Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з відповідачем по справі вона у шлюбі не перебувала, але він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач з 2007 року, тобто, майже з самого народження дитини проживає окремо. Відповідач з дня народження сина ніяким чином не піклувався про нього, не проявляв заінтересованості в його подальшій долі, не цікавився його успіхами, станом здоров`я, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання сина, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечував необхідним харчуванням, лікуванням, не спілкувався та не спілкується з дитиною. У 2008 році рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак аліменти він не сплачує у зв`язку з чим на початок квітня 2019 року у нього утворилася заборгованість по несплаті аліментів у розмірі більше 60 тисяч гривень. Відповідач не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні і неодноразово виявляв бажання позбутися батьківських прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила цивільну справу розглянути в підготовчому засіданні за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з`явився, також надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с. 28). Представники третіх осіб - Рада опіки та піклування Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 26). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » під час реєстрації шлюбу 01.12.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 10 (а.с. 8). З довідки-розрахунку від 20.03.2019 року, виданої Криворізьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] станом на 01.04.2019 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 61806,48 грн. за виконавчим листом № 2-390/08-ц від 06.08.2008 року, видним Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 15). Як зазначила позивач в позовній заяві відповідач з 2007 року, тобто, майже з самого народження дитини проживає окремо, з дня народження сина ніяким чином не піклувався про нього, не проявляв заінтересованості в його подальшій долі, не цікавився його успіхами, станом здоров`я, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання сина, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечував необхідним харчуванням, лікуванням, не спілкувався та не спілкується з дитиною. Відповідач не бере участі у вихованні і неодноразово виявляв бажання позбутися батьківських прав, про що не заперечував відповідач надавши заяву про визнання позову. В характеристиці наданої Червоношахтарської ЗОШ І-ІІІ ст. зазначено, що [PERSON] , [INFO] є учнем 7 класу, в даній школі навчається з першого класу, за період навчання проявив себе як старанний, здібний, комунікабельний учень. Бере активну участь у громадському житті класу та школи. До поручень ставиться відповідально. Батьки цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідують школу, загальношкільні та класні батьківські бори. Батько дитини [PERSON] ніколи не цікався навчанням сина, школу не відвідує, участі у його вихованні не приймає (а.с. 17). З характеристики від 25.03.2019 року на [PERSON] наданою Вільненською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], однак тривалий час фактично не проживає за місцем реєстрації і взагалі на території сільської ради. Як батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] характеризується негативно. Фактично ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймає і не приймав з моменту розриву сімейних відносин з 2007 року, ніяких стосунків з сином не підтримує (а.с. 16). Згідно висновку № 1 від 25 березня 2019 року ради опіки та піклування Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , рада опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо всіх своїх дітей або когось із них. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Частина 1 ст. 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Таким чином, у судовому засіданні зібрано достатньо доказів, підтверджуючих факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, оскільки відповідач з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, не надає їй моральної підтримки, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, крім того, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що надав заяву по визнання позову, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 384,20 гривень, а інша частина в розмірі 384,20 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved