Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Будник М.В., звернувся до Сватівської міської ради Луганської області про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного 03.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу [PERSON], 03.06.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 1125. 06 грудня 2007 року на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Сватівської міської ради Луганської області від 06 грудня 2007 року він став власником земельної ділянки площею 0, 1000 га, яка розташована в [ADDRESS] , призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку. Господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4424010100:24:111:0016, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Приблизно наприкінці 2020 року, при невстановлених обставинах ним були втрачені документи на право власності на будинок, саме: договір купівлі - продажу житлового будинку. На теперішній час він має намір продати належне йому нерухоме майно, але у нього відсутні документи, які б дозволили йому це зробити. Оскільки правочин купівлі - продажу був укладений між ним та [PERSON] , завірений приватним нотаріусом [PERSON], то відновити втрачені документи можливо було б шляхом отримання нотаріально завірених копій документів, які знаходились в розпорядженні підприємства та нотаріуса. Відповідно до даних, які містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів інформація про діяльність приватного нотаріуса [PERSON] не знайдена. Згідно отриманої інформації від спільних знайомих у м. Сватове, йому стало відомо, що [PERSON] припинила нотаріальну діяльність в 2013 році, а всі документи після припинення діяльності нотаріуса здані до Луганського обласного нотаріального архіву у м. Луганськ. З метою перевірки вказаною інформації до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м. Сєвєродонецьк, де він зараз юридично перебуває, було направлено адвокатський запит від 03.06.2021 року, щодо надання інформації про наявність в архіві документів після припинення діяльності приватного нотаріуса [PERSON] 04.06.2021 з метою перевірки проведення заходів по встановленню місцезнаходження договору купівлі - продажу, укладеного 03.06.2003 він звернувся з відповідною заявою до Сватівського РВП ГУНП в Луганській області, на що отримав відповідь про те, що його заява була розглянута в повному обсязі та в результаті розгляду звернення ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено. З метою недопущення протиправного використання втрачених документів, ним 02.06.2021 року у випуску газети «Сватівські відомості» № 22 (816) було розміщено об`яву про недійсність договору купівлі - продажу, укладеного 03.06.2003 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу [PERSON] 03.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1125, в зв`язку з втратою. На теперішній час ним використані всі можливі заходи для відновлення в досудовому порядку документів на право власності на житловий будинок, а тому звернення до суду є єдиним засобом захисту права власності. В зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок (Літ. А1), загальною внутрішньою площею 53,6 м.2, в т.ч. житлова площа - 24,3 м2 з господарськими будівлями та спорудами, а саме: Сарай літ Б (хворостяний), Літній душ літ. В (цегляний), Убиральня літ Г (цегляна), Погріб літ ПГ (бутовий камінь), огорожа 1.2, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на нього. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Будник М.В. в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просить суд розглянути справу без його участі та без участі позивача, на позові наполягає, в зв`язку з визнанням відповідачем позову просить суд розглянути справу в підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України (а.с.45). Представник відповідача - Сватівської міської ради Луганської області в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому зазначивши, що Сватівська міська рада не заперечує проти позову, тобто фактично позов визнала (а.с.42). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного 03.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу [PERSON], 03.06.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 1125. Про що в матеріали справа надана копія вказаного Договору (а.с.7). 06 грудня 2007 року на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Сватівської міської ради Луганської області від 06 грудня 2007 року він став власником земельної ділянки площею 0, 1000 га, яка розташована в [ADDRESS] , призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4424010100:24:111:0016, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.15). Відподно до копії паспорта позивача та копії домової книги, в будинку [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] (а.с.6, 8-10). Як зазначає позивач, приблизно наприкінці 2020 року, при невстановлених обставинах ним були втрачені документи на право власності на будинок, саме: договір купівлі - продажу житлового будинку. На теперішній час він має намір продати належне йому нерухоме майно, але у нього відсутні документи, які б дозволили йому це зробити. Оскільки правочин купівлі - продажу був укладений між ним та [PERSON] , завірений приватним нотаріусом [PERSON], то відновити втрачені документи можливо було б шляхом отримання нотаріально завірених копій документів, які знаходились в розпорядженні підприємства та нотаріуса. Відповідно до даних, які містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів інформація про діяльність приватного нотаріуса [PERSON] не знайдена (а.с.18). Як стало відомо позивачу, [PERSON] припинила нотаріальну діяльність в 2013 році, а всі документи після припинення діяльності нотаріуса здані до Луганського обласного нотаріального архіву у м. Луганськ. З метою перевірки вказаною інформації до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м. Сєвєродонецьк, де він зараз юридично перебуває, було направлено адвокатський запит від 03.06.2021 року, щодо надання інформації про наявність в архіві документів після припинення діяльності приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.21). На адвокатський запит надійшла відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву № 665/01-22 від 09.06.2021 про те, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та наказу від 21.02.2019 № 56-В «Про зміну місцезнаходження Луганського обласного державного нотаріального архіву», документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі договір купівлі - продажу жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 03.06.2003 за реєстровим № 1125, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , до Державного нотаріального архіву не передавався. Вказаний договір знаходиться в Луганському нотаріальному архіві м. Луганськ, на тимчасово непідконтрольній території. Таким чином, на сьогоднішній день відсутня можливість надати інформацію по вказаному запиту (а.с.40). 04.06.2021 з метою перевірки проведення заходів по встановленню місцезнаходження договору купівлі - продажу, укладеного 03.06.2003 він звернувся з відповідною заявою до Сватівського РВП ГУНП в Луганській області, на що отримав відповідь за № 14568/111/42-2021 від 30.06.2021 про те, що його заява була розглянута в повному обсязі та в результаті розгляду звернення ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено (а.с.20). З метою недопущення протиправного використання втрачених документів, ним 02.06.2021 року у випуску газети «Сватівські відомості» № 22 (816) було розміщено об`яву про недійсність договору купівлі - продажу, укладеного 03.06.2003 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу [PERSON] 03.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1125, в зв`язку з втратою (а.с.19). Оціночна вартість будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 66429 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна від 16.11.2020 року (а.с.16). На теперішній час позивачем використані всі можливі заходи для відновлення в досудовому порядку документів на право власності на житловий будинок, а тому звернення до суду є єдиним засобом захисту права власності. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справ № 161/12411/17 вказано, що стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, та заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу. Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорювання чи невизнання її права іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує право власності. При цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному вище рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначено, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Зазначені правові висновки Верховного Суду суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на зазначений будинок, яке було набуте ним на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивачів обставин. Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок позивач не може вільно розпоряджатися належним йому будинку. На думку суду, задоволення позовних вимог призведе до усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному позивачеві, а також створить сприятливі умови для здійснення суб`єктивного права власності позивачем. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим, з метою відновлення порушеного права позивача, який вже є власником майна та набув його раніше на законних підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки визнання за позивачем [PERSON] права власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів, не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і єдиним можливим способом захисту їх прав та законних інтересів.

Outcome: approved