Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме ліжко-місцями у кімнаті [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі зареєстровані у вказаній кімнаті, проте фактично за вказаною адресою не проживають. У кімнаті проживають квартиранти. Будь-які особисті речі відповідачів відсутні, комунальні послуги вони не сплачують, не забезпечують належне утримання кімнати, тому просить позов задовольнити. На розгляд справи представник позивача не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі на розгляд справи до суду не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник ЖКП\~«Азовжитлокомплекс» у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник Служби у справах дітей Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила винести рішення на розсуд суду.\~ Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення Маріупольської міської ради № 5/12-1716 від 24 квітня 2007 року будівлю за адресою: [ADDRESS] , прийнято до міської комунальної власності від ВАТ «МК «Азовсталь». Згідно довідки Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 вересня 2019 року, по [ADDRESS] , в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.18 ЖК УРСР \~управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно вимог \~ст.15 ЖК УРСР \~виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. За положеннями ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Стаття 71\~ ЖК УРСР передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ ст.72 ЖК УРСР \~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З акту обстеження жилого приміщення від 24 вересня 2019 року, складеного спеціалістами Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, ЖКП «Азовжитлокомплекс», за участю мешканців будинку № [NUMBER] , кімнати № [NUMBER] , кімнати № [NUMBER] , кімнати № [NUMBER] та кімнати № 6,7, вбачається, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у кімнаті №1 вказаного будинку, однак не проживають в ній більше року. Суд враховуючи, що повнолітні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживаючи у кімнаті гуртожитку понад шість місяців без поважних причин, приходить до висновку про те, що вони втратили право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст.ст.71,72\~ ЖК\~ УРСР. Щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. У відповідності до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23 грудня 2019 року, з метою соціального захисту неповнолітніх дітей, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, вважає неможливим визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2\~ статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.\~\~ Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами\~\~частини 4\~ статті 29 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. З огляду на це, позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом є обґрунтованими і також підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. Частиною 1\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд ухвалює рішення на користь позивача, судовий збір у розмірі 1921 гривні, сплачений позивачем за подання даного позову, підлягає стягненню з повнолітніх відповідачів у дольовому порядку, по 640,33 гривень з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved