Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Лисичанської міської ради, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] до [PERSON], третя особа - Комунальний заклад «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який згодом уточнив та в обґрунтування якого зазначив, що у 2014 році відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] виїхала з України до Російської Федерації. 20 листопада 2017 року малолітній [PERSON] потрапив до державної казенної установи соціального обслуговування м. Москви Російської Федерації соціально-реабілітаційного центру «Алтуф'єво», як бездоглядна дитина. З території Російської Федерації малолітнього [PERSON] було передано до приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Харківській області. 26.12.2017 року малолітнього [PERSON] передали з приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Харківській області до Лисичанського центру. Рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради №15 від 16.01.2018 року [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, так як його мати не виконує свої обов'язки з виховання та утримання дитини у зв'язку з її перебуванням на тимчасового окупованій території. За час перебування [PERSON] у КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» відповідач жодного разу його не відвідала, не телефонувала, не цікавилась його здоров'ям, матеріальної чи іншої допомоги не надавала. Відповідач продовжує ігнорувати розвиток дитини, не цікавиться його життям, не приділяє уваги стану здоров'я дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Хлопчик дорослішає, йому необхідно мати родину, люблячих батьків, відчувати турботу та піклування, але його дитинство проходить без цього, дитина не має правових підстав для усиновлення та не має змоги потрапити на виховання до родини. Згідно рішення виконкому Лисичанської міської ради №288 від 03.07.2018 року «Про влаштування малолітньої дитини до дитячого будинку сімейного типу [PERSON], [PERSON]» [PERSON] виховують батьки-вихователі та він проживає разом з ними у приватному будинку за адресою: [ADDRESS]. Дитина має власну кімнату, обладнану належним чином, стосунки між членами сім'ї тісні, родинні та довірливі. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, просить суд позбавити її батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача Виконавчого комітету Лисичанської міської ради, як органу опіки та піклування Столярова А.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань до суду не надходило. (а.с. 84,92)., Представник третьої особи - Комунального закладу «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Бурлуцька М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що малолітній [PERSON] потрапив до КЗ Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» в занедбаному стані, хлопчик часто хворіє на вірусні, алергічні захворювання. Рідна бабуся дитини один раз приїздила провідати хлопчика, але побачивши, що дитини хвора, відмовилась його забирати. За весь час перебування дитини в комунальному закладі відповідач [PERSON] ні разу не телефонувала та не цікавилась сином. Батько дитини був записаний у свідоцтві про народження зі слів матері. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши думку представника позивача, представника третьої особи, свідка вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав: Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяви обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 вересня 2012 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. (а.с.3)., Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00020417718 від 22 червня 2018 року, відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. (а.с. 5)., Згідно акту про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилася без батьківського піклування від 26.12.2017 року співробітником територіального підрозділу ДМС та заступником начальнику сектору Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області у м. Лисичанськ Луганської області була виявлена дитина, [PERSON], [INFO] залишений без батьківського піклування. (а.с. 7)., Відповідно до довідки КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» №477 від 06.07.2018 року [PERSON], [INFO] з 26.12.2017 року по 25.06.2018 року знаходився у КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному забезпеченні. 25.06.2016 року за дозволом Служби у справах дітей Лисичанської міської ради був тимчасово влаштований у родину громадян [PERSON] та [PERSON] з подальшим оформленням до дитячого будинку сімейного типу [PERSON]. (а.с. 4)., Як вбачається з результату психологічного обстеження від 28.02.2018 року, [PERSON] має затримку психічного розвитку, загальне недорозвинення словесного мовлення ІІІ рівня, словниковий запас обмежений, мовна активність - низька, обумовлена педагогічною та мікросоціальною занедбаністю. Об'єм уваги дуже маленький, стійкість уваги 46 хвилин. В грі вміє розподіляти увагу між 1-2 предметами. Доручень дорослих не виконує, якщо воно складається з двох простих послідовних дій. Низька моторика рук, не вміє тримати олівець, слабко регулює силу натиску. Дитина не вміє взаємодіяти з однолітками, частково хаотична поведінка з неможливістю зосередитися, непосидючій, підвищена збудливість, тенденції до істерик, голосного крику та образ. В спілкуванні з дітьми грати не вміє, агресивний. На обмеження постійно проявляє істеричну реакцію, на заборони і істерики також. Іван має велику кількість страхів такі як купання (води), дорослих дітей, обмеження їжі (хліб). Хлопчик емоційно не урівноважений, проявляє тривогу і страх в різних ситуаціях, наляканий, не охоче реагує на прохання. Потреба дитини у ласці, любові, прив'язаності, яка була незадоволена матір'ю. Хлопчику полюбилось грати з роботами, машинками, кататися на самокаті. (а.с. 5)., 16.01.2018 року, рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради №15 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», було надано [PERSON], [INFO] статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв'язку з тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини у зв'язку з перебуванням на тимчасово окупованій території. (а.с. 6)., Відповідно до рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради №288 від 03.07.2018 року «Про влаштування малолітньої дитини до дитячого будинку сімейного типу [PERSON], [PERSON]» було вирішено влаштувати з 04.07.2018 року малолітню дитину [PERSON], [INFO], до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] та покласти персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний та психічний розвиток, право на вибір віросповідання дитини-вихованця на батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 73-74)., Як вбачається з договору про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу №3 від 06.12.2016 року та рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради №490 від 06.12.2016 року «Про створення дитячого будинку сімейного типу та влаштування до нього дітей-вихованців» 01.01.2017 року на базі прийому сім'ї [PERSON] та [PERSON] було створено дитячий будинок сімейного типу на їх власній житловій площі за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 97-98, 99-101)., Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона та її чоловік [PERSON] є батьками-вихователями у будинку сімейного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS]. 04.08.2018 року до їх родини було влаштовано [PERSON], коли хлопчик до них потрапив, то він був не зовсім розвиненою дитиною, але на даний час він вже ходить до першого класу, їх називає мамою та татом, [PERSON] живе в любові та турботі. У їх будинку сімейного типу на даний час проживають шестеро дітей, двоє хлопчиків та чотири дівчинки, діти дуже дружні. У [PERSON] є все необхідне, окреме ліжко, стіл, іграшки. Разом з чоловіком вони піклуються здоров'ям хлопчика. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської ради №5095/01-16 від 17.08.2018 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] з яким суд погоджується, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з'ясування обставин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. (а.с. 37)., Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо своєї дитини, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує, таке невиконання батьківських обов'язків відбувається протягом тривалого часу, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу у здійсненні нею своїх батьківських прав чи обов'язків. Все вищезазначене свідчить, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. За встановлених обставин винної поведінки відповідача [PERSON] та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В той же час, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов'язку батьків приймати участь в утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позовна вимога Виконавчого комітету Лисичанської міської ради, як органу опіки та піклування про стягнення аліментів на користь [PERSON], [INFO], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, і до досягнення дитиною повноліття підлягає задоволенню. З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також того, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 164, 165, 166, 243 СК України, ст. 60 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved