Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить усунути перешкоди в користуванні її особистою приватною власністю особистими речами (документами, одягом, взуттям, ювелірними виробами та прикрасами, спортивним інвентарем, дитячими речами її неповнолітньої доньки), зобов'язавши відповідача забезпечити тимчасовий вільний доступ до квартири [ADDRESS], шляхом передачі ключів від замка вхідних дверей в квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з січня 2011 року вона з відповідачем проживала разом за адресою [ADDRESS], вела спільне господарство та підтримувала фактичні шлюбні відносини. 07 червня 2013р. вони з відповідачем офіційно зареєстрували шлюб. Разом з ними проживала неповнолітня донька позивача від попереднього шлюбу [PERSON] У березні 2014р. склалась конфліктна ситуація, внаслідок якої відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, що унеможливило для неї реалізацію права власності на особисті речі, папери, документи. Зазначає, що за місцем її останнього проживання залишились документи, речі особистого гардеробу, спортивний інвентар, ювелірні вироби, книжки, диски, DVD-програвач, дорожня сумка, картини, меблі, іграшки. Звертає увагу на те, що вказані речі є її особистою приватною власністю, а відповідач відмовляється їх добровільно повернути. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеному, просять позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечили. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. З згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.06.2013 року у Франківському відділі РАЦС реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №247. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, 28.08.1998 року, позивача [PERSON] вбачається, що її зареєстрованим місцем проживання є квартира за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з копії паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, 09.12.1997 року, відповідача [PERSON], його зареєстрованим місцем проживання є квартира за адресою [INFO]. Позивач покликається в своїй позовній заяві на те, що починаючи з січня 2011р. вона разом з відповідачем постійно проживала за адресою [ADDRESS], а відповідач в свою чергу змінив замки на вхідних дверях та відмовляється надати належне їй особисте майно. Однак суду не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких пояснень, зокрема позивачем не подано доказів які підтверджують факт проживання в даній квартирі, доказів належності вказаного майна позивачу, а також наявності зазначеного майна в даній квартирі. Суд не бере до уваги долучений позивачем проект домовленості про умови добровільного врегулювання відносин [PERSON] та [PERSON], оскільки даний документ не підписаний, на ньому відсутня дата, та з нього неможливо встановити ким він був складений. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Позивачем клопотань про витребування доказів для підтвердження своїх вимог заявлено не було. Крім цього, у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, слід виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, позов про усунення перешкод у користуванні майном пред'являється за умови, що позивач є власником майна, і спірне майно не вибуло з його володіння. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак всупереч цим вимогам позивачка не довела факту порушення її прав та законних інтересів. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, за таких обставин суд вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed