Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, який уточнили та яким просили визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутній документ на вищезазначений спадковий житловий будинок, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку від 29.06.1964 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Широквасовою Г.К. в реєстрі за № 12-67, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою, наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.08.2016 року за № 1282. Крім цього, згідно довідки КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.08.2016 року за № 1282 зазначено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], побудований у 1972 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р., яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України за № 582/5773 від 10.07.2001 р., не належить до самочинного будівництва. Тому, об'єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом, який не підлягає здачі в експлуатацію. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.02.1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 43543071 від 09.04.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.06.1973 року виданим Ізмаїльським міським відділом РАЦСу; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.05.1977 року, виданим Ізмаїльським відділом РАЦСу. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], тому вважаються такими що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів [PERSON] та [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved