Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє адвокат Гребенар О.В., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 27 вересня 1997 року. На теперішній час позивачем подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 2014 року сторони разом не живуть. Відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачу не відомо, чи має відповідач регулярний офіційний дохід. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення повноліття дитини. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 36, 37). Представник позивача - адвокат Гребенар О.В. у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.21). Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. 17-18, 25-26, 32-33), про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. 26 лютого 2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, тому, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З 27 вересня 1997 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі ( а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження дитини - [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є його батьками ( а.с. 6). З копії паспорту позивача вбачається, що місце проживання останньої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.2 - 3). З копії паспорту відповідача вбачається, що місце проживання останнього зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.5 зворот). З довідки про склад сім'ї від 04 лютого 2019 року № 3, що видана органом за місцем проживання позивача у м. Луганську Луганської області, вбачається, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с.35). Суд, оцінюючи надану довідку як доказ по справі, враховує, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати сину матеріальну допомогу суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, … в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках / ч. 1 ст. 13 ЦПК України/ і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень / ч. 3 ст. 12 ЦПК України/. За таких обставин, суд, врахувавши встановлені обставини, досліджені матеріали справи, вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved