Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом майна [PERSON], яка померла 03.10.1998 року, звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк терміном шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини померлої. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.10.1998р. померла її баба [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно з яким належний їй житловий будинок у м. Львів-Винники заповіла в рівних частках їй та своєму синові відповідачу у справі. Багато років проживала за кордоном і не могла знати про існування такого заповіту. Крім того, про його існування їй ніхто не повідомляв і лише 06.06.2017р. Четверта Львівська державна нотаріальна контора направила їй відповідний лист. У звязку з цим, пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Причини такого пропуску, якими є необізнаність про існування заповіту просить вважати поважними, встановивши їй додатковий строк для подання такої заяви. В судове засідання позивач не зявилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Повноважний представник останнього подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 182/99, заведеної після смерті [PERSON], оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.30), [PERSON] померла 03.10.1998р., якою 05.09.1991р. складено заповіт (а.с.30зв.-31), згідно з яким належний їй на праві приватної власності житловий будинок за адресою м. Львів-Винники, вул. Дзержинського, 4 заповіла в рівних частках сторонам в справі. При цьому, як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с.29), з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернувся лише відповідач. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Що стосується питання пропущення строку на прийняття спадщини, то суд враховує, що єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є сторони у справі, а відповідач проти задоволення позову не заперечує. Інших осіб, які претендують на майно спадкодавця, в тому числі на обовязкову частку, в судовому засіданні не встановлено. Під час розгляду цивільної справи № 6-496цс17 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 06.09.2017р., згідно з якою розяснив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. У звязку з наведеним, суд надає віри поясненням позивача про неможливість подання нею заяви у встановлений законом строк. В сукупності такі обставини дають достатні підстави для висновку, що строк для подання спадщини пропущено з обєктивних та непереборних причин. Натомість, згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Вище уже зазначалось, що спадщина відкрита в період чинності ЦК УРСР та була прийнята відповідачем в період чинності цього Кодексу, про що останній подав відповідну заяву від 01.06.1999р. Згідно розяснень, наданих ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 2 Інформаційного листа від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549\~ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549\~ЦК УРСР\~шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Таким чином, знайшовши поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, такий належить продовжити відповідно до вимог ЦК УРСР, а не визначити його як додатковий, оскільки положення ЦК України 2003 року на спірні правовідносини не поширюються. Така обставина тягне за собою часткове задоволення позовних вимог, однак по суті, захист спадкових прав позивача відбувається в повному обсязі.

Outcome: partial