Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області по вул. Яценка, 29 та в цілому складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 77,5 кв.м. житловою площею 36,1 кв.м., «Д» - погребу, «Б» - убиральні, «в» - сараю «В» - сараю «Г» - навісу, «№1» - огорожі, «№2» - водогону, «№3» - колодязю; просить також визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,81 га, що розташована у с. Корніївка, Гребінківського району Полтавської області по вул. Яценка, 29, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 007920, виданим 26.02.2002 року головою [PERSON] сільської ради на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 29.08.1997 року; та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2623 га, що розташована у с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 128887, виданим 26.03.2012 року головою Гребінківської районної державної адміністрації на підставі розпорядження Гребінківської районної державної адміністрації від 14.02.2012 року № 55, кадастровий номер №5320880801:00:001:0433. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 08.07.2006 року помер дядько позивача, який був рідним братом батька позивача, - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями по вул. Яценка, 29 в с. Корніївка, Гребінківського району Полтавської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому батько позивача, [PERSON], з метою прийняття спадщини звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, у звязку із смертю батька позивача, [PERSON], останній не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після свого брата [PERSON] Разом з тим, після смерті батька позивача, [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому майно, яке позивач має намір прийняти відповідно до складеного заповіту. Однак, на заяву позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] нотаріусом відмовлено у чиненні такої дії з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, просить провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 27) Представник відповідача [PERSON] сільської ради Гребінківського району в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, просить провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 28) Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи (а.с. 54-57), оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Як убачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого рішенням [PERSON] ради від 21.04.1999 року, зареєстрованого Лубенським МБТІ за реєстровим № 882 та записаного в реєстрову книгу № 2, 1/2 частина житлового будинку № 29 по вул. Яценка в с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. (а.с 13-14) За даними Довідки КП «Лубенське МБТІ» № 8 від 12.01.2017 року, Інформаційної довідки від 05.01.2017 року № 30 та Технічного паспорту на житловий будинок по вул. Яценка, 29 с. Корніївка станом на 05.0.2017 року, виданих ПП «Бюро послуг та консультацій», за адресою: с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області вул. Яценка, 29 зареєстрований житловий будинок в КП «Лубенське МБТІ» в книзі № 2 за реєстровим № 882 за [PERSON] у 1/4 частині та [PERSON] у 1/4 частині на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради 21.04.1999 року та зареєстровано за [PERSON] у 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину з заповітом АВА № 26670 Гребінківської державної нотаріальної контори 22.04.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 293. Домоволодіння складається з: житлового будинку «А-1» - загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м.; «Б, вбиральні; «В» - сараю; «Г» - навісу; «Д» - погребу; «в» - сараю, «№1» - огорожі; «№ 2» водогону; «№ 3» колодязя. (а.с. 15-18; 19; 20) За даними Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 007920, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 29.088.1997 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 124, земельна ділянка площею 0,81 га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, належала на праві власності [PERSON] (а.с. 25-26) Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За даними Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 128887, виданого на підставі розпорядження від 14.02.2012 року № 55 голови Гребінківскої районної державної адміністрації, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування земле, договорів оренди землі за № 532080001000639, земельна ділянка площею 9, 2623 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на праві власності [PERSON](а.с. 23-24) Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом РАГС м. Новоросійська Краснодарського краю, Росія, від 10.07.2006 року, актовий запис № 1932, [PERSON], [INFO], помер 08.07.2006 року. (а.с. 8) 23.10.2006 року [PERSON], [INFO], звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], а саме: на 1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Яценко, в с. Корніївка, Гребінківського району, Полтавської області. (а.с. 11) Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. (ч. 2 ст. 1236 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч. 1, 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 04.03.2008 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, зареєстрований за № 31, відповідно до змісту якого спадкодавець все своє майно заповів своїй дочці [PERSON]. (а.с. 7; 10) 17.11.2016 року у віці 72 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області від 18.112016 року, актовий запис № 197 (а.с. 9) Згідно положення Глави 13 п. 3. Загальних положень «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296 від 22.02.2012 року, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За даними Листа приватного нотаріуса Гребінківського районного нотаріального округу [PERSON] від 21.07.2017 року № 624/02-14, нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок № 29 по вул. Яценка в с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області та на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,81 га, що розташована у с. Корніївка, Гребінківського району Полтавської області по вул. Яценка, 29, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 007920, виданим 26.02.2002 року головою [PERSON] сільської ради на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 29.08.1997 року; та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2623 га, що розташована у с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 128887, виданим 26.03.2012 року головою Гребінківської районної державної адміністрації на підставі розпорядження Гребінківської районної державної адміністрації від 14.02.2012 року № 55, кадастровий номер №5320880801:00:001:0433, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно(а.с. 26) Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. (ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України) Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 Цивільного кодексу України. За змістом частини першої статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Крім того, згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 Цивільного кодексу України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 Цивільного кодексу України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 08.04.2015 року у Справі № 6-33цс15). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Згідно положення статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Обєктом спадкування може виступати право власності на земельну ділянку. Так, частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України підкреслюється, що на спадкоємців поширюється положення про можливість використання земель за цільовим призначенням, як це випливає із статей 19-21 Земельного кодексу України. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в субєктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обовязкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обовязковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області по вул. Яценка, 29 та в цілому складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 77,5 кв.м. житловою площею 36,1 кв.м., «Д» - погребу, «Б» - убиральні, «в» - сараю «В» - сараю «Г» - навісу, «№1» - огорожі, «№2» - водогону, «№3» - колодязю; визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,81 га, що розташована у с. Корніївка, Гребінківського району Полтавської області по вул. Яценка, 29, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 007920, виданим 26.02.2002 року головою [PERSON] сільської ради на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 29.08.1997 року; та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2623 га, що розташована у с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 128887, виданим 26.03.2012 року головою Гребінківської районної державної адміністрації на підставі розпорядження Гребінківської районної державної адміністрації від 14.02.2012 року № 55, кадастровий номер №5320880801:00:001:0433, з огляду нотаріально обґрунтовану відмову у видачі свідоцтва про право на вищезазначену спадщину за заповітом. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи наявні в справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved