Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач в березні 2020 року через адвоката Старовойтову Д.А. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що 08.08.2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики. За умовами договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 4028,20 у.е., що складало в еквіваленті 100 000 грн. Відповідно до договору позики від 08.08.2016 [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 08.08.2019 року. В строк, визначений в договорі позики відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Станом на 12.03.2020 року заборгованість становить 100 000 грн. Враховуючи несвоєчасне виконання умов договору позики позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 100 000 грн., три відсотки річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 09.08.2019 року по 12.03.2020 року на 216 днів в сумі 1775 грн. 34 коп. та інфляційне збільшенні в 1201 грн. 38 коп., пеню в розмірі 18597 грн. 26 коп., а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 10.04.2020 року позову заяву було залишено без руху. Ухвалою від 30.04.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. 30.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідач посилається на те, що під час підписання та передачі грошових коштів була присутня [PERSON] , яка на той час займала посаду бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Термосантехсерівс», директором якого є позивач. Після отримання коштів від позивача, [PERSON] впродовж 2018-2019 років повертав [PERSON] суму позики частинами. Оскільки [PERSON] фактично була довіреною особою [PERSON] та була присутня під час підписання договору позики, повернення грошових коштів на користь позивача здійснювалось шляхом передачі готівки [PERSON] для подальшої передачі [PERSON] . Впродовж 2018-2019 років відповідачем фактично було повернуто суму позики в розмірі 50 000 грн. Проте, позивач відмовився скласти письмове підтвердження про отримання від [PERSON] грошових коштів у якості повернення позики, у зв`язку з чим відповідач, з лютого 2019 припинив повертати кошти. Факт повернення відповідачем на користь позивача грошових коштів в розмірі 50 000 грн. підтверджує сама [PERSON] у особистому листуванні з позивачем в додатку вайбер (номер телефону [NUMBER] ) та може підтвердити особисто під час допиту у якості свідка. Крім того, факт повернення відповідачем суми позики можуть підтвердити інші свідки - [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що відповідач не заперечував проти повернення позики частинами. Також не погоджувався із сумами інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних та просив відмовити у їх стягненні. Нарахована пеня за повернення суми позики суперечить нормам ст.1050 ЦК України, а тому зазначав, що не підлягає також стягненню. В судовому засіданні 16.09.2020 року позивач з представником позовні вимоги підтримували та просили суд позов задовольнити. В судове засідання призначене на 18.10.2021 року представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов просив задовольнити. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без позивача та його представника. Відповідач з представником в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Як убачається з договору позики від 08.08.2016 року, [PERSON] передав [PERSON] суму коштів в розмірі 4028,28 у.е., що в еквіваленті становить 100 000 грн., які позичальник зобов`язується повернути до 08.08.2019 року. Сума грошових коштів 4028,20 у.е (сто тисяч гривень) курс 24,825 отримав [PERSON] 09.08.2016 (а.с.16) Договір укладено в присутності [PERSON] . У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач пред`являв суду оригінал розписки у судовому засіданні, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] позику повернув частково. Яка сума позики повернута не може сказати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він передавав гроші бухгалтеру від [PERSON] 4000 грн. Приблизно повернуто 20 000 грн. позики. Відповідач наполягав на допиті в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка в судові засідання неодноразово не з`являлася, враховуючи те, що судом вживались заходи для виклику свідка, а відтак суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Пояснення сторони та показання свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Відповідач доводи позивача стосовно повернення позики належними та допустимими доказами не спростував. З боргової розписки убачається, що позика видана 4028,20 у.о. та зафіксовано еквівалент 100 000 грн., при цьому сторони відобразили курс 24,825, що свідчить про долари США. Оскільки грошові кошти не були повернуті у визначений ст.1049 ЦК України строк, протилежне судом не встановлено, суд вважає, що позов про стягнення суми боргу підлягає задоволенню. Стягненню підлягають кошти в розмірі заборгованості за договором позики 100 000 грн., виходячи зі змісту заявлених вимог. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти виражені в іноземній валюті чи-то еквівалент яких зафіксовано в договорі позики, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а тому суд відмовляє в стягненні інфляційних втрат в сумі 1201 грн. 38 коп. Як убачається з боргової розписки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику до 08.08.2019 року, проте у встановлений строк умови договору не виконав, а тому за період з 09.08.2019 року по 12.03.2020 року відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України слід стягнути три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1775 грн. 34 коп. В стягненні пені в розмірі 18 597,26 грн. суд відмовляє, оскільки умовами договору позики сторони не передбачали нарахування штрафних санкцій у виді пені через несвоєчасне виконання боргового зобов`язання. З огляду на викладене суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1008 грн.50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial