Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя між ними не склалось, стосунки під час перебування у шлюбі поступово погіршились, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.11.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач [PERSON] зазначила у підготовчому засіданні, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того зазначила, що з січня 2018 року вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, оскільки проживають окремо, надання судом строку для примирення вона не потребує, оскільки вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розгляду справи та постановлення рішення суду в підготовчому засіданні не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 06.10.2007 року було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї (а/з № 2050), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У своїх поясненнях позивач зазначила, що вони з відповідачем з січня 2018 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved