Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

позивач [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON], третіх осіб Камянка-Бузької державної нотаріальної контори, Державного комунального підприємства «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним спадкового свідоцтва, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння та визнання права власності на будинок. У свою чергу [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] , третіх осіб Камянка-Бузької державної нотаріальної контори, Органу опіки та піклування Камянка-Бузької райдержадміністрації про усунення перешкод в користуванні будинком, знятті з реєстрації. В обгрунтування первісного позову позивач [PERSON] зазначила, що відповідач не будучи членом колгоспного двору, оскільки з 1975 року в ньому не проживав й втратив будь-який зв'язок із даним господарством, незаконно оформив право власності на спірний будинок, в якому вона проживає з 1983 р. Просить визнати недійсним Спадкове свідоцтво, видане на імя [PERSON], свідоцтво про право власності на будинок № 41 по вул. Загаївській в селі Жовтанці Кам'янка-Бузького району Львівської області, видане на ім'я [PERSON] та визнати за нею право власності на цей будинок. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] вказав, що спірний будинок належав його батькам [PERSON] та [PERSON], який він після їх смерті успадкував як їх син. В подальшому, він тимчасово дозволив у ньому проживати [PERSON] за умови оплати податків та послуг по утриманню будинку. В даний час [PERSON] разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], чинять йому перешкоди у користуванні власністю, у зв'язку з чим просив виселити останніх та зняти з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Зустрічний позов не визнали та просили в задоволенні такого відмовити. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, вказали на безпідставність позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини, просили позов задовольнити. Представник служби у справах дітей\~\~ [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо виселення неповнолітнього [PERSON], [INFO] щодо решти позовних вимог поклалась на думку суду. Представники третіх осіб Державного комунального підприємства «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації», Камянка-Бузької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявились, скерували в адресу суду листи про розгляд справи в їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав та просив в задоволенні такого відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника Служби у справах дітей Камянка-Бузької райдержадміністрації, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, зустрічний позов задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.06.1985 р. державним нотаріусом Камянка-Бузької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] Спадкове майно, окрім іншого, житловий будинок в с. Жовтанці Камянка-Бузького району Львівської області. Відповідно до п.4 «Прикінцевих та Перехідних положень» Цивільного кодексу України N 435-ІУ від 16.01.2003 р., який набув чинності з 01.01.2004р. (зі змінами та доповненнями), цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Окрім цього, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2004 р. ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування після смерті гр. [PERSON], необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] заявляючи вимогу про визнання недійсним вище вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивує таку тим, що вона з 1983 р. проживає у спірному будинку, була членом тодішнього колгоспного двору, на підтвердження чого надала суду витяг № 381 від 10.06.2005 р. з погосподарських книг Жовтанецької сільської ради за 1983-1985 р.р., а тому є спадкоємницею за законом, як член колгоспного двору. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 р. ЗУ «Про власність» застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарськіи книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має, правове значення, було покладено саме на сільські ради. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14 висловила правову позицію, що при вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим. Тому, зясовуючи в судовому засіданні питання щодо правового статусу спірного будинку, судом встановлено наступне. Дійсно, згідно з витягом № 381 від 10.06.2005 р. з погосподарських книг Жовтанецької сільської ради за 1983-1985 р.р., за № 480 в с. Жовтанці рахувалось господарство [PERSON], в якому проживала [PERSON] голова двору, [PERSON] чоловік, [PERSON], [PERSON] Однак, дані, зазначені у вказаному вище витязі, суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам. Так, в ході судового розгляду встановлено, зокрема зі свідчень самої позивачки [PERSON], що [PERSON] ще в 1970-х роках вибув із колгоспного двору, а отже не міг бути його членом, проте у погосподарській книзі за 1983-1985 р.р. (витяг № 381 від 10.06.2005 р.) він записаний як член колгоспного двору. З повідомлення Ременівської сільської ради Камянка-Бузького району за № 309/02.20 від 13.10.2010 р. вбачається, що згідно по господарської книги № 2 за 1986-1990 р.р. особовий рахунок № 262 [PERSON] 14.04.1985 р. вибула в с. Жовтанці (а.с.111); Згідно з повідомленням за підписом начальника Камянка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області № 5265 від 28.09.2010 р., [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 04.03.1986 р. До 1986 р. [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (а.с. 114). Відповідно до паспортних даних гр. України серія КС № 082918 [PERSON], [INFO], 04.03.1986 р. зареєстрована в [INFO] (зворотній бік а.с. 5), тобто через два роки після смерті останнього члена колгоспного двору. В судовому засіданні позивач [PERSON] не змогла спростувати суперечність записів у погосподарських книгах щодо реєстрації її членом колгоспного двору у спірний період із фактом реєстрації за зазначеною адресою у 1986 р. після смерті всіх членів колгоспного двору. Натомість, такі знайшли своє спростування, окрім вказаного вище, також у довідці Жовтанецької сільської ради за № 562, наявної в матеріалах спадкової справи № 6/85 після смерті померлого [PERSON], відповідно до якої житловий будинок, що по вул. Загаївська в с. Жовтанці Камянка-Бузького району відносився до колгоспного двору та належав на праві власності [PERSON], котрий був останнім членом колгоспного двору. Оскільки, [PERSON] не могла бути членом колгоспного двору до якого відносився спірний житловий будинок, а отже не набула права на частку в майні такого, тому, суд дійшов висновку, що нотаріусом правомірно було видано Свідоцтво про право на спадщину у загальному порядку - спадкоємцю за законом першої черги після смерті [PERSON] його синові [PERSON] [PERSON] є онукою померлого [PERSON], а отже, в неї не виникло права на спадкування спірного будинку після свого діда, так як на час його смерті існували спадкоємці першої черги - [PERSON] та його рідна сестра [PERSON], котра в свою чергу відмовилась від спадщини на користь [PERSON] У зустрічному позові [PERSON] вказав, що він надав [PERSON] можливість безоплатно користуватись спірним житловим будинком з умовою, що вона буде сплачувати всі обов'язкові (комунальні) платежі по даному об'єкту нерухомості, а також на першу мою вимогу покине дане приміщення. Натомість, [PERSON] без будь-якої правової підстави зареєструвалась в належному йому на праві приватної власності будинку і в даний час проживає там разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] і добровільно відмовляється виїхати з будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування його майном шляхом виселення відповідачів без надання іншого житла. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Загаївській, 41 в с. Жовтанці, Камянка -Бузького району, Львівської області, в якому без його згоди проживають відповідачі, а тому підставною є вимога про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до Конституції України зокрема ст. 41 та Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осноположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р.оку відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєструвалась у спірному будинку та проживають без згоди його власника та реєстрація обтяжує право володіння та користування власністю, а тому вимога позивача про усунення перешкод шляхом їх виселення із спірного будинковолодіння без надання іншого житла є правомірною. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved