ділянка №054. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем мав бути його син та батько позивача [PERSON], який помер 30 січня 2006 року. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 30.01.2006 року. Так як, позивач є неповнолітньою особо над ним призначено опікуна [PERSON]. Опікун у встановлений законом строк від імені неповнолітнього [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому позивач є таким, що вчасно прийняв спадщину. Але, державним нотаріусом ДДДНК було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON],померлого 10.03.2006 року, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Крім того, із копії державного акту про право власності на земельну ділянку вбачається, що прізвище та ім'я спадкодавця вказано як «Гамановіч Владіслав», що не співпадає із даними вказаними у свідоцтві про смерті «Гаманович Владислав». Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просив встановити факт належності [PERSON], померлого 10.03.2006 року, державного акту на земельну ділянку №054 в с/т «Таромський ранет», с. Таромське, м.\~Дніпропетровська, яке було видано Таромською селищною радою народних депутатів 17.11.1999 року; визнати за [PERSON], в інтересах якого діє опікун [PERSON], право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ранет», діл. №54 в порядку спадкування за законом після смерті діда по батьковій лінії [PERSON], який помер 10.03.2006 року, по праву представлення. Позивач, в інтересах якого діє опікун [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, в особі свого представника в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надходило. У своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити (а.с.29-30). Третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора, в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без присутності свого представника у зв'язку із професійною зайнятістю (а.с.58). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 лютого 1996 року (а.с.7). Від шлюбних відносин народився [PERSON], 01 січня 1976 року (а.с.87). У батьків [PERSON] та [PERSON] 07 липня 1998 року народилась дитина [PERSON] (а.с. 129). 30 січня 2006 року [PERSON] помер (а.с.9). Мати [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітнього, на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05\~жовтня 2010 року. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради у м.\~Дніпропетровську від 17 грудня 2010 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] (а.с. 14-15). На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №\~090965 від 17.11.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 019555, [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 0,0663 га, розташованої на території сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054 (а.с.11). За ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст..23 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Із витребуваної судом спадкової справи №460/2006 (а.с.107-134), вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON], померлого 30.01.2006 року являються: його син [PERSON], який в особі свого законного представника опікуна [PERSON], належним чином прийняв спадщину, його мати [PERSON] та батько [PERSON], які прийняли та оформили належним чином спадщину після його смерті. 10 березня 2006 року помер [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі спадковою справою №1181/2006 рік, відкритою Другою\~[PERSON] державною нотаріальною конторою, спадкоємицею після смерті [PERSON], являється його онук [PERSON], який, в особі свого законного представника опікуна [PERSON], належним чином прийняв спадщину (з.а.с. 71). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За даними спадкової справи, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого 10.03.2006 року, входить нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0663 га, розташованої на території сел..\~Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054. Державним нотаріусом Другої [PERSON] держаної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON], яка діяла в інтересах як опікун [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 10.03.2006 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку (а.с.13). З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового\~призначення. Згідно ст..78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, судом достовірно встановлено, що у державному акті на право приватної власності на землю від 17.11.1999 року прізвище та ім'я померлого [PERSON] зазначено як «Гамановіч Владіслав», що не відповідає даним зазначеним у свідоцтві про смерть серії І-КИ №075877 від 21.03.2006 року, матеріалам спадкової справи №1181/2006 рік, свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ №033786 від 21.02.1996 року. Отже, суд дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт належності [PERSON], померлому 10.03.2006 року, акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 090965 від 17.11.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 019555, [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 0,0663 га, розташованої на території сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054, в якому прізвище та ім'я померлого зазначено як «Гамановіч Владіслав», замість вірного «Гаманович Владислав». Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], в інтересах якого діє опікун [PERSON], є обґрунтованими, законними, у повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved