Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до [PERSON], третя особа Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про виключення належного їй майна з акту опису та звільнення його з-під арешту. Обґрунтовує позов тим, що 23 серпня 2016 року державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на її особисте майно, яке перебуває у її власності, а саме: килим овальний коричневого кольору з блакитним візерунком, розміром 2,5 м х 1,5 м; килим овальний коричневого кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 0,75 м; картину; підставку під вазони; телевізор «Thomson»; стінку меблеву з чотирьох секцій; тумбу під телевізор; годинник настінний; прихожу світло коричневого кольору; палас червоного кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 4 м. Арешт на це майно накладений у ході виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості в розмірі17983 гривні. Однак, зазначене майно належить їй, а не боржникові. З цих підстав позивач просила виключити майно, яке належить їй на праві власності, з акту опису й арешту майна, та звільнити це майно з-під арешту. В подальшому, за клопотанням представника позивача, судом до участі у справі залучено співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в судовому засіданні позову не визнав, вважає, що арешт на майно накладено правомірно. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності відповідача [PERSON] та представника третьої особи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: 07 серпня 2016 року державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1748/2009 року від 12 травня 2009 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Тернопільського обласного управління «Державний ощадний банк України» заборгованості. 23 серпня 2016 року у ході його виконання державним виконавцем складено акт опису й арешту майна за адресою: с. Великий Глибочок Тернопільського району, вул. Ясна, 6. Відповідно до зазначеного акту накладено арешт на таке майно: *килим овальний коричневого кольору з блакитним візерунком, розміром 2,5 м х 1,5 м, був у користуванні; *килим овальний коричневого кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 0,75 м, був у користуванні; *картина в коричневій рамці, на якій зображено краєвид, була у користуванні; *підставка під вазони срібного кольору, була у користуванні; *телевізор марки «Thomson» сріблястого кольору, був у користуванні; *стінку меблеву, яка складається із чотирьох секцій, була у користуванні; *тумба під телевізор коричневого кольору, була у користуванні; *годинник настінний сріблястого кольору, був у користуванні; *прихожу світло коричневого кольору, була у користуванні; *палас червоного кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 4 м. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку №6 (шість) по вулиці Ясна в селі Великий Глибочок Тернопільського району, Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 лютого 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №250, спадкова справа №89. Власником іншої 1/2 частини зазначеного житлового будинку є дочка позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 лютого 2004 року, зареєстроване в реєстрі за №252, спадкова справа №89. [PERSON] та її дочка [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 25888800 від 21 серпня 2014 року. Як убачається із довідки № 984 від 23 серпня 2016 року, виданої Великоглибочецькою сільською радою, у будинку № 6 по вулиці Ясній у селі Великий Глибочок Тернопільського району зареєстровані [PERSON], її дочка [PERSON], колишній зять [PERSON], внуки [PERSON], [PERSON] та правнучка [PERSON] Однак, як пояснила у судовому засіданні [PERSON], відповідач [PERSON] у вказаному будинку не проживає, жодних власних речей там не має. Зазначені обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також вказали, що майно, на яке накладено арешт, а саме килим овальний коричневого кольору з блакитним візерунком, розміром 2,5 м х 1,5 м; килим овальний коричневого кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 0,75 м; картина; підставка під вазони; телевізор «Thomson»; стінка меблева з чотирьох секцій; тумба під телевізор; годинник настінний; прихожа світло коричневого кольору та палас червоного кольору з візерунком, розміром 1,5 м х 4 м, належать на праві власності позивачу [PERSON]; частину з цих речей вона придбала особисто за власні кошти, частину їй подаровано. Ніяке з зазначеного переліку майно [PERSON] ніколи не належало і не належить. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до п. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року зі змінами і доповненнями, який був чинним на момент складення 23 серпня 2016 року державним виконавцем акту опису й арешту майна (далі Закон України «Про виконавче провадження»), встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Із зазначених норм Закону слідує, що арешт майна в ході здійснення примусового виконання застосовується щодо майна, яке належить боржникові. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі наданих позивачем доказів, у тому числі з показань допитаних у судовому засіданні свідків, судом установлено, що майно, яке включено до акту опису й арешту майна від 23 серпня 2016 року, належить позивачу [PERSON] За вказаних обставин вимоги позивача про виключення цього майна з акту опису й арешту, звільнення його з-під арешту, є підставними та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 52, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року,

Outcome: approved