Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач вказує, що 05 лютого 1998 року між брокером Товарної біржі «Інтеграл» м. Дніпрорудне [PERSON] , яка діяла на підставі доручення від [PERSON] , яка, в свою чергу, діяла на підставі довіреності, засвідченої Новомосковською державною нотаріальною конторою Тульської області РФ 05 грудня 1997 року за реєстраційним № 1-3686, від імені [PERSON] , з одного боку та брокером [PERSON] , діючим на підставі договору-доручення № 052К від 05 лютого 1998 року від імені [PERSON] , яка проживала на той час за адресою: [ADDRESS] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 16,5 кв. метрів. Садовий будинок було продано за 2 011,00 (дві тисячі одинадцять) грн., які продавець отримав від покупця. Вищевказаний договір купівлі-продажу, на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», був зареєстрований на товарній біржі «Інтеграл» міста Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, членами вищевказаної біржі, в журналі реєстрації угод № Н - 103 від 05 лютого 1998 року. Виходячи з суми договору було сплачено державне мито. Також договір купівлі-продажу був зареєстрований в районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Василівського району Запорізької області за реєстраційним № 93 від 23 березня 1998 року. На час складання договору купівлі-продажу, позивач домовився з відповідачем [PERSON] щодо усіх істотних умов договору та отримав вищевказаний садовий будинок. Відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує садовий будинок для сезонного проживання та утримує його в належному санітарно-технічному стані. На теперішній час позивач вирішила продати вищевказаний садовий будинок та звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в цьому на підставі того, що вказаний договір купівлі-продажу будинку був укладений на біржі, а не посвідчений нотаріально. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на садовий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1998 року, укладеного на товарній біржі «Інтеграл» та зареєстрованого в реєстрі за №1-3686. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, проте від представника надійшла до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Підтримала позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилась, проте до суду надійшла від неї заява з проханням розглядати справу за її відсутності. В засідання третя особа - державний реєстратор Василівського районного центру надання адміністративних послуг, не з`явився, проте до суду надійшов лист з Василівської РДА Запорізької області відповідно до якого посада державного реєстратора в установі скорочена. В судове засідання представник третьої особи - комунального підприємства «Василівське бюро технічної інвентаризації» не з`явився, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 19 листопада 2001 року на товарній біржі «Інтеграл» між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] . Договір зареєстровано Василівським районним бюро технічної інвентаризації за № 93 від 23 березня 1998 року (а.с.9). Технічна характеристика зазначеного садового будинку підтверджується технічним паспортом, виданим Василівським районним бюро технічної інвентаризації (а.с.21-27). Згідно звіту про оцінку майна, складеного ФОП [PERSON] , ринкова вартість садового будинку, загальною площею 16,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 вересня 2020 року становить 54 461 грн. (а.с.11-19). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на 14 серпня 1996 року, зазначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Положеннями ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що позивач, у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на садовий будинок, позбавлена можливості розпоряджатись своєю власністю, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved