Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2016 року звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, будинок 46, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], яка померла 23 серпня 2000 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 січня 1976 року у віці 64 роки померла його бабуся по лінії матері [PERSON], про що 2 січня 1976 року складено відповідний актовий запис №26. Після її смерті залишився житловий будинок з прибудовами (літери А1-1 та а) та надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, будинок 46. Зазначений житловий будинок (літера А-1) з прибудовами має загальну площу 41,2 кв. м., з яких житлова площа 25,9 кв. м. та складається з наступних приміщень: 1-1 коридор, площею 7,0 кв. м.; 1-2 житлова, площею 13,0 кв. м.; 2-2 кухня, площею 8,3 кв. м.; 2-3 житлова, площею 4,7 кв. м.; 2-4 житлова, площею 8,2 кв. м.; надвірні будівлі, а саме: огорожа літера №1, площею 18,4 кв. м., хвіртка літера №2, площею 1,0 кв. м. Зазначений житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями належав [PERSON] на підставі рішення Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 16.12.1959 року справа №2-639. Після смерті бабусі його мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована у [INFO] та фактично проживала в ньому, вступила в управління та володіння домоволодінням за зазначеною адресою. Однак, зазначений факт вона не зареєструвала в установленому законодавством порядку. Позивач та його рідний брат [PERSON] знали, що будинок за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, будинок 46 належить їхній матері [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], яка була рідною дочкою померлої бабусі, про що свідчить її свідоцтво про народження. 23 серпня 2000 року померла його з відповідачем мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON]. Після смерті матері позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, будинок 46. І позивач, і відповідач, на момент смерті їхньої бабусі і матері були прописані в зазначеному будинку, однак відповідач зацікавленості до нього не проявляв, від прийняття спадщини відмовлявся. Факт прийняття спадщини в державних органах реєстрації нерухомого майна позивач не зафіксував, вважаючи, що відповідач таки погодиться прийняти свою долю в спадковому майні. Приблизно три роки тому відповідач, з його слів, переїхав жити до якоїсь жінки і після того, звязку у позивача з ним немає. На теперішній час відповідно до документів та незважаючи на фактичне прийняття спадщини після смерті бабусі матірю позивача, а після її смерті позивачем, власником будинку 46 по вул. Федорівській в м. Харкова значиться його бабуся [PERSON], яка померла 01.01.1976 року. У звязку із цим у нього є проблема у реєстрації зазначеного майна на своє імя. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяви, що позов [PERSON] підтримують повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, судовий розгляд позову просять провести за їхньої відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому діючим законодавством, у судові засідання не зявлявся, відзиву на позов не надав. З огляду на це, враховуючи відсутність заперечень з боку представників позивача відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами при заочному розгляді справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи й надані докази заявлених вимог, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 січня 1976 року померла [PERSON] у віці 64 роки, яка проживала за адресою: [INFO], що підтверджується домовою книгою та свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 528567 (а.с. 15). На підставі рішення народного суду Жовтневого району міста Харкова по цивільній справі № 2-639 від 16.12.1959 року, що набрало законної сили, їй на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Федорівська №46 в м. Харкові ( а.с.7- 8). Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України (в редакції 2003 року) якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, при вирішені цього позову відповідно до прикінцевих та перехідних положень Кодексу в ред. 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), що діяли на момент смерті [PERSON] в 2000 році. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦК України в редакції 1963 року особиста власність громадян та право її спадкування захищаються державою. Розділ П цього Кодексу, що регулював право власності, не передбачав обовязковість державної реєстрації права власності. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до спадкоємців першої черги відносяться діти померлого. Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього кодексу). Зважаючи на положення ст.ст.88, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], є спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Федорівська №46 в м. Харкові. Той факт, що [PERSON] була рідною донькою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯТ №980771, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, стосовно шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.16,17) а факт спільного проживання з [PERSON] підтверджується домовою книгою (а.с22-24). 23 серпня 2000 року померла [PERSON], [INFO], яка була матірю позивача. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-ВЛ №252024 (а.с.18) та свідоцтвом про народження [PERSON] серії VII-УР №1275150 (21). Згідно довідки від 27.05.2016 року Пятої нотаріальної контори після померлої [PERSON] та [PERSON] заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкові справи не заводилися, Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.44). Тому відповідно до ст.ст. 88, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) , [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері [PERSON] та такою, що прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку №46 по вул. Федорівській у м. Харкові, а тому [PERSON] є спадкоємцем після смерті його матері, [PERSON], на все її майно і на все те, на що вона за законом мала право. До даного висновку суд прийшов з тих підстав, що позивач був постійно зареєстрований разом зі своєю матірю на дату відкриття спадщини та зареєстрований до теперішнього часу за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, № 46, що підтверджується записами в будинковій книзі та штампом в його паспорті громадянина України ( а.с.5, 22-24) . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Кодексу в ред. 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми цього Кодексу поширюються на права і обовязки , які хоча і виникли до 1 січня 2004 року, але не припиняються і привають після 2004 року. Тому, згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України ( в редакції 2003 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого 1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Таким чином, відповідно до ст.ст. 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 1261, 1268,1270 ЦК ЦУкраїни ( в ред..2003 року) позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON]. Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тому суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO] права власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Федорівська, будинок 46, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved