Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, умови проживання сім`ї незадовільні, повністю ухилилась від виконання материнських обов`язків відносно малолітніх дітей. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.06.2018 №51 малолітню [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] взято на профілактичний облік відповідно до пунктів 2.5 Порядку ведення службами у справах дітей обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах , затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2014 №27. [PERSON] згідно розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.06.2018 №525 була влаштована у заклад благодійної організації Благодійний фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», де перебуває і по даний час. [PERSON] у заклад благодійної організації Благодійний фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» був влаштований відповідно до розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 01.07.2019 №354. Пустомитівська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей, та стягнути з неї аліменти на їх утримання. 19.11.2019 Пустомитівським районним судом Львівської області справу за матеріалами позовної заяви передано на розгляд Городоцького районного суду Львівської області, за місцем реєстрації відповідачки у розмірі 50 %, прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. До Городоцького районного суду Львівської області справа надійшла 08.01.2020. 10.01.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано час позивачу усунути недоліки. Ухвалою Городоцького районного суду 28 01.2020 відкрито провадження у даній справі. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити на підставі викладеного в позовній заяві з урахуванням неналежного виконання відповідачкою обов`язків як матері стосовно малолітніх дітей, яка їх не провідувала в дитячому закладі та не цікавилась ними. Представник відповідачки та сама відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вона піклується про своїх дітей, за час карантину їй не дозволяли бачитися з дітьми, посилки з гостинцями вона їм направляла, та спілкувалась з дітьми по телефону виключно з дозволу адміністрації центру опіки дітей «Дитячі стежинки». На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною, спиртні напої не вживає, повернулась проживати у батьківську квартиру в якій займає дві кімнати та кухню, привела житло в порядок та бажає займатись вихованням всіх своїх дітей. Отримує соціальну допомогу, крім того допомагає по господарству сусідці, яка також за роботу надає їй винагороду в грошовому виразі, для життя, навчання, здоров`я та розвитку дітей створила та готова створити більше належних умов. Представник додала, що наразі Городоцьким ОТГ вирішується питання про передачу [PERSON] ще двох кімнат в даному будинку, які раніше були виділені її батькам. Представники третьої особи на стороні позивача, просили позов задовольнити з огляду на те, що відповідачка не підтвердила належними доказами умови для проживання дітей, є малозабезпеченою та не отримує доходів у відповідному розмірі для утримання дітей, кімната також не відповідає нормам житлової площі передбаченої Житловим кодексом. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є відповідачка [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно висновку Пустомитівської РДА , як органу опіки та піклування (а.с.6) було розглянуто лист служби у справах дітей Пустомитівської райдержадміністрації від 25.07.2019 та визнано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З Розпорядження голови Пустомитівської РДА від 22.06.2018 вбачається, що малолітню [PERSON] [INFO] було влаштовано у заклад благодійного фонду «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» . Згідно Розпорядження голови Пустомитівської РДА № 354 від 01.07.2019 малолітнього [PERSON] з КЗ ЛОР «Будинок дитини № 2» було переведено у заклад благодійного фонду «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» з урахуванням того, що діти опинились у складних життєвих обставинах . З довідки будинку дитини №2 видно, що [PERSON] провідувала малолітнього сина [PERSON] у 2018 році чотири рази та у 2019 з січня по квітень один раз. Згідно наказу начальника служби у справах дітей Пустомитівської РДА від 14.06.2018 №51 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було взято на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати чи батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Довідкою Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області підтверджено, що [PERSON] є матір`ю одиночкою, зареєстрована та проживає в житловому будинку (гуртожитку) по [ADDRESS] з новонародженою дитиною, також тут зареєстровані малолітні її дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які на даний час з матір`ю не проживають. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона на даний час систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідачка протягом 2020 року належним чином виконує свої батьківські обов`язки, передає своїм дітям продукти харчування, у зв`язку з обмеженнями встановленими в державі пов`язаних з карантином із лютого 2020 року спілкується з дітьми в телефонному режимі . З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідачка [PERSON] на даний час народила дитину, з квітня 2020 року вона перебувала під соціальним супроводом Городоцького центру сім`ї та молоді, припинила вживати спиртні напої, житлове приміщення привела в належний стан, придбала необхідну побутову техніку, крім соціальної допомоги як малозабезпечена, у вільний час працює по домогосподарству у [PERSON] за що остання надає їй матеріальну допомогу у грошовому виразі. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача та посилань його в судовому засіданні на підстави позову, також показів представників третіх осіб, щодо негативної характеристики відповідачки, відсутність в неї належної житлової площі та належного розміру доходів, оскільки до матеріалів справи не надано належних доказів, що відповідачка на тепер зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що стосується житлової площі, свідок [PERSON] , яка здійснювала соціальний супровід за [PERSON] повідомила, що наразі в Городоцькому ОТГ поставлено на вирішення питання статусу житлового будинку (гуртожитку) в с.Керниця та виділення додаткових кімнат для [PERSON] . Відомостями з пенсійного фонду підтверджено, що відповідачка отримує дохід в розмірі 5000 грн. щомісячно. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим на тепер нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність підтримки рідних, позбавлення житлових кімнат в раніше виділеній її батькам кількості . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання [PERSON] її батьківських обов`язків створило загрозу життю дітей, про що суду не надано жодного доказу. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, по відношенню малолітніх дітей, яка виражається в неналежному догляді за ними, її слід попередити, що, у разі, продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed