Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2018 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до[PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є пенсіонером за віком, та пенсія, яка станом на 01.01.2018 року становить 1670, 10 грн. є єдиним її доходом. Позивач є самотньою літньою жінкою, чоловіка або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально у неї немає, проживає одна у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Частина пенсії нею витрачається на сплату комунальних послуг, інша - на ліки, адже позивач потребує постійного лікування, так як є хворою людиною. Враховуючи наведені обставини, а саме непрацездатність, скрутне матеріальне становище та необхідність лікування, відсутність інших джерел доходу, окрім пенсії, просить суд стягнути із працездатного сина [PERSON] аліменти на своє утримання у розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позову, а також проханням розглянути дану справу за його відсутності. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам'ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками. Відповідно до частин 1, 3 статті 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Нормами статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Як встановлено матеріалами справи, відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Позивач [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківське об'єднане управління ПФУ м. Харкова і отримує пенсію за віком: січень 2018 року - 1669, 24 грн., лютий 2018 року - 1669, 24 грн., березень 2018 року - 1669, 24 грн., квітень 208 року - 1670, 10 грн., травень 2018 року - 1670, 10 грн., червень 2018 року - 1670, 0 грн. (а. с. 5) Матеріалами справи, зокрема епікриз-випискою з історії хвороби №2545, підтверджено наявність різного роду захворювань у позивача [PERSON] (а. с. 9), а також здійснення витрат на лікування (а. с. 10-13) Також позивачем [PERSON] підтверджено сплату нею комунальних послуг (а. с. 6-8). Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Згідно статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд наголошує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Так, судом встановлено, що єдиний щомісячний дохід, який отримує позивач [PERSON] є пенсійні виплати, при цьому позивач здійснює витрати на оплату комунальних послуг, на купівлю медикаментів, тобто матеріальне становище позивача є важким, та суд приходить до висновку про існування об'єктивної потреби у позивача на отримання аліментів. Разом з тим, відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, а тому з огляду на приписи частини 4 статті 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщосторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved