Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в ході розгляду був уточнений, до Зимнівської об`єднаної територіальної громади про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 18 жовтня 2012 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області та зареєстрований в реєстрі за № 119, зробивши на випадок своєї смерті заповітне розпорядження про те, що належну їй земельну частку (пай) згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ № 111379 від 20.06.2003 року, і все, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно, зокрема на дві земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,5567 га кадастровий номер 0720583200:00:001:0136 призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (за межами населених пунктів) та земельну ділянку площею 4,5985 га кадастровий номер 0720583200:00:001:0313 призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Зимнівської сільської ради (колишньої Льотничівської сільської ради) Володимир-Волинського району Волинської області (за межами населених пунктів), що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0704839872019 від 16.01.2019 року та № НВ-0704868202019 від 25.01.2019 року . Після смерті [PERSON] вона прийняла спадщину шляхом подання заяви до Володимир - Волинської державної нотаріальної контори, внаслідок чого 07.05.2018 року було заведено спадкову справу № 156/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Оскільки позивач звернулася до нотаріальної контори у встановлені законом строки, зокрема ст.1270 ЦК України, у шестимісячний строк, який розпочався з часу відкриття спадщини після смерті матері, тому вважає, що прийняла спадщину за законом. Інших спадкоємців немає. 17.07.2019 року державний нотаріус Володимир-Волинського нотаріального округу Волинської області Хома Ю.М. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки не надано правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Крім того, зазначила, що в копії Державного акту на право приватної власності на землю зазначено прізвище « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про смерть зазначено прізвище « [PERSON] ». Встановлення даного факту необхідне для оформлення документів на спадкове майно, яке вона прийняла та користується на даний час. Отримати такі документи які доводять факт належності державного акту на право приватної власності на землю померлій іншим шляхом неможливо, оскільки дана особа померла, а первинні документи не збережені. Так як нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона вимушена звернутися до суду із вимогами про встановлення даного юридичного факту. Просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме Державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ № 111379 від 20.06.2003 року виданого на ім`я « [PERSON] » [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за нею, [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 0,5567 га кадастровий номер 0720583200:00:001:0136 призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (за межами населених пунктів) та земельну ділянку площею 4,5985 га кадастровий номер 0720583200:00:001:0313 призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Зимнівської сільської ради (колишньої Льотничівської сільської ради) Володимир-Волинського району Волинської області (за межами населених пунктів) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву з проханням проводити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області в судове засідання не з`явився, від сільського голови Католика В.А. надійшла до суду заява (відзив) про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечив. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 даної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Відтак, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Судом, з матеріалів справи, встановлені наступні обставини. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 111379, на підставі розпорядження Володимир-Волинської районної державної адміністрації № 220 від 20 червня 200 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 5,1551 гектарів, що розташована на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району. Згідно копії заповіту, посвідченого 18 жовтня 2012 року Подзізей Т.Я. - секретарем Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що належну їй земельну частку (пай) згідно Дежравного акта на право приватної власності на землю серія РЗ № 111379 від 20.06.2003 року, і все, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] . Згідно довідки Зимнівської сільської ради № 639 від 23.04.2018 року [PERSON] померла [INFO] і на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за нею залишилося спадкове майно. Спадщину з дня смерті [PERSON] . прийняла [PERSON] , яка постійно проживала без реєстрації з [PERSON] і доглядає за майном покійної. Заповіт від імені [PERSON] Зимнівською (Льотничівською) сільською радою посвідчувався 18 жовтня 2012 року № 119. Після смерті [PERSON] , відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса у визначений законом строк, позивач прийняла спадщину. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , немає. Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , прийняла позивач - [PERSON] . Щодо вимоги позивача про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту правовстановлюючого документа, а саме Державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ № 111379 від 20.06.2003 року виданого на ім`я « [PERSON] » [PERSON] , яка померла [INFO] , суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно позивачу для прийняття спадщини. Окрім цього, судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право. Факт того, що Державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ № 111379 від 20.06.2003 року виданий на імя « [PERSON] » дійсно належить [PERSON] , яка померла [INFO] підтверджується зібраними доказами, зокрема довідкою Зимнівської сільської ради від 23.04.2018 року № 639 з якої вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] залишила на випадок своєї смерті заповіт, який посвідчувався Зимнівською (Льотничівською) сільською радою 18.10.2012 року за № 119. З цієї ж довідки слідує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, яка постійно проживала без реєстрації з [PERSON] . В даний час у позивача [PERSON] виникла необхідність оформити право власності на спадщину [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хоми Ю.М., їй було відмовлено в оформленні спадщини, та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, [PERSON] роз`яснено, що оскільки в державному акті на право приватної власності на землю серії РЗ № 111379, зазначено прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » і це ставить під сумнів належність вказаного вище правовстановлюючого документу, саме покійній [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Таким чином, суд приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 111379, виданий 20.06.2003 року Володимир-Волинською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 20 червня 2003 року № 220 та сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВЛ № 0114274, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 5,1551 га призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті [PERSON] не залишилося правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Судові витрати по справі суд покладає на позивача.

Outcome: approved