Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 липня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося через його неналежну поведінку, а саме зловживання алкоголем, залежність від азартних ігор. Внаслідок чого впродовж останніх півтори року вона та відповідач разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено досудового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Вказала, що відповідач зловживає алкоголем, має залежність до азартних ігор, виносив з дому речі. Впродовж тривалого періоду часу вони разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. У зв`язку із чим категорично настоювала на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, та інтересам неповнолітньої дочки [PERSON] , що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, вказав, що він та позивачка ще можуть помиритися , а розірвати шлюб ніколи не пізно. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 17 липня 2008 року, про що складено актовий запис №824 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 20 березня 2020 року повторно видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , відповідно із актовим записом за №86 зробленим 16 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 16 січня 2009 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сімейне життя сторін не склалося, впродовж тривалого періоду часу через неналежну поведінку відповідача, сторони разом не проживають, не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. У зв`язку із чим позивачка вважає подальше спільне подружнє життя неможливим, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дочки, що мають істотне значення . Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що він та позивач можуть дійти до примирення подружжя, оскільки позивачка категорично наполягає на тому, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки та неповнолітньої дочки сторін, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved