Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за період з 02.02.2016 р. по 21.09.2018 р. у розмірі 76 351 грн. та три відсотки річних за вказаний період у розмірі 19 411 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 травня 2015 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/4826/14-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] в сумі 240 100 грн. та судові витрати в сумі 5 401 грн. Це рішення суду набрало законної сили 01.02.2016 року відповідно ухвали Апеляційного суду Київської області. 19.05.2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 361/4826/14-ц за яким [PERSON] має обов'язок сплатити [PERSON] грошову суму в розмірі 245 501 грн. Строк виконання зобов'язання настав 02.02.2016 року, проте коштів по даний час відповідач не сплатив. З посиланням на статті 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь за прострочення грошового зобов'язання за період з 02.02.2016 р. по 21.09.2018 р. інфляційні втрати у розмірі 76 350 грн. 81 коп. та три відсотки річних у розмірі 19 411 грн. Зазначає, що відповідач на її письмові пропозиції ухилявся від виконання зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що значно б зменшило суму зобов'язання за даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду від 10.10.2018 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 05.11.2018 року (а.с. 45, 46). Ухвалою Дніпровського районного суду від 05.11.2018 року підготовче провадження було закрите, справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні на 04.12.2018 року (а.с. 57, 58). В судовому засіданні представники позивача просили задовольнити заявлені вимоги з викладених у позові підстав, пояснили, що по даний час відповідачем кошти за рішенням суду від 19.05.2015 року у розмірі 245 501 грн. позивачу не сплачені. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, зустрічний позов, заперечення на позов [PERSON] та клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість у розгляді іншої справи. Проти відкладення судового засідання представники позивача заперечували, посилаючись на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Беручи до уваги вимоги закону щодо строків розгляду справ, а також враховуючи те, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження причин його неявки в судове засідання, тому судом визнані причини неявки відповідача в судове засідання неповажними та суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідача з урахуванням наданих ним клопотань та заперечень на позов на підставі наявних у справі доказів. У запереченнях на позов, які надійшли до суду 03.12.2018 року, відповідач просить відмовити у позові [PERSON] про стягнення з нього інфляційних витрат та трьох відсотків річних у зв'язку з безпідставністю вимог, зазначаючи, що позивач не надала доказів того, що грошова компенсація вартості квартири це є невиконання грошового зобов'язання, крім того, правовідносини, які виникають з приводу невиконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до них не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність, відповідно ст. 625 ЦК України, що визначено позицією Верховного Суду України. Він знаходиться в тяжкій фінансовій ситуації, щодо нього на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться ряд виконавчих проваджень про стягнення коштів. За результатами розгляду клопотань відповідача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовлено. Суд, вислухавши представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини квартири [ADDRESS] в сумі 240100 грн. та судові витрати в сумі 5401 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.02.2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року залишене без змін (а.с. 36-37). Відповідно до ст. 319 ЦПК України у редакції від 18.03.2004 року, яка була чинна на час ухвалення рішення, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Броварським міськрайонним судом Київської області 01 березня 2016 року було видано виконавчий лист по справі № 361/4826/14-ц (провадження № 2/361/37/15) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини квартири [ADDRESS] в сумі 240100 грн. та судові витрати в сумі 5401 грн. (а.с. 38, 38 зв). Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 14.03.2016 року відкрите виконавче провадження № 50455087 по виконанню вищевказаного виконавчого листа № 2/361/37/15 виданого 01.03.2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області (а.с. 38, 38 зв.). Як убачається з матеріалів справи та пояснень представників позивача, відповідач по даний час не виконав зобов'язання за вищевказаним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2015 року, грошові кошти позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Згідно ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заперечення відповідача про те, що спірні правовідносини виникли з приводу невиконання судового рішення, що врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», тому норма ч.2 ст. 625 ЦК України у даному випадку застосована бути не може, суд до уваги прийняти не може, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням. Згідно частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. В даному випадку між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням на підставі рішення суду з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості ? частки квартири. [PERSON], вказані обставини відповідають правовій природі грошового зобов'язання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення та невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року по справі № 6-1946цс15. З розрахунку ціни позову убачається, що позивачем до стягнення заявлені вимоги за період часу з 02.02.2016 року, по 21.09.2018 року, тобто з дня набрання рішенням законної сили по дату заявлених вимог. Три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, від суми заборгованості 245501,00 грн. за вказаний період за 963 дні прострочення становить 19413 грн. 16 коп. ((245501,00 грн. х (3 : 366 : 100) х 334) + (245501,00 грн. х (3 : 365 : 100) х 365) + (245501,00 грн. х (3 : 365 : 100) х 264)). При цьому позивачем заявлено до стягнення три відсотки річних у розмірі 19411 грн. Також позивач просить стягнути інфляційних втрати за вищевказаний період. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. [PERSON], процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2016-2018 році: лютий 2016р. - 99,6; березень 2016р. - 101,0; квітень 2016р. - 103,5; травень 2016р. - 100,1; червень 2016р. - 99,8; липень 2016р. - 99,9; серпень 2016р.- 99,7; вересень 2016р. -101,8; жовтень 2016р. - 102,8; листопад 2016р. -101,8; грудень 2016р. -100,9; січень 2017р. -101,1; лютий 2017р. -101,0; березень 2017р. - 101,8; квітень 2017р. - 100,9; травень 2017р. - 101,3; червень 2017р. - 101,6; липень 2017р. -100,2; серпень 2017р.- 99,9; вересень 2017р. -102,0; жовтень 2017р. - 101,2; листопад 2017р. -100,9; грудень 2017р. -101,0; січень 2018р. -101,5; лютий 2018р. -100,9; березень 2018р. - 101,1; квітень 2018р. - 100,8; травень 2018р. - 100,0; червень 2018р. - 100,0; липень 2018р. -99,3; серпень 2018р. - 100. [PERSON] інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з суми заборгованості становить - 76560 грн. 40 коп. (99,6/100 *101,0/100 *103,5/100 *100,1/100 *99,8/100* 99,9/100* 99,7/100 *101,8/100 *102,8/100 *101,8/100 *100,9/100 *101,1/100 *101,0/100 *101,8/100 *100,9/100 *101,3/100 *101,6/100 *100,2/100 *99,9/100 *102,0/100 *101,2/100 *100,9/100 *101,0/100 *101,5/100 *100,9/100 *101,1/100 *100,8/100 *100,0/100 *100,0/100 *99,3/100 *100,0/100 * 245501,00 - 245501,00). За заявленими вимогами позивач просить стягнути інфляційні втрати в сумі 76351 грн., що не перевищує фактичний їх розмір. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, як підставу для відмови у позові, посилання на складне майнове становище та наявні боргові зобов'язання, оскільки чинні норми закону не пов'язують врахування матеріального стану сторони та звільнення від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 957 грн. 62 коп.

Outcome: approved