Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, в якому з урахуванням уточнень просила надати малолітній громадянці України [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] для відпочинку під час шкільних канікул, на період часу починаючи з 01.08.2015 року по 01.08.2016 року у супроводі матері [PERSON]. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилалася на те, що 11 червня 2003 року у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилась донька [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень 24.06.2003р. зроблено відповідний актовий запис 251777. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивач планує вивозити доньку на проведення літніх, осінніх та зимових канікул до Російської Федерації у 2015 та 2016 році до свого рідного брата. У зв'язку з цим Позивач зверталася не одноразово до Відповідача з проханням про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без супроводу останнього. Проте у наданні дозволу Відповідач заперечував. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що категорично заперечує проти вивозу доньки до Росії, оскільки для дитини це буде небезпечно. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію відповідача [PERSON] Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку 26.03.2015р. Від цього шлюбу 11 червня 2003 року у них народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області 19 лютого 2015 року, батьками останньої зазначені [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724 (з наступними змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» оформлення проїзного документа дитини може провадитися за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду наведеного, чинне законодавство вимагає при виїзді з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, зазначення у дозвільному документі держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Крім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Водночас, суд бере до уваги вимоги ст. 141 СК України, якою встановлено рівність прав і обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав. [PERSON] заявила вимоги про надання малолітній громадянці України [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] для відпочинку під час шкільних канікул, на період часу починаючи з 01.08.2015 року по 01.08.2016 року у супроводі матері [PERSON]. Так, багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька, та надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено. Із врахуванням положень ст. 141 СК України суд вважає вказаний термін необґрунтованим, як такий, що може порушити права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачем. Оскільки, позивачем не доведена мета виїзду, доцільність виїзду дитини за кордон, не наведено доказів, де буде проживати дитина, в яких умовах буде проживати дитина, а відтак суд не вбачає, що надання дозволу на виїзд за кордон відповідає інтересам малолітньої дитини, тому відмовляє позивачу у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed