Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS],\~ звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], третя особа: Одеська товарна біржа, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140-а, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3118 від 03 червня 1994 року, укладеного між членом Одеської товарної біржі зі статусом «Н» [PERSON], яка діяла від себе особисто і в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON], та членом Одеської товарної біржі зі статусом «Н» [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03 червня 1994 року на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу № 3118, відповідно до умов якого член Одеської товарної біржі зі статусом «Н» [PERSON], яка діяла від себе особисто і в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: м.Одеса, проспект Шевченко, буд. 15, корп.. 3, кв. 23. Сторони договору купівлі-продажу № 3118 від 03 червня 1994 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 536стор. 91 кн. 71 пр. на імя [PERSON]. Позивач хоче продати належну їй квартиру, але відповідно до вимог чинного законодавства України, розпорядитися своїм майном позивач має змогу тільки після визнання дійсним договору купівлі-продажу № 3118 від 03 червня 1994 року, у звязку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2018 року вище вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, при цьому не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. За цих обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з огляду на заяву представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що 03 червня 1994 року на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу № 3117, відповідно до умов якого член Одеської товарної біржі зі статусом «Н» [PERSON], яка діяла від себе особисто і в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON], продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір 08 липня 1994 року зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 536стор. 91 кн. 71 пр. З технічного паспорту на квартиру №23, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченко, 15, корп.. 3, вбачається, що власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартира складається з однієї кімнати площею 14,0 кв.м., загальна площа квартири становить 39,0 кв.м. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 224 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі\~ст. 227 ЦК Української РСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі-продажу № 3118 квартири №23, яка знаходиться за адресою: м.Одеса, пр-т Шевченко, 15, корп. 3, що укладений 03 червня 1994 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], яка діяла від себе особисто і в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони, підлягає визнанню дійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується\~Конституцією України\~та законами України, у тому числі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~та ст.ст.\~1,\~3,\~4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивач позбавлена, з урахуванням наведених причин, розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved