Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої вимоги мотивує тим, що 17липня 2017 року з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н та йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування банку з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач в процесі користування кредитним рахунком, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язаннями, і як наслідок, станом на 26 жовтня 2020 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, виникла заборгованість до стягнення у загальному розмірі 10252,29 гривень, яка складається з: 6817,47 грн - заборгованості за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 6817,47 грн - заборгованості за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 1484,88 грн - заборгованості за простроченими відсотками; 1949,94 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Таким чином, позивач пред`являє до стягнення заборгованість у розмірі 10252,29 гривень, яку просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав письмову заяву з проханням слухати справу в його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, згоден на ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання у відповідності до ст.128 ЦПК України за його зареєстрованим місцем проживання, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не бажає з`являтися до суду, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 17 липня 2017 року [PERSON] заповнив анкету -заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.16). З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] за підписаним кредитним договором були надані кредитні картки, дата відкриття першої 20.05.2017, термін дії якої до 05/21, а останньої - 07.02.2020, термін дії якої до 12/23 (а.с.15). Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] , 20.05.2017 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 17.07.2017 змінено кредитний ліміт 2500,00 грн (примітка: встановлення кредитного ліміту), який в подальшому 09.01.2018 збільшено до 5000,00 грн, 03.08.2019 зменшено до 0,00 грн (а.с. 14). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу картковий кредитний рахунок та надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку [PERSON] станом на 27.10.2020 (а.с.74-75). Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 26 жовтня 2020 року становить 10252,29 гривень, яка складається з: 6817,47 грн - заборгованості за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 6817,47 грн - заборгованості за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 1484,88 грн - заборгованості за простроченими відсотками; 1949,94 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії (а.с.11-13). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17-65) не містять підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справ №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 17 липня 2017 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. У анкеті-заяві позичальника від 17 липня 2017 року, підписаній сторонами, процентна ставка за кредитним договором не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, та не містить даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру процентів, неустойки. Позивач просить стягнути заборгованість за кредитом та у відповідності до ст.81 ЦПК України, хоча і зазначив у позовній заяві та надав відповідні докази на підтвердження того, коли і на підставі чого виникла заборгованість в розмірі 10252,29 грн, та яким чином ці кошти були отримані відповідачем, а саме надав до позовної заяви довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані кредитні картки, виписку за договором, але в анкеті-заяві позичальника відсутні умови та порядок збільшення тіла кредиту. Крім того, збільшення розміру тіла кредиту на вищевказану суму тягне за собою перевищення ліміту за кредитною картою, що є недопустимим. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» нарахованої заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1484,88 гривень. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк кредитування не сплив, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 1949,94 грн відсутні. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані, надані позивачем грошові кошти, в добровільному порядку відповідач повернув не в повному обсязі, суд вважає можливим стягнути з відповідача підтверджену розрахунком заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6817,47 гривень. Оскільки позов задоволено частково, тому на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1397,77 гривень .

Outcome: partial