Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 47090,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 березня 2017 року становить 1277310,15 гривень. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2014 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 30000 доларів США з терміном повернення на першу вимогу. Позивач неодноразово усно та письмово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак вони не повернуті по даний час. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 30000 доларів США, а також, беручи до уваги, що договором не визначено розміру процентів, то на підставі ст. 1048 Цивільного кодексу України просив стягнути відсотки за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України, що за період з 03 жовтня 2014 року по 27 березня 2017 року становить 14859,04 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за вказаний період у розмірі 2231,50 доларів США. В подальшому позивач подав до заяву, в якій позовні вимоги підтримав частково, уточнивши, що суму боргу просить стягнути з урахуванням офіційного курсу НБУ, який станом на 25 січня 2018 року становить 28,86 гривень за 1 долар США. З цих підстав просив стягнути 865800 гривень, що еквівалентно 30000 доларів США, 3% річних за час прострочення відповідно до вказаного курсу. Вимогу про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 14859,04 доларів США не підтримав та просив її не розглядати. Справу просив розглянути в його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 03 жовтня 2014 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача 30000 доларів США з терміном повернення до 03 жовтня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 27 січня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про необхідність повернення коштів у розмірі 30000 доларів США в строк, визначений ст. 1049 ЦК України, протягом 30 днів з дня предявлення вимоги. 15 березня 2017 року [PERSON] повторно звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про необхідність повернення коштів у розмірі 30000 доларів США в строк до 26 березня 2017 року, яка надіслана [PERSON] 22 березня 2017 року засобами поштового звязку цінним листом з описом вкладення, що підтверджується копією квитанції про відправлення листа та копією опису до нього. Ні в зазначений у вказаних вимогах строк, ні по даний час, [PERSON] боргу не повернув. Вимоги [PERSON] про повернення коштів ігнорує. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON] як позичальник свого обов'язку повернути позивачу [PERSON] як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 30000 доларів США на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. За вказаних обставин, беручи до уваги, що відповідачем сума боргу за договором позики не сплачена, позивач набув право на отримання від відповідача 3% річних, починаючи з 27 лютого 2017 року. Розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100. Відтак, їх розмір за період з 27 лютого 2017 року по 25 січня 2018 року становить 821,10 доларів США. Вимоги позивача про стягнення 3% річних починаючи з 03 жовтня 2014 року не можуть бути задоволенні, оскільки у відповідача виник обовязок повернути позичені кошти на першу вимогу [PERSON] На підставі зібраних у справі доказів установлено, що перша вимога [PERSON] мала місце 27 січня 2017 року. Будь-яких доказів про те, що позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів раніше, ніж 27 січня 2017 року, не надано. А тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика мала бути повернена відповідачем протягом тридцяти днів від дня пред'явлення цієї вимоги. Тобто, прострочення виконання зобовязання [PERSON] виникло з 27 лютого 2017 року. За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору позики. Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки судом установлено наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу в розмірі 30000 доларів США та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 27 лютого 2017 року по 25 січня 2018 року, загальний розмір яких становить 821,10 доларів США, цю суму боргу слід перевести на національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 25 січня 2018 року, який складає 2886,5367 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума основного боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 865961,01 гривень, 3% річних за час прострочення 23701,35 гривень. З огляду на те, що згідно з поданою в судове засідання письмовою заявою вимогу про стягнення відсотків за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України в розмірі 14859,04 доларів США позивачне підтримав та просив не розглядати, таким чином зменшивши розмір позовних вимог, а відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, ця позовна вимога не може бути розглянута судом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача заборгованості за договором позики від 03 жовтня 2014 року, в тому числі основного боргу в розмірі 30000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 25 січня 2018 року складає 865961,01 гривень, та 3% річних у розмірі 821,10 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 25 січня 2018 року складає 23701,35 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 8000 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial