Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2018 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 14.07.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 29, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, фактичні шлюбні відносин між ними припинено, проживають окремо один від одного, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Примирення позивач вважає неможливе. Ухвалою суду м. Києва від 21.11.2018 р., у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 14.07.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 29. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що спільне життя з позивача з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мешкають окремо з 2016 р., з цього часу не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство, а тому примирення позивач вважає не можливе. Дитина після розірвання шлюбу за спільною згодою буде проживати з позивачем. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, погодилася на розірвання шлюбу з позивачем, про що надала відповідну заяву. Пояснила, що спільне життя з позивачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, з липня 2016 р. вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство. Примирення відповідач вважає неможливе. Зазначила, що дитина за спільною згодою буде проживати разом з позивачем. Крім того, просила суд відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 липня 2007 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 29, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 10.01.2008 р. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з укладенням шлюбу відповідач змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». У судовому засіданні відповідач висловила бажання після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]», про що надала відповідну заяву. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved