Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Горяшко Л.В. звернувся до суду з позовом, вказавши, що у вересні 2005 року батько позивача - [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , яка знаходиться на території садового товариства «Енергія» в м. Нова Каховка Херсонської області. Відповідно до протоколу засідання правління садового товариства від 17.09.2005 року, на засіданні було розглянуто заяву [PERSON] про переоформлення садової ділянки, якою вона користувалася на 2 кварталі на ім`я [PERSON] , одночасно із розглядом заяви [PERSON] про прийняття його в члени садового товариства «Енергія» та переоформлення на його ім`я ділянки № [NUMBER] , яка раніше належала [PERSON] . З членської книжки кооперативу «Енергія» [NUMBER] на земельну ділянку № [NUMBER] квартал № [NUMBER] , виписаної на ім`я [PERSON] вбачається, що починаючи з 12.09.2005 року останній щомісячно сплачував членські внески до садового товариства, а також платежі за користування електроенергією в садовому будинку. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про народження позивача, у відомостях про батьків зазначено : [PERSON] та [PERSON] . На початку 2020 року позивач вирішив приватизувати земельну ділянку, якою він розпоряджався після смерті батька, але при підготовці технічної документації на земельну ділянку № [NUMBER] , позивачеві стало відомо, що в СТ «Енергія» знаходиться державний акт на ім`я [PERSON] про право власності на земельну ділянку серія АЯ №242613, виданий 07.04.2005 року Новокаховським міським відділом земельних ресурсів. Відповідно до Державного акту № 242613 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0, 0595 га, кадастровий № 6510700000:19:049:1223. [PERSON] дізнавшись, що земельна ділянка, якою він користується приватизована попереднім користувачем ще в квітні 2005 року намагався з`ясувати місцезнаходження [PERSON] для вирішення питання по переоформленню на нього земельної ділянки № [NUMBER] . Але в правлінні СТ «Енергія» йому повідомили, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] починаючи з 2012 року, як спадкоємець за законом після смерті батька продовжує утримувати земельну ділянку в належному стані, користується садовим будинком, який знаходиться на ній, проводить в ньому поточний ремонт. Оскільки починаючи з травня 2005 року спадкодавець [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володів земельною ділянкою № [NUMBER] , яка знаходилася на території садового товариства «Енергія» м. Нова Каховка Херсонська область і яка належала [PERSON] утримував її, то позивач, як спадкоємець першої черги за законом, вимушений звернутися до суду на підставі ч.2 ст. 344 ЦК України. Враховуючи, що родина [PERSON] відкрито, безперервно, володіла на протязі 15 років вказаною земельною ділянкою, тому позивач на підставі ст. 344 ч.2 ЦК України набув право власності на вказане майно. Просив визнати за [PERSON] , право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, площею 0,0595 га, кадастровий номер 6510700000:19:049:1223, яка розташована на території садового товариства «Енергія» м. Нова Каховка Херсонська область, цільове використання для індивідуального садівництва, яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи здійснювати в їх відсутність ,позовні вимоги підтримали. Представник відповідача СТ «Енергія» в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечував, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проти позову не заперечувала, просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. Відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється в зв`язку з неякою учасників справи. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. З письмових доказів наданих суду слідує, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З виписки з протоколу засідання правління садового товариства «Енергія» від 17.09.2005 року слідує, що відповідно до особистої заяви [PERSON] переоформлено її садову ділянку на 2 кварталі на [PERSON] . Згідно особистої заяви [PERSON] , його прийнято в члени садового товариства і оформлено на нього ділянку № [NUMBER] на другому кварталі. З членської книжки кооперативу «Енергія» [NUMBER] на ділянку № [NUMBER] кв.2 слідує, що в ній зазначено [PERSON] як члена СТ «Енергія» та вказано про сплату ним членських внесків з 2005 року до 2012 року та оплату електричної енергії. 21.12.2019 року видано членську книжку [PERSON] на ділянку № [NUMBER] номер кварталу [NUMBER] особовий рахунок № [NUMBER] в СТ «Енергія». З державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.04.2005 року серія НА №242613 площею 0,0595 га, кадастровий номер земельної ділянки 6510700000:19:049:1223 в садовому товаристві «Енергія» слідує, що власником земельної ділянки є [PERSON] . Зі спадкової справи за № 143/2008 року після смерті [PERSON] слідує, що 12 лютого 2008 року [PERSON] звернулася до Новокаховської державної нотаріальної контори Херсонської області із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , що складається з квартири, грошових внесків та іншого майна. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2008 року вбачається, що [PERSON] видано вказане свідоцтво на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 344 ч.1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Для набуття права власності на таке майно володілець має звернутися у суд із заявою про визнання за ним права власності, що виникло внаслідок спливу набувальної давності. В разі винесення судового рішення, яким така заява задоволена, та набранням таким рішенням законної сили і є підставою для виникнення права власності на таке майно. Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно виникає саме з моменту державної реєстрації. Згідно із ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно із ст.119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] - батько позивача за життя користувався земельною ділянкою в СТ «Енергія», проте не набув її у власність відповідно до підстав передбачених ст. 81 ЗК України, на протязі всього періоду користування земельною ділянкою [PERSON] власником земельної ділянки була [PERSON] , а після її смерті спадкоємцем є [PERSON] , яка прийняла частково спадщину після своєї матері [PERSON] . Позивач [PERSON] після смерті батька продовжив користуватися земельною ділянкою № [NUMBER] в кварталі № [NUMBER] «Енергія», але доказів прийняття спадщини після [PERSON] суду не надавав. За таких обставин, коли власником спірної земельної ділянки була [PERSON] , про що міг дізнатися [PERSON] , а в подальшому [PERSON] , позивач з 2012 року почав користувався земельною ділянкою, тобто менше ніж впродовж 10 років, міг дізнатися про власника земельної ділянки та її спадкоємців, проте з`ясував вказану обставину лише в 2020 році, коли вирішив приватизувати земельну ділянку та звернувся до суду, тому суд не вбачає підстав для визнання за позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведені умови набуття права власності - безперервність користування земельною ділянкою та добросовісність заволодіння майном. А відповідно до ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю виникає лише за доведення всіх умов набуття такого права, передбачених ст.344 ЦК України. З цих підстав у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed