Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву б/н від 15.06.2011 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання по договору не виконав, станом на 25.06.2018 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами 20856,07 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 20856,07 грн та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнали частково, в сумі 12 737 грн. 39 коп. Відповідач пояснив,\~що \~в звязку\~із отриманим\~захворюванням та\~значним погіршенням\~матеріального становища,\~не міг\~сплачувати кредитну\~заборгованість.Представник відповідача пояснив, що проценти за кредитом Банком повинні нараховуватися до 31 січня 2018 року до моменту отримання відповідачем предявленої вимоги, а не до 25 червня 2018 року, як зазначено в позові. Позивачем не надано доказів про розмір заборгованості по процентах за кредитним договором станом на 25 червня 2018 року. Згідно розрахунку \~ \~ \~ \~заборгованості вбачається, що станом на 31 січня 2018 року заборгованість по процентах та пені [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 12 737 грн 39 коп. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву б/н від 15.06.2011 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10-26). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-9) вбачається, що станом на 25.06.2018 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 20856,07 грн., яка складається з заборгованості по процентах за користування кредитом 10632,70 грн, заборгованість за пенею 9537,31, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 969,34 грн штраф (процентна складова). Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із змісту кредитного договору, що строк кредитування сторонами визначено в межах строку дії карткового рахунку (картки) та кошти відповідач зобовязаний повертати частинами до 25 числа кожного місяця. Банком відповідачу була видана платіжна картка № 4149 4378 4697 4630 із терміном дії до 04/18, тобто до 30 квітня 2018 року. Тобто, в межах строку кредитування (до 30 квітня 2018 року) відповідач мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з 01 травня 2018 року відповідач мав обовязок повернути всю заборгованість за кредитним договором. Так як у [PERSON] виникла прострочена заборгованість, то Банк на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України звертався до нього із письмовою вимогою № [NUMBER] від 13.12.2017 року про дострокове погашення всього боргу. Вказана вимога відповідачем отримана 31.01.2018 року. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, проценти за кредитом Банком повинні нараховуватися до 31 січня 2018 року до моменту отримання відповідачем предявленої вимоги. Позивачем не надано доказів про розмір заборгованості по процентах за кредитним договором станом на 25 червня 2018 року. Згідно розрахунку \~ \~ \~ \~заборгованості вбачається, що станом на 31 січня 2018 року заборгованість по процентах та пені [PERSON] перед АТ КБ «ГІриватБанк» становить 12 737 грн. 39 коп. В позові Банк просить стягнути заборгованість по пені в сумі 9537,70 грн. та штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 969,34 грн. (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач стягує з відповідача пеню, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача 500 грн штраф (фіксована частина), 969,34 грн штраф (процентна складова), оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання пеня у розмірі 9537,31 грн. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.06.2011 року у загальному розмірі 12\~737, 39 грн. з яких: 10632,70 грн проценти за користування кредитом; 9537,31 заборгованість за пенею. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 12\~737, 39 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 977,12 грн.

Outcome: approved