Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ( на теперішній час Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ), який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], звернулись до суду з позовом до співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] « Про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання дій протиправними », в якому посилався на те, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], які перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.1998 по 08.08.2008. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі відповідачем [PERSON], 07.02.2008 було укладено на користь співвідповідача [PERSON] договір купівлі - продажу спірного жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 893. На час укладення зазначеного договору купівлі - продажу в квартирі були зареєстровані як батьки малолітньої [PERSON], так і вона сама. При цьому відчуження зазначеного жилого приміщення відбулось в порушення норм діючого законодавства України без погодження з органом опіки та піклування, що в свою чергу привело до порушення житлових прав малолітньої [PERSON] Таким чином, внаслідок протиправних дій батьків, малолітня [PERSON] була позбавлена права користування зазначеним житловим приміщенням, що суперечить та грубо порушує законодавство України в частині захисту прав та законних інтересів дітей. Крім того, позивач зазначає, що в день придбання зазначеного житлового приміщення, відповідач [PERSON] уклала кредитний договір з АТ КБ « ПриватБанк» для забезпечення виконання якого уклала відповідний договір іпотеки, передавши в іпотеку спірне житлове приміщення. Таким чином, приймаючи до уваги існуючи до теперішнього часу боргові зобов'язання [PERSON] перед банківською установою, остання має право на звернення на предмет іпотеки, шляхом реалізації квартири, що в свою черги може привести до виселення дитини з квартири та остаточного позбавлення її можливості користуватися зазначеним житлом. При таких обставинах, позивач діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] 07.02.2008, визнавши протиправними дії співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], як такі, що порушують житлові права неповнолітньої доньки [PERSON] та винести щодо них попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов'язки. У судовому засіданні представник позивача - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Товстопятова О.М., яка діє на підставі відповідної довіреності, підтримала позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, на які вона посилається в своєї позовної заяві. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник останньої [PERSON] у судове засіданні не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулись, при цьому [PERSON] надана суду заява про розгляд справи за його відсутності. В своїх письмових заперечення співвідповідачі наголошували на тому, що вони визнають позовні вимоги в частині визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на підставі ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, так як при його укладені були порушені житлові права малолітньої дитини, в частині позовних вимог щодо визнання їх дій протиправними та такими, що порушують житлові права неповнолітньої доньки [PERSON], позовні вимоги не визнали, зазначаючи, що вони не відповідають приписам ЦК України та не відповідають дійсним обставинам справи. ( а.с.а.с. 69-71, 72-73, 75-80 ). Треті особи : приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Т.А. та представник АТ КБ « ПриватБанк» у судове засіданні не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулись. При таких обставинах, суд враховуючи думку представника позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає за можливе розгляд справи провести за відсутністю зазначених осіб, так як їх неявка відповідно до приписів ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Суд вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи вважає позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Так судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] народилася [INFO], її батьками є співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], які з 12.06.1998 по 08.08.2008 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копією свідоцтва про народження дитини, копіями загальногромадянських паспортів батьків дитини. ( а.с.а.с. 11, 12, 13, 14 ). Крім того, з досліджених в судовому засіданні відповідних довідок ЖК « Хризантема » та АДП ГУДМС, УДМС України в Харківської області співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] мають реєстрацію в квартирі [ADDRESS], відповідно з 15.04.2006 та з 03.01.2016. Крім того, в зазначеному спірному житловому приміщенні з 10.09.2003 зареєстрована неповнолітня [PERSON] ( а.с.а.с. 21, 22, 23, 34, 35 ). Крім того, як встановлено в судовому засіданні, 07.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 97200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2028 року. ( а.с.а.с. 18-20 ). Судом також встановлено, що 07.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № HAD0GK01270081, відповідно до умов якого, відповідач в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, надала в іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру [ADDRESS]. ( а.с.а.с. 15-17 ). Зазначена квартира [ADDRESS] на час укладення вищезазначених договорів, належала відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2008, посвідченого 07.02.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим № 893, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 07.02.2008, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], який на час укладення правочину був власником зазначеного житлового приміщення на підстав договору купівлі - продажу квартири від 09.07.2004, посвідченого 09.07.2004 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим № 2596, зареєстрованого у КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації » 14.07.2004, номер запису 61448, в книзі 1, реєстраційний номер 3192568. ( а.с.а.с.9, 10 ). При цьому в п. 7 зазначеного договору купівлі - продажу квартири зазначено, що «продавець» свідчить, про те, що згадана квартира не передана в оренду ( найм ), користування, в тому числі малолітнім та неповнолітнім особам, а також те, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів осіб, яких «продавець» зобов'язаний утримувати за законом чи договором, в тому числі прав і законних інтересів неповнолітніх та малолітніх осіб. Також сторонам за договором нотаріусом були роз'яснені положення ст.ст. 60-67 СК України та ст.ст. 655-662 ЦК України. Таким чином, з тексту дослідженого в судовому засіданні договору купівлі - продажу спірного житлового приміщення, вбачається відсутність інформованості власником квартири продавцем відповідачем [PERSON] покупця відповідача [PERSON] щодо наявності та не врахування на час укладення договору житлових інтересів малолітньої [PERSON], яка на день укладення договору фактично мешкала в спірному житловому приміщенні. Крім того, текст договору не містить посилання на отримання згоди на укладення зазначеного договору купівлі - продажу житлового приміщення дружини продавця - [PERSON], а також відповідного органу опіки та піклування. З інформації наданої архівним відділом Харківської міської ради № 0-63 від 17.11.2016 та пояснень представника позивача вбачається, що за період з 01.01.2008 по 07.02.2008 в документах виконавчого комітету Дзержинської районної ради в м. Харкові рішення про дозвіл органу опіки та піклування від імені малолітньої [PERSON] на укладення договорів на зберіганні в архівному відділі ХМР не виявлено. ( а.с. 24 ). Відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення оскаржуваного договору щодо нерухомого майна, що привело до суттєвого порушення житлових прав малолітньої дитини [PERSON], не заперечується в своїх письмових поясненнях співвідповідачами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що з приводу порушень з боку відповідачів своїх житлових прав, малолітня [PERSON] 06.06.2017 звернулась до Регіонального антикорупційного бюро в м. Харкові, яка була скерована органу опіки та піклування - [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, з метою вжиття заходів для поновлення порушених житлових прав малолітньої дитини. ( а.с.а.с. 25, 26 ). Крім того, з наданої представником позивача та дослідженої в судовому засіданні копії рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 14.04.2016 вбачається, що зазначеним судовим рішенням було визнано дійсним договір найму ( оренди ) квартири [ADDRESS], укладений 29.02.2008 між власником квартири відповідачем [PERSON] та співвідповідачами [PERSON] та [PERSON], з строком дії договору до 01.01.2023 та правом проживання в спірному житловому приміщенні на той час малолітньої доньки наймачів - [PERSON] ( а.с.а.с. 210-212 ). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, не повнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» ( яка була чинною на час укладення спірного договору купівлі - продажу квартири ) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють , не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України). Отже, укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України, то б то зазначені правочини є оспорюваними. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. При цьому суд зазначає, що правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів купівлі - продажу на підставі порушення приписів ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» ( яка була чинною на час укладення спірного договору купівлі - продажу квартири ) суду необхідно перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання, при цьому необхідно з'ясовувати наявність фактичного порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору. Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за відповідним позовом, зокрема органу опіки та піклування в інтересах дітей, є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, а саме : звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. В судовому засіданні з досліджених судом доказів, безумовно встановлено, що оспорюваний правочин - договір купівлі - продажу спірного житлового приміщення, суперечить правам та інтересам, на той час малолітньої дитини - [PERSON], а саме внаслідок відчуження співвідповідачем [PERSON] квартири, в якої на час укладення правочину була зареєстрована та постійно мешкала малолітня [PERSON], було суттєво звужено обсяг існуючих майнових прав дитини, що в свою чергу привело до порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшенню та обмеженню її прав та інтересів щодо жилого приміщення, порушенню гарантій збереження права дитини на житло. При цьому, відповідно до приписів ст.ст. 81, 83 ЦПК України, співвідповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК на підтвердження правомірності укладення оскаржуваного позивачем договору купівлі - продажу спірного житлового приміщення. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Між тим, суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], як таких, що порушують житлові права неповнолітньої доньки [PERSON] та винесенню щодо них відповідного попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов'язки, задоволенню не підлягають, так як в розумінні приписів ст. 16 ЦК України зазначений позивачем спосіб захисту порушених чи невизнаних прав як визнання протиправними дій фізичної особи з винесенням відповідного зобов'язального попередження, не передбачено ЦК України та ЦПК України. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 533 гривни 33 копійки з кожного, так як позивач при зверненні до суду з зазначеним позовом був звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України « Про судовий збір ». На підставі викладеного ст.ст. 5, 15, 16, 203, 215 ЦП України, ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial