Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 15199 грн. 13 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 21.03.2016 року, відповідач отримала кредит у розмірі 3982 грн. 13 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає кошти банку для погашення заборгованості за кредитом. [PERSON] не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з неї підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, відсотки, пеня, комісія та штраф, а також судові витрати. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 03 квітня 2019 року строк, відзив на позовну заяву не подав. Відтак, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. 23 квітня 2019 року позовну заяву ухвалою суду залишено без руху. 06 травня 2019 року недоліки позивачем усунуто. Ухвалою суду від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу за вказаною адресою судом направлялися копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] 21.03.2016 року, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, отримала у Банку кредит в розмірі 3982 грн. 13 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, що стверджується підписом [PERSON] у заяві та не виконала свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушила вимоги, встановлені Генеральною угодою. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 цього Кодексу). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та Правил надання банківських послуг погашення заборгованості по кредиту визначено щомісячними платежами до закінчення строку дії картки. Крім того, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди при порушенні Позичальником строків платежів вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях, термін яких не настав, термін погашення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 4593 грн. 58 коп. Даний договір ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На момент звернення з позовом заборгованість за кредитом не погашена і станом на 17.03.2019 року, за позицією позивача, складає 15199 грн. 13 коп., а саме: 3982 грн. 13 коп. - заборгованість за кредитом; 1207 грн. 90 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5415 грн. 52 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 4593 грн. 58 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Однак на думку суду позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1. при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання з передбачених п 2.1.1.12.6.2., п. 2.1.1.12.8.1. даних Умов і правил (сплата кредиту, процентів, винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу) Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання(ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України) Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Відтак позовна вимога в частині стягнення пені задоволенню не підлягає. З відповідача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір пропорційно частині задоволених вимог (0,64%) в сумі 1236 грн. 54 коп., згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial