overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач вказує, що 19 травня 2017 року померла [PERSON], яка була зареєстрована та проживала до дня смерті в своєму будинку по вул. Тилигульська, 16 в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Фактично вона прийняла спадщину у шестимісячний термін, доглядає за вказаним будинком, зверталась до нотаріальної контори з приводу оформлення будинку, однак на будинок свідоцтво про спадщину неможливо видати через відсутність правовстановлюючих документів. В звязку з цим вона звернулася до суду з позовом про визнання власності на спадкове майно померлої на житловий будинок. Позивач надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за відсутності представників, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи зі слідуючого. З технічного паспорту, довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області № 1157 від 06.11.2017 року, погосподарської книги № 08 особовий рахунок № 0694 видно, що власником будинку по вул. Тилигульська, 16 в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області є [PERSON]. Вказане господарство складається з житлового будинку, позначеного літерою «А», загальною площею 80.6 м2, житловою площею 47.7 м2, літньої кухні «Б», трьох сараїв, які позначені літерами «В», «Е», «Ж», погребу з шиєю «Г», вбиральні літера «Д» (а.с. 9, 11-17). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 19 травня 2017 року (а.с. 7). Із заповіту, посвідченого секретарем Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області від 05 вересня 2016 року, який не змінено та не скасовано, видно, що померла [PERSON] заповіла все своє майно позивачці по справі і відповідно до ст. 1234 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 10). Позивач звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок відмовлено через відсутність правоустановчих документів на будинок (а.с. 6). З довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області № 431 від 24.05.2017 року видно, що позивачка проживала із [PERSON] в одному будинку до дня смерті і наданий час продовжує там проживати. Виходячи з наведеного, позивач дійсно має право на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], а саме: на житловий будинок по вул. Тилигульська, 16 в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області загальною вартістю 219173 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач вказує, що 20 лютого 2009 року померла її мати [PERSON], а 01 серпня 2014 року помер її батько [PERSON], які були зареєстровані та проживали до дня смерті в своєму будинку по вул. Чкалова, 47 в смт. Любашівка Любашівського району Одеської області. Її мати та батько були власниками вказаного будинку, а саме їм належало по ? частині будинку кожному на праві приватної власності. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батьків. Фактично вона прийняла спадщину у шестимісячний термін, однак нотаріально оформити спадщину неможливо видати через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. В звязку з цим вона звернулася до суду з позовом про визнання власності на спадкове майно померлих батьків на житловий будинок. Позивач надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи зі слідуючого. З технічного паспорту, довідки Любашівського РБТІ № 719 від 04.09.2017 року видно, що власником будинку по вул. Чкалова, 47 в смт. Любашівка Любашівського району Одеської області є [PERSON]. Вказане господарство складається з житлового будинку, позначеного літерою «А», літньої кухні літера «Б», сараю літера «В», погребу з шиєю літера «Г», колодязю - № І (а.с. 11-14, 19). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20 лютого 2009 року (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] батько позивачки та чоловік спадкодавця, помер 01 серпня 2014 року (а.с. 8) Із свідоцтва про народження та одруження позивачки видно, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батьків (а.с. 9-10). З довідок Любашівської селищної ради Одеської області №№ 1361, 1362 від 04 вересня 2017 року видно, що [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO] (а.с. 15-18). Позивач звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батьків своєчасно, однак а у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок відмовлено через відсутність правоустановчих документів на будинок (а.с. 6). Виходячи з наведеного, позивач дійсно має право на спадкове майно за законом після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON], а саме: на житловий будинок по вул. Чкалова, 47 в смт. Любашівка Любашівського району Одеської області загальною вартістю 113504 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач вказує, що 22 лютого 2003 року він зареєстрував шлюб із [PERSON]. Шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Любарського РУЮ, після чого дружині присвоїли прізвище чоловіка. В період спільного проживання у них народилася донька - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з відповідачкою і на утримання якої позивач надає необхідну допомогу. З липня 2013 року сторони проживають окремо і не підтримують подружніх відносин. Причиною фактичного розпаду сім'ї і звернення до суду послужила виявлена несумісність їх поглядів на різні сторони подружнього життя. Через це між ними виникали з різного роду побутових, навіть з дрібних приводів, непорозуміння та суперечки із взаємними образами, які призвели на даний час до виникнення стійкої обопільної неприязні. Такі їхні стосунки негативно позначились на здоров'ї та вихованні їхньої неповнолітньої дитини, а тому подальше спільне проживання стало нестерпним і примирення між ними неможливе. З огляду на викладені вище обставини, на даний час їх шлюб носить лише формальний характер, поскільки кожен з них зараз живе своїм окремим від іншого життям, а поєднує їх лише запис у свідоцтві про шлюб, а тому, позивач просить суд винести рішення про розірвання його шлюбу із [PERSON], зареєстрованого у відділі реєстрації актів цивільного стану Любарського РУЮ. Позивач в судове засідання на розгляд справи не з'явився в наявній в справі заяві позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить справу слухати у його відсутності. Відповідачка в судове засідання на розгляд справи не з'явилася в наявній в справі заяві позовні вимоги визнає в повному об'ємі та просить справу слухати у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 22 лютого 2003 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 22 лютого 2003 року, після чого дружині присвоєно прізвище чоловіка. [INFO] народилася [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 04 липня 2015 року її батьками записані [PERSON] та [PERSON] Судом було встановлено, що причиною фактичного розпаду сім'ї є виявлена несумісність їх поглядів на різні сторони подружнього життя. Через це в сім'ї часто виникали непорозуміння, які дедалі важче стало долати, а тому подальше спільне проживання стало нестерпним, сторони примирення не бажають. Прийшло розуміння, що шлюб був помилковим і не призвів до створення сімейного затишку. З липня 2013 року сторони проживають окремо, їх шлюб носить лише формальний характер та був укладений без мети створення міцної сім'ї, а тому суд вважає, що за даних обставин збереження сім'ї [PERSON] неможливе і шлюб між ними необхідно розірвати. Доньку [PERSON] залишити для проживання з матір'ю. На підставі ст.ст.104, 105 ч.3, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач вказує, що 23 січня 2016 року в м. Києві у віці 85 років померла [PERSON] У відповідності з останньою волею покійної вираженою у заповіті позивач являється спадкоємцем майна померлої [PERSON], серед якого є житловий будинок з господарськими будівлями за №31 по вул. Шевченка в с. Горопаї Любарського району. Дане домогосподарство до самочинно забудованих не відноситься, однак оформити спадщину він не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок за вищевказаною адресою, а тому вимушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача в попереднє судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи заяві просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному об'ємі. Представник Горопаївської сільської ради у попереднє судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи довідці проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: 27 листопада 1974 року народився [PERSON] відповідно до паспорта громадянина України серії ТТ160570. 23 січня 2016 року в м. Київ у віці 85 років померла [PERSON], згідно до свідоцтва серії І-БК №360298. Заповіт №115 від 02.08.2011 року посвідчений секретарем Горопаївської сільської ради вказує, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON], [INFO]. Відповідно до листа №596/02-14 від 29.09.2016 року Романівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, відповідно до документів, які заходяться у спадковій справі спадкоємцем всього майна [PERSON] є [PERSON] Довідка видана Горопаївською сільською радою №191 від 27.07.2016 року вказує, що [PERSON] проживала у власному житловому будинку №31 по вул. Шевченка в с. Горопаї Любарського району. Для будівництва та обслуговування будинку і ведення особистого підсобного господарства [PERSON] було передано земельні ділянки орієнтовним розміром відповідно 0,25 га та 0,32 га. Відповідно до ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є смерть власника, а відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Згідно з ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно матеріалів справи померлій [PERSON] належав житловий будинок за №3і по вул. Шевченка в с. Горопаї Любарського району, а позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлої, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач вказує, що 24 вересня 2013 року помер його батько [PERSON], який був прописаний і проживав до дня смерті в с. Ясенове Друге Любашівського району Одеської області, вул. Молодіжна, 24. Він являвся власником вказаного будинку. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька за законом, так як його мати померла, а відповідачі по справі діти померлого брата, спадщину приймати не бажають. Фактично він прийняв спадщину у шестимісячний термін, однак юридично спадщину не оформив через відсутність правоустановчих документів на будинок, а також у звязку із розбіжностями в написанні його прізвища та прізвища батька. В паспорті та свідоцтві про народження його прізвище вказано «Колесніченко», а в свідоцтві про смерть батька вказано прізвище «Колісніченко». В звязку з цим він звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з батьком та визнання права власності на спадкове майно померлого на житловий будинок. Позивач та його представник в судовому засіданні надали аналогічні пояснення та підтримали позов повністю. Представник відповідача та відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним, бо відповідно до довідки Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 839 від 02 грудня 2013 року [PERSON] дійсно належав житловий будинок № 24 по вул. Молодіжній в с. Ясенове Друге Любашівського району Одеської області, згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок № 714 (а.с. 12). Згідно висновку про технічний стан житлового будинку від 12 серпня 2016 року вартість будинку з господарськими будовами по вул. Молодіжній, 24 в с. Ясенове Друге Любашівського району Одеської області, що належав [PERSON], становить 55204 грн. (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 24 вересня 2013 року (а.с. 6). Із листа Любашівської районної державної нотаріальної контори № 1320/01-16 від 10.08.2016 року видно, що позивач звертався з приводу оформлення спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок (а.с. 5). Із свідоцтва про народження позивача, пояснень свідка [PERSON] видно, що позивач дійсно є сином [PERSON] та відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після його смерті (а.с. 8). Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, проживає у вказаному будинку, що підтверджується довідкою Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 788 від 04 серпня 2016 року. Виходячи з наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що позивач дійсно являється сином померлого [PERSON] та має право на спадкове майно за законом згідно ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої черги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач вказує, що 25 грудня 2009 року згідно договору купівлі-продажу він придбав нежитлове приміщення, а саме склад (колишній 4-х рядний корівник) у відповідачів, які являлись пайщиками КСП ім. 1-го Травня Любашівського району Одеської області за 90000 грн. Вказаний склад знаходиться в с. Новоселівка Любашівського району Одеської області. Кошти за склад він сплатив в два етапи протягом 2009 року. Склад йому передали 02 червня 2009 року в оренду до вплати всієї суми, а потім після сплати ним всієї обумовленої суми передали повністю. В подальшому він намагався нотаріально оформити вказану будівлю, однак виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на приміщення. Відновити вказані документи неможливо, так як КСП ім.1-го Травня ліквідовано, а відповідачі при отриманні вказаного складу правовстановлюючих документів не виготовили. Тому, просив визнати за ним право власності на вказане нежитлове приміщення, а саме на склад. Позивач надав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги повністю підтримав. Представник відповідачів [PERSON], якого відповідачі уповноважили на представництво згідно протоколу зборів, надав суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти позову, просив розглянути справу у його відсутність. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним на слідуючих підставах. З рішення загальних зборів пайщиків колишнього колгоспу ім. 1-го Травня Любашівського районного суду Одеської області від 05 травня 2009 року видно, що відповідачі, які являлись пайщиками, вирішили продати 4-х рядний корівник, який використовувався як склад, позивачу по справі за 90\~000 грн. Свої інтереси з продажу вказаного складу та отримання грошей доручили [PERSON] (а.с. 18,19). З відомості видачі коштів пайщикам за реалізований склад видно, що відповідачі отримали обумовлену суму, а саме 90000 грн. (а.с. 21,22,23,24). Згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення видно, що комісія пайовиків передала приміщення складу позивачу 02 червня 2009 року в оренду до повного розрахунку, про складено угоду (а.с. 26). В подальшому 25 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вказаного складу (а.с. 35). З листа нотаріальної контори від 12 січня 2017 року видно, що нотаріус не може оформити договір купівлі-продажу будівлі складу, так як відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 40). Встановлено, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу будівлі складу, загальною площею 1760 кв.м., яка розташована по вул. 1-го Травня, 1 в с. Новоселівка Любашівського району Одеської області, досягли всіх істотних умов договору, кожна сторона виконала його в повному обсязі, що підтверджується договором, відомостями про отримання грошей, тому належить постановити рішення, яким визнати право власності на вказану будівлю за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач вказує, що 26 листопада 2014 року вона передала в борг відповідачу 300 доларів США, які останній зобовязався повернути 26 лютого 2015 року. Однак, відповідач повернув лише 100 доларів США, 200 доларів США боргу не повернув та відмовляється повернути борг. В звязку з викладеним просить стягнути з відповідача 4420 грн. (еквівалент 200 доларів США), 132 грн. 60 коп. процентів за користування позикою та 243 грн. 60 коп. судових витрат. Позивач надала суду заяву, в якій повністю підтримала свої позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, заперечень не надав, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення йому повістки (а.с. ). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного. З розписки відповідача видно, що він отримав в борг від позивача гроші в сумі 300 доларів США і зобовязався повернути борг до 26 лютого 2015 року (а.с. 6). Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до статті 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій cамій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно інформації НБУ вартість одного долара США складає 22 грн. 10 коп. Тому, належить постановити рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів за договором позики в сумі 4420 грн. (еквівалент 200 доларів США). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З наданого позивачем розрахунку видно, що сума процентів складає 132 грн. 62 коп., тому вказану суму належить стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивач сплатила судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1). Вказані витрати документально підтверджені, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач вказує, що 26 серпня 1996 року йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 005257, який зареєстровано за № 230 згідно Книги реєстрації сертифікатів. Таким чином він мав право на земельну частку (пай) розміром 6.86 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП «Перемога» на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області. В подальшому, він втратив оригінал Сертифікату про право на земельну частку (пай) та не взмозі реалізувати своє право, а саме виготовити документи та отримати земельну ділянку в натурі. Тому, просив визнати за ним право на земельну частку (пай). Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю і просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач заперечень по справі не надав. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи з наступного. З листа відділу у Любашівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області видно, що [PERSON] видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 005257, який зареєстровано за № 230 від 26.08.1996 року. Згідно вказаного Сертифікату [PERSON] має право на земельну частку (пай) розміром 6.86 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Перемога» Любашівського району Одеської області на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с. 10). З листа Подільської районної державної адміністрації № Б-74 від 06.07.2021 року видно, що [PERSON] відмовлено у видачі дублікату втраченого Сертифікату на право на земельну частку (пай) в зв`язку із зміною законодавства та припиненням повноважень адміністрацій в частині водачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 12) З оголошення в газеті «Хлібороб» № 22 від 20.03.2021 року видно, до Сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ОД № 005257 виданий [PERSON] втрачено (а.с. 15). Положенням ч. 1-2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved