Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 06 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 257). Крім того, просить відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємоповаги та любові, постійні непорозуміння, що триває вже довгий час. На зараз сім`я фактично розпалася, близько року сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. В шлюбі сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які на зараз проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач допомогу надає епізодично в неналежному розмірі, одягу не купує. Він працездатний, має постійне місце роботи та заробіток в середньому 10000-12000 гривень щомісячно. Отже позивач просить стягувати із відповідача на свою користь на утримання двох синів аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів. 10 липня 2020 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк, який, з урахуванням відповідних змін та доповнень до Прикінцевих положень ЦПК України, закінчився 06 серпня 2020 року, відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Судом встановлено наступне. Сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 257) (а.с.7). Згідно копії свідоцтв про народження від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 12-13). Згідно довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 1038 від 06 липня 2020 року (а.с.11) до складу сім`ї позивача входять: -чоловік [PERSON] , 1984 року народження; -сини [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. Згідно довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 1054 від 07 липня 2020 року (а.с.17) діти перебувають на утриманні матері [PERSON] . На підтвердження свого майнового стану, розміру доходів та наявність певного майна, місця роботи відповідача та наявність у нього майна позивач надала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік ( а.с. 22-27), індивідуальні відомості про застраховану особу ( а.с. 18-21). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Як слідує із ст.ст. 3, 24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 статі 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності із ст.ст. 104, 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 цього Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи обставини справи, чітку позицію позивача щодо розірвання шлюбу, відсутність будь-яких заперечень чи клопотань від відповідача, відсутність підстав для примирення сторін, суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача на користь позивача. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.ч.1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи матеріальне становище сторін, наявність у відповідача доходу, перебування у його володінні нерухомого майна, відсутність даних про перебування у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів в повному обсязі, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства. Суд вважає, що отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено та заявлено позивачем, є порушенням прав дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved