Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач в березні 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити її на роботі ФОП [PERSON] , скасувати запис в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням на підставі наказу № 7 від 10.03.2021р., стягнути заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, та моральну шкоду в розмірі 10\~000грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 24.01.2018 року працювала в ФОП [PERSON] на посаді продавця магазину товарів « [INFO] ». 10.03.2020 року її було безпідставно звинувачено в крадіжці готівки з каси та змушено написати заяву про звільнення за власним бажанням. В цей же день представник роботодавця заповнив її трудову книжку та повідомив про звільнення. З нею не було проведено повного розрахунку при звільненні та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в 2020 році. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2020 року впозовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою суду від 14.05.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 04.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач 10.03.2021 року подала на ім`я роботодавця власноруч написану заяву про звільнення на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, що і було здійснено уповноваженою особою з дотриманням норм трудового законодавства. Відомості про повідомлення відповідача про відкликання заяви про звільнення відсутні. Також відсутні докази написання такої заяви під тиском. Оскільки не вбачається підстав вважати дії відповідача незаконними, відповідно, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі за наявними в справі доказами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ФОП [PERSON] на посаді продавця непродовольчих товарів з 25.01.2018 року згідно трудового договору ( наказ № 2 від 24.01.2018 року), звільнена з займаної посади наказом № 7 від 10.03.2021 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] .(а.с.13-17) Згідно довідки ФОП [PERSON] № 1 від 23.07.2021 року [PERSON] працювала у даної ФОП та займала посаду продався непродовольчих товарів. Загальна сума доходу за період з 01.10.2020 року по 10.03.2021 року становить 25\~073,85 грн. Затримки у видачі заробітної плати відсутні. Відповідачем надано розрахунок [PERSON] компенсації за невикористану відпустку за період з березня 2020 року по лютий 2021 року. Всього невикористаної відпустки 13 дні, компенсації становить 167,99 х13 + 2183,89грн. Розрахунковим листком по заробітній платі за березень 2021 року та відомостями на виплату готівки за період січень 2021 березень 2021 року підтверджено отримання [PERSON] сум, що засвідчено підписом. Оригінали наданих відповідачем документів надані для огляду судді. Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 36 КЗпП України\~визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до\~ст.38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.116 цього ж Кодексу\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємств, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п.12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року\~з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за\~ст.38 КЗпП\~суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. \~\~Відповідно до ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши доводи сторін з наданими ними письмовими доказами, прийшов до переконання про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Судом не встановлено тиску на позивача щодо звільнення. Позивач звільнений за власним бажанням, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодних доказів того, що вона подала заяву про звільнення за власним бажанням під тиском представника відповідача. Відомості про повідомлення відповідача про відкликання заяви про звільнення відсутні, що свідчить про її волевиявлення стосовно припинення трудових відносин. Долучена до матеріалів позову скарга на дії працедавця не може бути прийнята судом до уваги, як така, що не пройшла відповідну реєстрацію органу, до якого зверталася позивач, не містить дати та підпису [PERSON] . Доводи позивача про те, що представник відповідача примусив її подати заяву про розірвання трудового договору не підтверджуються належними та допустимими доказами. Суд зазначає, що безпідставного звинувачення особи у розкраданні коштів може бути самостійним предметом оскарження, особою, щодо якої такі дії проводились та не може бути розцінене як тиск на неї, оскільки в даному випадку особа самостійно прийняла рішення щодо ініціювання звільнення за власним бажанням. Суд дійшов висновку, що запис в трудовій книжці позивача від 10.03.2021 року зроблений у відповідності Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. За таких обставин відсутні обґрунтовані підстави для скасування запису у трудовій книжці позивача про її звільнення згідно наказу №7 від 10.03.2021 року ФОП [PERSON] за власним бажанням та поновленні [PERSON] на роботі Позивач пов`язує завдання моральної шкоди саме з порушення своїх трудових прав. Враховуючи те, що судом зроблено висновок про необґрунтованість позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі та скасуванні запису в трудовій книжці , відповідно, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не можуть бути задоволені, як похідні. Представником відповідача спростовано доводи позивача щодо наявності заборгованості зі сплати заробітної плати та компенсації за не використану відпустку. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed