Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачкою. Вказав, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини фактично припинені з червня 2014 року, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим, просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви [PERSON] -Соларес І.М. від 27.06.2019 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати, зазначивши, що спір щодо місця проживання дітей та поділу майна відсутній. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились. Відповідно до заяви представника [PERSON] від 27.06.2019 року просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечували щодо розірвання шлюбу, зазначивши, що спір щодо місця проживання дітей та поділу майна відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 12 березня 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 183, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . У зазначеному шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з червня 2014 року та сторони не ведуть спільного господарства, примирення неможливе. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю, спір з цього приводу та щодо поділу майна у сторін відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, спір щодо місця проживання дитини відсутній, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved