Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2017 року звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, 3 особа- [PERSON]. про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та разом з братом [PERSON] просила визнати за кожним з них право власності на ? частину житлового будинку, оскільки, як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить їх прабабусі [PERSON] та прадіду [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26.11.1954 року та рішення Червонобаварського народного суду м.Харкова від 29.09.1952 року. Після їх смерті дідусь [PERSON] успадкував житловий будинок, але не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право власності. У квітні 2004 року помер [PERSON] і після його смерті спадкоємцем першої черги- його донькою [PERSON] (матір'ю позивача) прийнята спадщину, оскільки вона проживала та була зареєстрована разом із спадкоємцем у спірному житловому будинку, із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталась. Позивачі зазначили, що після матері, яка пішла з життя [INFO], вони прийняли спадщину і просять визнати за ними право власності на житловий будинок у рівних частинах ( а.с. 81-83, 112-114). Відповідач- Представник Харківської міської радив судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив. Не погодившись з позовом, відповідач надав свої письмові заперечення, в яких зазначив, що відсутні дані про звернення позивачів до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та відмова нотаріуса в оформленні спадкових прав. Крім того, з інвентаризаційної справи вбачається, що станом на дату внесення поточних змін від 23.10.1987 року, на території домоволодіння розташовані самочинно побудовані навіс літ. «В», сарай літ. «Е», «Ж», «К», погріб літ. «Д», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «И», літній душ літ. «З», тому право власності на самочинно збудовані житлові будинки, споруди, інше нерухоме майно спадкоємці не набувають право власності ( а.с. 90-94). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.04.2018 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувана з 5-ї Харківської державної нотаріальної контори інформація про заведення спадкової справи після смерті [PERSON], 1895 року народження, яка померла 14.10.1980 р.( а.с. 125). Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З інформації, наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.09.2017 року № 1779/3 випливає, що реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Кисляк ( колишня вул. Леднянська, 37) станом на 31.12.2012 року була проведена і ? частина житлового будинку належить [PERSON], ? частина- [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 26.11.1954 року Житловим управлінням Виконавчого комітету Червонобаварської районної Ради депутатів трудящих № 136 , а також рішення народного суду Червонобаварського району м.Харкова від 29.09.1952 року ( а.с. 67-68). Як вбачається з рішення народного суду Червонобаварського району м.Харків від 29.09.1952 року , позивач [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] (шлюб зареєстровано 06.10.1913 року) побудували спірний житловий будинок, яким вона користується та володіє. Оскільки у 1944 році чоловік помер і документи про його смерть втрачені, вона вимушена була звернутися до суду про визнання права власності за подружжям у рівних долях. ( а.с. 8-10). 14 жовтня 1980 року [PERSON], [INFO], яка згідно будинкової книги була зареєстрована у будинку з 17.01.1943 року померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом [NUMBER], виданим Жовтневим бюро ЗАЦС м.Харків 15.10.1980 року ( а.с. 11, 98-108). Відповідно до листа П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 23.08.2018 року № 2228/01-16 , за перевіреними алфавітними книгами обліку спадкових прав та книг обліку і реєстрації спадкових справ за період з 1991 року по теперішній час після померлої [INFO] [PERSON], заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно архівної довідки Державного архіву Харківської області від 27.12.2017 року № 01-29/3-3051, в архівному фонді Харківської духовної консисторії в метричній книзі Григоровської церкви м.Харкова за 1915-1918 роки є метричний запис № 60 про народження [INFO] та хрешення 09.05.2015 року «[PERSON]», батьками якого «Деревни Леднаго крестьянинъ [PERSON] и законная его жена [PERSON] дочь, оба православные » ( текст російською мовою) ( а.с. 115-117). Приймаючи до уваги, що спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Спадщину після смерті матері і батька прийняв шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР син [PERSON], оскільки залишився проживати в спадковому будинку, в якому був зареєстрований та володів правовстановлюючими документами на нього. Згідно з положеннями статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З 15.01.1940 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і був зареєстрований у спірному житловому будинку з лютого 1951 року .Згідно Свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації Харківського обласного управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12, 14). Оскільки смерть [PERSON] наступила у 2004 році, тому застосовуються положення ЦК України. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). На час смерті смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом із спадкодавцем з 1952 року, була тільки дочка [PERSON], [INFO] . У зв'язку з реєстрацією шлюбу у 1973 році з [PERSON], [PERSON] змінила прізвище на прізвище чоловіка- [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Червонобаварським ЗАЦС м.Харків 12.12.1952 року, свідоцтво про одруження [NUMBER] - а.с. 15-16). При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову 19.11.2009 року ( а.с. 17). Як вбачається з будинкової книги разом із [PERSON] в спірному будинку зареєстровані дочка [PERSON], син [PERSON].( 98-108, 18-20). Інших спадкоємців першої черги на час відкриття спадщини немає. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], як дочка померлої [PERSON], а також [PERSON], як син померлої і спадкоємці першої черги за законом, після смерті матері спадщину прийняли шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, будучи зареєстрованим у спадковому будинку та проживаючи в ньому. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачі не зверталися до нотаріуса із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину і нотаріус не відмовляв їм в оформленні спадщини , а тому звернення до суду є передчасним, суд вважає помилковим та необгрунтованим з огляду на те, що законом не встановлено строку для отримання спадкоємцями, які прийняли спадщину, свідоцтва про право на спадщину і у даному випадку за спадкодавцями, які на теперішній час померли, не було оформлено та зареєстровано своїх спадкових прав, що виключає можливість нотаріуса видати відповідне свідоцтво про право на спадщину. Необгрунтованими є доводи відповідача про відсутність набуття спадкоємцями права власності на нерухоме майно через знаходження на території домоволодіння самочинно побудованих надвірних будівель, оскільки предметом спору є спадкові правовідносини та визнання права на частину нерухомого майно, без зазначення конкретних приміщень та надвірних будівель, що складають долю кожного із спадкоємців. В судовому засіданні позивач стверджувала, що на території домоволодіння на теперішній час відсутні самочинно побудовані надвірни будівлі, про які йдеться у запереченнях відповідача Згідно роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, самочинно побудовані навіс літ. «В», сарай літ. «Е», «Ж», «К», погріб літ. «Д», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «И», літній душ літ. «З», якщо вони і маються дотепер, не входять до складу спадщини і право власності на них не визнається. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved