Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач в інтересах неповнолітніх дітей звернулась до суду та з врахуванням уточнених позовних вимог просить постановити рішення яким визнати протиправним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі Комісії з питань приватизації житла, прийняте у формі протоколу № 4 від 23.12.2013 року, в частині квартири [ADDRESS], а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування позову посилається на те, що вона та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], 12.09.2011 року народжен\-ня, зареєстровані та постійно проживають у [INFO]. За вказаною адресою реєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Вказана квартира перебувала у державній формі власності. 23.07.2014 року, при випадкових обставинах, їй стало відомо, що квартира [ADDRESS] - 23.12.2013 року приватизована в користь відповідачів [PERSON] та [PERSON], проте ні вона ні її неповнолітні діти у склад співвласників згаданої квартири не увійшли, що свідчить про порушення їхніх прав. З метою переконатися у достовірності того, чи дійсно згадана квартира приватизована без її участі та участі її дітей, вона звернулася за допомогою до адвоката, якому на його запит до КП ЛОР «Дрогобицьке МЕТІ та ЕО» видано копію свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та копію технічного паспорту. З даних документів вбачається, що приватизація проведена виключно на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON] Пізніше вона довідалася про те. що на підставі заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2013 року у справі № 442/5888/13, її разом з неповнолітніми дітьми було знято з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Ухвалою судової плати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24.02.2015 року, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2013 року у справі № 442/5888/13 - скасовано, а провадження у справі закрито. Згідно даних її паспорта, вона залишилась зареєстрованою у [INFO], а наявність спірного свідоцтва про право власності на квартиру від 23.12.2013 року перешкоджає їй та її неповнолітнім дітям відновити реєстрацію та право користування вказаною вище квартирою так як для цього потрібна згода власників - відповідачів у справі. Оскільки її разом з дітьми знято з реєстрації у квартирі [ADDRESS] без законних підстав, то відповідно і приватизація даної квартири проведено в порушення закону та їхніх прав, оскільки вказану квартиру приватизовано без їхньої участі. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі з підстав, які викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просив суд постановити рішення, яким задоволити вимоги та визнати протиправним рішення виконавчого комітету, а також визнати недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Зазначив, що даний позов поданий виключно з метою захисту прав позивача та її неповнолітніх дітей. Представник відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог позивача та вказала, що дії виконкому не були протиправними, спірне рішення було прийнято на підставі документів, які були подані тими особами що проживали у спірній квартирі на час приватизації. Вказала, що з врахуванням всіх матеріалів даної цивільної справи, позивач та її неповнолітні діти мають право на приватизацію. В подальшому представник виконавчого комітету Дрогобицької міської ради [PERSON] подала суду заяву, у якій просила розгляд даної справи проводити без їхньої участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились з невідомих для суду причин, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду даної справи, заяви про розгляд даної справи у їх відсутності не подавали. Одночасно відповідачі [PERSON], [PERSON] в жодне судове засідання не забезпечили явку свого компетентного представника [PERSON]П.І., який неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду даної справи, однак не представив доказів в жодному випадку про поважність його неявки в судове засідання. З врахуванням вимог ст. ст. 157, 169 ЦПК України, та зясувавши думку представника позивача, судом було прийнято рішення проводити розгляд даної справи у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх представника [PERSON]П.І. визнавши їх причини неявки не поважними, останні належним чином були повідомленні про час і місце розгляду справи, та у матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, що є підставою для постановлення рішення у даній справі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Матеріалами цивільної справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 23.12.2013 року, що видане комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] [PERSON] свідоцтво видане згідно з протоколом від 23.12.2013 року № 4. Відповідно до представленої копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що її місцем проживання, реєстрації, є [ADDRESS]. Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2013 року у справі № 442/5888/13, було визнано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою : м. Дрогобич, вул. В.Великого,46/2 Львівської області, шляхом зняття з реєстрації. Ухвалою колегії суддів судової плати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24.02.2015 року, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2013 року у справі № 442/5888/13 скасовано, а провадження у справі закрито. Як вбачається із копії ухвали колегії суддів судової плати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2015 року, даним рішенням відновлено реєстрацію у квартирі [ADDRESS] [PERSON], неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Дані рішення апеляційної інстанції набрали законної сили та ніким не скасовані. Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч. 2 ст. 9 ЖК України, «Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом». У ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначається, що «Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду «до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму». У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно ст. 8 ч. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Згідно п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожиток у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, з метою приватизації квартири наймачі повинні подати ряд документів, в тому числі і копію ордеру про надання житлового приміщення. Згідно п. 19 вказаного Положення, орган приватизації зобовязаний перевірити інвентаризаційні матеріали щодо займаних наймачами приміщень. Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права і обов'язків. На думку суду правовідносини, які виникли з приводу приватизації квартири, свідчать про те, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видане 23.12.2013 року є правочином, при видачі якого діють положення ст. 203 ЦК України. Так в ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначається, що зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Проте на думку суду при видачі спірного свідоцтва було порушенні вищезгадані положення ЦК України, що вказує про порушення прав позивача та її неповнолітніх дітей а тому в законній силі залишатися не може. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позивачем та її представником повністю доведено підставність позовних вимог у даній справі, а тому позов підлягає задоволенню так як оскаржуваним рішенням були порушені права позивачки та її неповнолітніх дітей щодо приватизації квартири.

Outcome: approved