Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), в особі представника Боднараш С.Г. звернувся до Заставнівського районного суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що 05.03.2014 року [PERSON] уклала кредитний договір CV1PLON 05224, згідно якого отримала кредит у розмірі 240455,57 грн. на термін до 04.03.2024 року. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим допустила заборгованість, розмір якої станом на 17.08.2017 становив 703197,58 грн. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , було укладено договір поруки № CV1PLON05224/DP1. Згідно умов вказаного договору поруки відповідач [PERSON] , зобов`язувався відповідати по зобов`язанням позичальника [PERSON] , що виникають з кредитного договору, у повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п.п. 2.1.5 згаданого договору поруки відповідач [PERSON] , разом із [PERSON] несе солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Представниця позивача АТ КБ «ПриватБанк» Бацей Т.М. в сулдвоому засіданні позовні вимогти підтримала з підстав викладених в позовній заяві просила задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в їх задоволенні просив відмовити. Пояснив, що позивачем неправильно нараховані пеня, відсотки по кредиту, в зв`язку із чим розмір заборгованості який позивач просить стягнути з відповідачів є надто високим. Саме тому, на думку представника відповідачів, в задоволенні позову слід відмовити. \~ Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований частково та підлягає частковому задоволенню з огляду наступного. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Положеннями ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно довимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 05.03.2014 року уклала кредитний договір CV1PLON 05224, згідно якого отримала кредит у розмірі 240455,57 грн. на термін до 04.03.2024 року. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим станом на 17.08.20017 року допустила заборгованість в розмірі 703197,58 грн. (а.с.20-22 т.1), з них заборгованість за кредитом 216756,29 грн; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом 176468,83 грн; заборгованість за пенею 309972,46 грн. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , було укладено договір поруки № CV1PLON05224/DP1. Згідно умов вказаного договору поруки відповідач [PERSON] , зобов`язувався відповідати по зобов`язанням позичальника [PERSON] , що виникають з кредитного договору, у повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п.п. 2.1.5 згаданого договору поруки відповідач [PERSON] , разом із [PERSON] несе солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 ЦК України односторонньо відмовилася від своїх зобов`язань за цим договором, порушила свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим Договором та на даний час продовжує ухилятися від їх виконання. Згідно ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З договору поруки вбачається, що умова про додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя відсутня. З висновку №161 судово-екномічної експертизи по цивільній справі №716/595/18 від 12.03.2020 (а.с. 12-20 т. 2) видно, що дослідженням поданих документів, а саме розрахунку заборгованості за договором №CV1PLON05224\~від 05.03.2014 станом на 17.08.2017; кредитного договору №CV1PLON05224\~від 05.03.2014; додатку №1 до Кредитного договору №CV1PLON05224\~від 05.03.2014; договору поруки №CV1PLON05224 від 05.03.2014; виписок р/р [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; 80919059454279 позивальника [PERSON] ; меморіальних ордерів від 07.03.2014 про сплату страхової премії в розмірі 265,13; від 07.03.2014 про перерахування коштів на погашення заборгованості в розмірі 4497,61; від 07.03.2014 про погашення юридичних послуг в розмірі 3097,61; від 07.03.2014 про погашення заборгованості по договору №Е/У071783 від 02.08.2007 в розмірі 1400 грн; від 07.03.2014 про перерахування коштів на покупку доларів США згідно заяви [PERSON] по договору №Е/У071783 від 02.08.2007; від 12.03.2014 про відображення умовно сторнованої пені в розмірі 183527,09 грн; копії договору добровільного страхування майна від 06.03.2014, судовим експертом встановлено, що заборгованість [PERSON] по кредитному договору №CV1PLON05224\~від 05.03.2014 перед Банком станом на 17.08.2017 становила 575721,19 грн. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості слід задовольнити частково, а з відповідачів належить стягнути солідарно на користь позивача борг за кредитним договором №CV1PLON05224\~від 05.03.2014 в сумі 575721,19 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial