Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] райдержадміністрація Дніпропетровської області звернулася до суду в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до малолітньої дитинита про стягнення аліментів на утримання дитини. Громадянка [PERSON] (уроджениця с.Зоря Томаківського району Дніпропетровської області) є матір'ю-одиначкою по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року справа № 195/722/15-ц малолітню дитину [PERSON], [INFO] відібрано у матері [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав строком на 1 (один) рік, та передано малолітнього органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації для подальшого його влаштування, у звязку з тим, що [PERSON] безвідповідально ставилася до виконання батьківських обовязків по вихованню та забезпеченню необхідних умов проживання дитини. Під час візитів в родину медичні працівники та фахівці з соціальної роботи постійно наголошували про антисанітарний стан приміщення, брудну дитячу білизну та одяг, використання дитячого ліжка не за призначенням, відсутність дитячого харчування. Дитину відповідачка лікувала примусово, відмовлялася від госпіталізації, траплялися випадки самовільного залишення матір'ю з хворою дитиною лікувального закладу без відома лікарів. Неодноразово на тривалий час залишала сина - [PERSON], [INFO] на сторонніх людей або малолітнього брата [PERSON], [INFO]. За місцем проживання відповідачка характеризувалася з негативної сторони: вела аморальний та бродячий спосіб життя, рано була помічена у зв'язках з чоловіками різного віку, перебувала в сумнівних компаніях. При спілкуванні вела себе агресивно, грубила, не дослухалася до порад медпрацівників, працівників сільської ради та соціальних служб. Під час відвідування родини 19 березня 2015 року виявлено, що відповідачки не було вдома, баба [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння, малолітній [PERSON], [INFO], залишений без догляду дорослих, був брудний, голодний, хворий та потребував термінової госпіталізації. В будинку антисанітарія, не прибрано, мішки з гниючим сміттям, запах перегару та тютюнового диму, розкидані речі. Рішенням виконавчого комітету Зорянської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 20.03.2015 № 7 малолітнього [PERSON], [INFO], вилучено із родини та влаштовано до комунального закладу «[PERSON] центральна районна лікарня» ДОР». До служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації громадянка [PERSON] звернулася лише через 10 днів після вилучення малолітнього сина. За час перебування дитини в лікувальному закладі відповідачка долею дитини не цікавилася, відвідувала лише декілька разів, утримання дитини не забезпечувала. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при [PERSON] райдержадміністрації 22 травня 2015 року. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року (справа № 195/793/16-ц ) подовжено термін відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у його матері [PERSON], [INFO], так як остання за місцем реєстрації фактично не проживала, спосіб життя її не змінився. В 2016 році, в пологовому будинку м. Марганця, громадянка [PERSON] народила ще одну дитину - [PERSON], [INFO], до лікарні породілля потрапила з вулиці, не вказавши при цьому свого місця проживання. [PERSON] зареєстрована на території Томаківського району, її, разом з немовлям, було переведено до [PERSON] центральної районної лікарні. Громадянка [PERSON] з дитиною перебувала в інфекційному відділенні [PERSON] ЦРЛ протягом чотирьох місяців, так як за місцем реєстрації (вул. Поштова, 11/8, с. Зоря) житло непридатне для проживання, а у винайнятому помешканні, де вона мала намір проживати (вул. Поштова, 11/2, с. Зоря), були відсутні умови для проживання немовляти. Тільки після створення належних умов та придбання всіх необхідних речей для немовляти, в січні поточного року її було виписано з лікарні за місцем проживання, та направлено на соціальний супровід до районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а також під нагляд медичних працівників Зорянського ФАПу. Але вже з квітня 2017 року супровід неможливий, так як [PERSON], разом з меншою дитиною та черговим співмешканцем [PERSON], проживає за адресою: [INFO], в квартирі, яка належить [PERSON]. На телефонні дзвінки щодо необхідності планового медичного огляду новонародженої дитини та приведення їй обов'язкових щеплень не реагує, або взагалі не відповідає на телефонні дзвінки. Ні громадянка [PERSON], ні інші її близькі родичі, протягом двох років, до органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації, щодо можливості спілкування з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], не зверталися, долею дитини не цікавилися, матеріально не забезпечували. Малолітній [PERSON], [INFO], протягом двох років перебував під опікою. Дитина оточена любов'ю та родинним теплом, забезпечена належним доглядом, вихованням та розвитком. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при [PERSON] райдержадміністрації 19 травня 2017 року. В судовому засіданні представник [PERSON] райдержадміністрації збільшила позовні вимоги та просить суд також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень суду щодо позову не надала. Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною п'ятою абз.4 статті 74 ЦК України передбачено, що «У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що останнє відоме місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [INFO], але вручити поштове повідомлення не надалось можливості, що підтверджується поштовими конвертами, повернутими поштовим вузлом зв'язку. Таким чином, судова повістка вважається врученою відповідачу належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Прокурор проти позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини та проти стягнення з останньої аліментів на утримання дитини не заперечує, позов підтримує в повному обсязі, оскільки у сім'ї відсутні будь-які належні умови для нормального проживання дитини. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON], яка працює у виконавчому комітеті Мирівської сільської ради старостою сіл Зоря, Прогрес, Маяк, суду пояснила, що їй відомі всі члени сімї [PERSON], яка постійно потребувала сторонньої уваги. Мати відповідачки [PERSON] [PERSON] вела аморальний спосіб життя та зловживала алкогольними напоями. У них часто перебували невідомі чоловіки, все це відбувалося на очах дітей. Євгенія після народження сина [PERSON] часто залишала його на свого неповнолітнього брата, при цьому могла не ночувати вдома. На даний час їх квартира не придатна для проживання, та на сьогоднішній день там ніхто не проживає. Їй відомо, що відповідачка на даний час проживає з молодим чоловіком у м.Марганець. Життям та здоровям сина [PERSON], після його вилучення, відповідачка не цікавиться. Свідок [PERSON], фахівець із соціальної роботи, працює в центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді, суду пояснила, що відповідачку [PERSON] вона знає з 2014 року, коли остання народила сина [PERSON] та проживала в смт.Томаківка зі своїм співмешканцем. На той час [PERSON] була неповнолітньою, тому перебувала у них на обліку та під соціальним супроводом, оскільки їй необхідно було допомогти виховувати дитину, надавали їй інформаційні послуги. Але відповідачка зарекомендувала себе не з гарної сторони, вона не слухала їхніх порад, не доводила справу до кінця. Потім коли відповідачка створила належні умови для проживання дитини, то вони спільно з лікарнею їй повернули на виховання сина [PERSON]. Свідок також додала, що після цього відповідачка переїхала проживати у с.Зоря і більше вона її не бачила. В 2016 році вона з [PERSON] знову зустрілася, на той час остання перебувала в інфекційному відділенні з новонародженою другою дитиною. Прагнення до виховання дітей у відповідачки немає. Вона жодного разу не поцікавилася яким чином можна повернути першу дитину ( сина [PERSON]). Свідок також додала, що працівники їхнього центру соціальних служб декілька раз намагалися звязатися з відповідачкою, але вона не йшла на контакт. Відповідачка лише повідомила їм, що проживає на даний час у м.Марганець, тому за новою адресою вони направили листа до Центру соціальних служб м.Марганець стосовно відповідачки, але відповіді іще не отримали. На даний час вона перебуває на обліку у їхньому центрі, оскільки зареєстрована в [INFO]. Малолітня дитина була вилучена з сімї [PERSON] і знаходиться на даний час під опікою, у дитини належні умови для розвитку та проживання. Свідок [PERSON], яка працює акушером Зорянського ФАПу, суду пояснила, що вона знає [PERSON] з дитинства, вона виховувалася в неблагополучній родині. [PERSON] стала в неповнолітньому віці та зарекомендувала себе не з гарної сторони. Вона не змогла створити належних умов для розвитку та проживання малолітнього сина, не прислухалася до рекомендацій щодо догляду за дитиною, дитина часто була неохайною, траплялися випадки самовільного залишення матір'ю з хворою дитиною лікувального закладу без відома лікарів, неодноразово на тривалий час залишала сина [PERSON] на свою матір або брата. Останній раз коли вони вилучали дитину, то відповідачки не було вдома, а коли дитина була у лікарні, то вона не цікавилася її здоровям. Свідок також додала, що останній раз вона бачила відповідачку весною, коли остання приїздила за медичною карткою, при цьому навіть не поцікавилася про сина [PERSON]. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи думку прокурора, показання свідків, та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про народження серії І-КИ № 558926, виданого повторно 20.08.2015 року відділом ДРАЦС Томаківського РУЮ вбачається, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], записано: батько [PERSON], мати [PERSON]. При цьому відомості про батька дитини у вказаному свідоцтві записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Тобто з матеріалів справи суд вбачає, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю-одиначкою по відношенню до малолітнього [PERSON], якого народила у неповнолітньому віці. З рішення виконавчого комітету Зорянської сільської ради від 20.03.2015 року № 7 «Про вилучення дитини із кризової сімї до комунального закладу «[PERSON] центральна районна лікарня» ДОР до подальшого вирішення питання» суд вбачає, що виконком розглянувши акти обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] вирішив вилучити малолітнього [PERSON] з даної сімї у звязку з кризовою ситуацією, що склалася у родині та направити дитину до КЗ «[PERSON] ЦРЛ». З витягу з протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини при [PERSON] районній державній адміністрації від 22.05.2015 року вбачається, що на комісії було вирішено порушити клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON]. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року справа № 195/722/15-ц малолітню дитину [PERSON], [INFO] відібрано у матері [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав строком на 1 (один) рік, та передано малолітнього органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації для подальшого його влаштування, у звязку з тим, що [PERSON] безвідповідально ставилася до виконання батьківських обовязків по вихованню та забезпеченню необхідних умов проживання дитини, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с. 24-26). Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року справа № 195/793/16-ц подовжено термін відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у його матері [PERSON], [INFO], так як остання за місцем реєстрації фактично не проживала, спосіб життя її не змінився, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 27-28). З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обовязків по вихованню та забезпеченню необхідних умов проживання дитини. Крім того, вищевикладені обставини також підтверджуються наступними документами: письмовим повідомленням головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» ДОР» від 19.05.2015 р. за № 467, адресованого начальнику служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації; письмовими повідомленнями старости виконкому Мирівської сільської ради від 07.04.2017 № 27, від 29.05.2017 р. № 42, адресованих начальнику служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації; доповідними записками акушера ФАПу [PERSON] на імя старости [PERSON]; письмовим повідомленням директора центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 25.05.2017 р. № 129/01-09, адресованого на імя начальника служби у справах дітей райдержадміністрації; актами обстеження житлово-побутових умов сімї від 02.07.2015 р, від 10.01.2017 р. від 05.01.2017 р., від 11.04.2017 р., від р., від 15.01.2015 р. ( а.с. 10,13-15); актами обстеження матеріально-побутових умов сімї від 04.07.2016 р., від 05.09.2016 р. (а.с. 11-12);. Суд виходить із того, що правовідносини сторін регулюються ст. 150 СК України, згідно з чим батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, причому передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від виконання цих обовязків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Законом України № 1370-VIII від 17.05.2016р. «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину»\~внесено зміни до\~ст. 166 СК України\~і доповнено частиною 3 такого змісту «При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.» Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України\~- батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3\~СК України\~- кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191\~СК України\~- аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Суд вважає, що з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повнолітнього віку, починаючи стягувати з 31.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття на користь органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації Томаківського району Дніпропетровської області, роз?яснивши відповідачці про її право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів відповідно до ст.192 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками, що передбачено ст. 164 СК України. Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з останньої аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають задоволенню, тобто позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного та

Outcome: approved