Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника 15.08.2017 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про стягнення грошових коштів за борговими розписками. В обґрунтування вказаного позову посилалась на те, що 26 липня 2016 року позивач надала у борг [PERSON] кошти в розмірі 4000,00 грн. 15 вересня 2016 року відповідач взяв у борг від позивача кошти в 19000,00 грн. для особистих потреб, строком на 3 місяці. 15 вересня 2016 року відповідач взяв у борг від позивача кошти в сумі 10000,00 грн. для особистих потреб, строком до 30 вересня 2016 року. На підтвердження отримання від позивача вищевказаних коштів, позивач взяла з відповідача розписки, написані відповідачем власноруч та у яких він зобов'язувався повернути вказані кошти. Проте, відповідач досі не сплатив позивачу борг, розмір якого на сьогоднішній день складає 33000,00 грн. 11 травня 2017 року позивач направив відповідачу письмову вимогу в якій вимагав повернення грошових коштів. Таким чином, враховуючи те, що розписками було встановлено термін повернення боргу, останнім днем коли відповідач мав повернути борг без прострочення за розпискою від 26 липня 2016 року було 25 вересня 2016 року, за розпискою від 15 вересня 2016 року - 16 грудня 2016 року, за розпискою від 16 вересня 2016 року - 01 жовтня 2016 року. До цього часу Відповідач не виконав взятий на себе обов'язок та не повернув борг за трьома розписками. Внаслідок порушення зобов'язань відповідачем за відповідними розписками станом на момент подання позовної заяви, у нього виник борг перед позивачем: -за розпискою від 26 липня 2016 року на суму 4000,00 грн.: -сума основного боргу складає 4000,00 грн.; -інфляційне збільшення суми 568,36 грн.; -загальна сума 3% процентів 88,00 грн.; -сума процентів за користування позикою складає 812,17 грн. -за розпискою від 15 вересня 2016 року на суму 19000,00 грн.: -сума основного боргу складає 19000,00 грн.; -інфляційне збільшення суми 1368,81 грн.; -загальна сума 3% процентів 290,00 грн.; -сума процентів за користування позикою складає 2628,25 грн. -за розпискою від 16 вересня 2016 року на суму 10000,00 грн.: -сума основного боргу складає 10000,00 грн.; -інфляційне збільшення суми 1218,97 грн.; -загальна сума 3% процентів 215,00 грн.; -сума процентів за користування позикою складає 1981,09 грн. Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу відповідача по розпискам складає 33000,00 грн.; розмір інфляційного збільшення суми складає 3156,14 грн.; розмір загальної суми 3% процентів складає 593,00 грн.; сума процентів за користування позикою складає 521,51 грн. Загальна сума боргу складає 42170,65 грн. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем надано оригінали розписок від 26.07.2016 року, 15.09.2016 року та 16.09.2016 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання тричі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, відзив на позов у визначений судом строк також не подав. Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2016 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3200,00 грн., які зобов'язується повернути через 60 днів. Написано власноручно та підписано 26.07.2016 року. Крім того, згідно розписки від 15.06.2016 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 19000,00 грн., які зобов'язався повернути через три місяці. Написано власноручно та підписано 15.09.2016 року. Наступного дня, а саме: 16.09.2016 року [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн., які зобов'язується повернути 30.09.2016 року. Написано власноручно і підписано 16.09.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявних в матеріалах справи розписок від 26.07.2016 року, 15.09.2016 року та 16.09.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в розписках строку. Судом враховується, що вищезазначені розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] Отже, вказані розписки містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінали розписок від 26.07.2016 року, 15.09.2016 року та 16.09.2016 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON], боргового зобов'язання перед [PERSON] Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем правомірно нараховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів. Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, та процентів за користування коштами, а саме: -за розпискою від 26 липня 2016 року на суму 4000,00 грн.: сума основного боргу складає 4000,00 грн.; інфляційне збільшення суми 568,36 грн.; загальна сума 3% процентів 88,00 грн.; сума процентів за користування позикою складає 812,17 грн. -за розпискою від 15 вересня 2016 року на суму 19000,00 грн.: сума основного боргу складає 19000,00 грн.; інфляційне збільшення суми 1368,81 грн.; загальна сума 3% процентів 290,00 грн.; сума процентів за користування позикою складає 2628,25 грн. -за розпискою від 16 вересня 2016 року на суму 10000,00 грн.: сума основного боргу складає 10000,00 грн.; інфляційне збільшення суми 1218,97 грн.; загальна сума 3% процентів 215,00 грн.; сума процентів за користування позикою складає 1981,09 грн. Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу відповідача по розпискам складає 33000,00 грн.; розмір інфляційного збільшення суми складає 3156,14 грн.; розмір загальної суми 3% процентів складає 593,00 грн.; сума процентів за користування позикою складає 521,51 грн. Загальна сума боргу складає 42170,65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved