Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, в якому зазначила, що перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS], але на теперішній час мешкає разом з батьками позивача в м. Донецьку. Дана обставина обумовлена тим, що дитина є інвалідом дитинства та потребує стороннього догляду. Позивач в зв'язку із оформленням документів для отримання державної соціальної допомоги фактично мешкає за адресою тимчасового перебування та для провідування дитини та батьків вимушена систематично виїжджати до м. Донецька, територія якого є тимчасово непідконтрольною Україні. Позивач має намір мешкати разом із дитиною за адресою фактичного місця перебування , тому їй потрібен дозвіл відповідача для перетинання лінії розмежування. Відповідач жодних зв'язків з позивачем та дитиною не підтримує, участі у вихованні дитини не приймає, позивач не володіє інформацією про фактичне місцеперебування відповідача та про місце його роботи. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд з території України та в'їзд на територію України та безперешкодне пересування в межах її території без згоди та супроводу батька [PERSON] та на безперешкодне перетинання лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України без згоди та супроводу батька [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі , а також про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проходить до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 10 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 10 березня 2010 року. [PERSON], [INFO], є внутрішньо переміщеною особою та разом з матір'ю - [PERSON] - мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 01 лютого 2017 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької Луганської областей в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених вищезазначеною Постановою, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Громадяни в'їздять в Україну без будь-яких обмежень. Таким чином, суд приходить до переконання, що виїзд дитини з тимчасово окупованої території відповідає інтересам дитини, а отримати відповідний дозвіл від відповідача у позивача немає можливості, тому дані вимоги позивача слід задовольнити. Разом з тим , підпунктом 1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску . Виходячи з положень зазначених норм, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний термін, з зазначенням початку та строку закінчення виїзду, обов'язковим зазначенням конкретної держави. Надання дозволу на систематичні поїздки малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Крім того, обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини до України та пересування в межах її території чинним законодавством не встановлені. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині надання дозволу на виїзд з України і в'їзд в Україну без згоди та супроводу батька, та безперешкодне пересування в межах її території. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру до суду сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та беручи до уваги, що позов подано 14 грудня 2017 року, а позивач відповідно до ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320,00 грн.

Outcome: partial