Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2016 року звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їхньої доньки [PERSON], в обґрунтування якого вказано, що відповідач з 2012 року не бере участі у житті доньки, не цікавиться та спілкується з нею, не допомагає, матеріально не утримує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, свідомо ігноруючи свої батьківські обов'язки. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі /а. с. 41/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлявся. Представник третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явилася, про час, дату, місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду подано акт обстеження умов проживання від 27.02.2017 та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Донецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 03.09.2010, відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] /а. с. 12/. 27.02.2017 Службою у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за місцем її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та фактичного проживання, про що складено акт, затверджений начальником Служби Кравчуком О., та висновок № 105/01-847/В-12 від 27.02.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до встановлених Службою у справах дітей Печерської РДА у м. Києві відомостей, [PERSON] проживає разом з матір'ю (позивачем) та братом [PERSON], 2002 року народження /а. с. 44/. У ході обстеження житлово-побутових умов з малолітньою [PERSON], у присутності матері, проведено бесіду, під час якої дівчинка повідомила, що проживає з мамою та старшим братиком, не пам'ятає коли востаннє його бачила, він не телефонує та не приїжджає у гості. Дівчинка вважає, що тато поїхав у відрядження, як їй пояснювала мати. Проведеною Службою у справах дітей Печерської РДА у м. Києві перевіркою та складеним актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає малолітня [PERSON], встановлено, що матір'ю для доньки створені всі необхідні умови для її здорового та всебічного розвитку, відповідно до віку дитини. Комісія з питань захисту прав дитини Печерської РДА у м. Києві дійшла висновку, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утримання своєї доньки. Відповідно по приписів частини 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. За частиною 3 ст. 164 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у пункті 17. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, догляду та утриманню малолітньої доньки, тому є доцільним позбавити його батьківських прав відносно останньої, що, разом з тим, не звільняє відповідача від обов'язку матеріально забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття або, якщо вона продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі у частині стягнення аліментів на утримання дитини і присуджується стягнення з відповідача у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.12.2016 і до [INFO] - дати досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви з вимогою немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав. Враховуючи те, що позов у частині присудження аліментів судом задовольняється, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума судового збору, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved