Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач в жовтні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 18 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським районним у м.Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м.Києві, актовий запис 2061. 06.04.2020 року позивач звернулася до Оболонського районного суду м.Києва із заявою про розірвання шлюбу і 19.08.2020 року шлюб був розірваний, що підтверджується заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.08.2020 року по справі № 756/4531/20. У шлюбі, а саме у січні 2019 року позивач та відповідач за рахунок спільних коштів придбали автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору. Автомобіль зареєстрований на [PERSON] та знаходиться у користуванні відповідача. Середня ринкова вартість автомобіля складає 176415 грн. Дані про ринкову вартість взято з інтернет ресурса, як єдиних доступних позивачеві способів визначити приблизну ринкову вартість автомобіля, оскільки автомобіль знаходиться у відповідача і жодного доступу до нього позивач не має. Враховуючи, що автомобіль придбаний у шлюбі і добровільно вирішити питання про його поділ не можливо, просить суд визнати автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у якості компенсації Ѕ частини вартості зазначеного автомобіля в сумі 88 207, 50 грн. та витрати понесені по сплаті судового збору. Ухвалою від 16.11.2020 року по справі відкрито спрощене провадження. Ухвалою від 16.11.2020 року накладено арешт на автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] . 21.12.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. В своєму відзиві відповідач заперечує належність автомобіля до спільного майна подружжя. Зазначає, що дійсно автомобіль придбано в період шлюбу 25.01.2019 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2019/1285706, покупцем в договорі вказано його. За цим договором [PERSON] сплатив продавцю [PERSON] ціну 170800 грн., що станом на 25.01.2019 року згідно курсу НБУ в еквіваленті становило 6146,86 дол. США. Подружжя [PERSON] за час проживання у шлюбі, тобто з 18.11.2017 року по 21.01.2019 року грошових коштів в сумі 170800 грн. не мало. Він офіційно не мав роботи, дохід був мінливий, а дружина перебувала у декретній відпустці. За договором купівлі-продажу Ѕ частки квартири від 28.11.2017 року [PERSON] , як продавець, продав [PERSON] - покупцю, квартиру за номером [ADDRESS] , право власності на яку він набув в порядку спадкування. Від продажу належної частки отримав грошові кошти в сумі 269 000 грн., що в еквіваленті становило 10024,12 дол. США. Зазначає, що позивач не надає доказів, на підтвердження того, що джерелом придбання спірного автомобіля були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З урахуванням того, що автомобіль придбано за кошти отримані ним від продажу 1/2 частини квартири, а тому він вважає себе одноосібним його власником. В жовтні 2020 року розпорядився ним, продавши його за довіреністю від 15.10.2020 року іншій невідомій особі за грошові кошти 3600 дол. США, що в еквіваленті 100 800 грн. Просив в задоволенні позову відмовити. 29.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. В своїй відповіді на відзив позивач вказує, що у подружжя існували спільні збереження. Окрім того, більшу частину коштів надавала її мама, реалізувавши свій автомобіль. Кошти на які посилається відповідач, від продажу 28.11.2017 року частки в квартирі, яку він отримав у спадщину, завжди були власністю відповідача та не використовувалися для придбання спірного автомобіля. Просила звернути увагу, що частина квартири продана 28.11.2017 року, а автомобіль придбано 25.01.2019 року, де за ймовірної наявності коштів потрібно було чекати більше одного року для придбання автомобіля. Поспішна реалізація спірного автомобіля після розірвання шлюбу доводить на її думку відсутність належних доказів про придбання цього автомобіля за кошти, що належали особисто відповідачу та його небажання здійснити поділ спільного сумісного майна. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримували, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, про що свідчить розписка та поданий відзив. Причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд без участі відповідача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 18 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським районним у м.Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м.Києві, актовий запис 2061. 06.04.2020 року позивач звернулася до Оболонського районного суду м.Києва із заявою про розірвання шлюбу і шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний, що підтверджується заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.08.2020 року по справі № 756/4531/20. Як убачається з наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу 8041/2019/1285706 від 25.01.2019 року на ім`я [PERSON] придбано автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] за 170800 грн. Фактично відповідач не оспорює придбання вказаного автомобіля в період шлюбу, проте вважає його особистою власністю. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Суд вважає, що спірний автомобіль придбаний подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, оскільки відповідачем не доведено , що кошти отримані 28.11.2017 року від продажу 1\\2 частини квартири ним витрачені в січні 2019 року саме на придбання даного автомобіля. У суду відсутні беззаперечні докази вважати автомобіль особистою власністю [PERSON] . Як убачається з довідки Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м.Києві 29.10.2020 року автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] перереєстровано на нового власника [PERSON] , яким 14.11.2020 року автомобіль перереєстровано на [PERSON] . Установивши, що автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд доходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Визначаючи вартість компенсації вартості 1/2 частини автомобіля позивач надала суду дані про ринкову вартість автомобіля які взято з інтернет ресурса, як єдиних доступних позивачеві способів визначити приблизну ринкову вартість автомобіля - Середня ринкова вартість автомобіля складає 176415 грн. та просила стягнути 88 207 грн. 50 коп. Одночасно з позовом подала клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яке не підтримала в судовому засіданні лише у зв`язку з тим, що відповідач відчужив спірний автомобіль . Вирішуючи питання про розмір компенсації вартості автомобіля, суд доходить до висновку, що підлягає стягненню вартість 1\\2 частини виходячи з суми указаної в договорі купівлі-продажу від 25.01.2019 року (170800 : 2 ) = 85 400 грн., суд вважає даний договір належним доказом на підтвердження вартості «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] . При цьому суд враховує також, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того скільки ним отримано від продажу спірного автомобіля. Окрім того, суд виходить із того, що після експлуатації автомобіль не може вартувати більше, аніж на момент придбання. З огляду на викладене суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Суд визнає автомобіль «Seat Leon» д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та стягує з відповідача на користь позивача вартість 1\\2 його частини в сумі 85 400 грн. В задоволенні решти вимог відмовляє. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 854 грн. Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову накладені ухвалою від 16.11.2020 року, оскільки на час винесення ухвали про забезпечення позову автомобіль не належав відповідачу. На підставі викладеного,

Outcome: partial