Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача грошове забезпечення за надмірно використані дні відпустки за 2019 рік в сумі 5619,21гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 31 травня 2016 року № 149 о/с та наказу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області від 30 травня 2016 року № 130 о/с був переведений з Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції (на даний час Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції) на посаду інспектора. З 12 січня 2019 року відповідачу на підставі його рапорту було надано щорічну оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб. Вказана відпустка була продовжена на підставі рапорта відповідача від 20 лютого 2019 року у зв?язку з хворобою з 28 грудня 2018 року по 16 січня 2019 року.26 лютого 2019 року відповідачем було подано рапорт про звільнення зі служби в поліції через хворобу, адже згідно висновку медичної комісії останній є непридатним до служби в поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції від 27 лютого 2019 року № 144 о/с [PERSON] з 04 березня 2019 року звільнено зі служби в поліції з відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Заборгованість відповідача за надмірно нараховану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року становить 5619,21 гривень. Відповідачу на адресу його реєстрації була надіслана претензія від 12 серпня 2019 року, яка залишилась невиконана. 03 лютого 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області було відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача [PERSON] до суду не прибула, електронною поштою надіслала заяву про розгляд справи без її участі та просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів на користь позивача. Відповідачу судові повістки неодноразово надсилались за адресою його реєстрації, однак кореспонденція була повернута суду з позначкою «адресат за вказаною адресою відсутній». Отже відповідач до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Зі згоди представника позивача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 травня 2016 року по 04 березня 2019 року працював в Управлінні патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції (з 08 грудня 2017 року - Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції) на посаді інспектора, що підтверджується копіями наказів (витяги) Департаменту патрульної поліції від 31 травня 2016 року № 149 о/с, від 27 лютого 2019 року № 144 о/с. Також встановлено, що лейтенанту поліції [PERSON] надано щорічну основну відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб, з 12 січня по 10 лютого 2019 року (копія наказу Департаменту патрульної поліції від 11 січня 2019 року № 16 о/с). Вказана відпустка була продовжена на 5 діб у зв`язку з хворобою [PERSON] у період з 28 грудня 2018 року по 16 січня 2019 року, з 17 по 21 лютого 2019 року (копія наказу Департаменту патрульної поліції від 12 лютого 2019 року № 119 о/с). З наданого позивачем розрахунку грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року вбачається, що надмірно використана відпустка [PERSON] у 2019 році становить 25 календарних днів; заборгованість по грошовому забезпеченню за вказаний час становить 5619,21 гривень. Даний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, тому суд приймає дані відомості при вирішенні спору по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Згідно ч.ч. 2, 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Частинами 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За змістом абз. 2 ч. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Абзацем 6 п. 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, передбачено, що при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. Як вбачається з наказу ДПП (витяг) № 144 о/с від 27 лютого 2019 року лейтенанта поліції [PERSON] (0005633), інспектора роти №2 батальйону було звільнено зі служби в поліції з 04 березня 2019 року; з грошового забезпечення останнього належало відрахувати за 25 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Суд встановив, що в місяці, в якому [PERSON] було звільнено зі служби в поліції, ним було відпрацьовано лише 4 дні, що унеможливило здійснення відрахування з його грошового забезпечення в повному розмірі за всі 25 діб надмірно нарахованої частини чергової відпустки, оскільки грошового забезпечення відповідача за відпрацьовані дні було недостатньо для такого відрахування. Після здійснення часткового відрахування, залишок суми для повного відрахування з грошового забезпечення відповідача за надмірно нараховану йому частину щорічної відпустки за 2019 рік становить 5619,21 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Вказані кошти відповідачем на користь позивача не сплачені. Згідно частини 1 статті 6 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ч.1 ст.22 ЗУ «Про відпустки», передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, в тому числі при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п.п.3,5,6 ст.36 і п.п.1,2 і 5 ст.40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.136 КЗпП України, розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем перевикористано дні щорічної основної відпустки, за які йому були виплачені кошти, беручи до уваги, що вказані кошти ним у добровільному порядку повернуто не було, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. У зв?язку з повним задоволенням позову з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 гривень. На підставі наведенного,

Outcome: approved