Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказала, що в період з 18.03.2002 року по 16.02.2021 року вона працювала в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» на різних посадах. 16.02.2020 року її було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні, в останній день роботи, відповідач своєчасно не провів з нею повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. На момент звільнення її заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по лютий 2019 року складала 10841,06 грн. Згідно довідки відповідача її середньоденна заробітна плата становить 437,36 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 17.02.2021 року по день ухвалення судом рішення, який станом на 06.07.2021 року становить 150889,20 грн. із розрахунку 437,36 грн. х 345 кількість робочих днів за час затримки розрахунку станом на 06.07.2021. Просила суд стягнути з відповідача на її користь несплачені їй суми при звільненні, а саме заборгованість по заробітній платі в сумі 10841,06 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.02.2020 по день ухвалення судового рішення та сплачені нею судові витрати. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомленні належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачу в якості сум, що підлягають при звільненні було нараховано: за 01.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 4515,31 грн., за 02.2020 року заробітна плата після обов`язкових утримань становить 6325,75 грн., що разом становить 10841,06 грн. Довідки видані ними позивачу в якості доказу невиплати заробітної плати свідчать лише про нараховані розміри заробітної плати та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи невиплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної плати позивач не надав. В день звільнення 16.02.2020 року позивач працювала в 1 зміну, отримала трудову книжку, в наказі про звільнення вимог про остаточний розрахунок не зазначено, тобто позивач фактично погодилася з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості по заробітній платі на розсуд відповідача. Проте, в день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку не зверталася. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав поштою 01.09.2021 року. У такому випадку відповідальність роботодавця наступає після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать, тобто з наступного дня після отримання заяви позивача відповідачем, а саме 02.09.2021 року. Середньоденний заробіток позивача складає 437,36 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 по цивільній справі № 756/10824/15-ц (провадження № 61-7694зпв 18), в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14- 623цс18), в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц (провадження № 61-2578св19), в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те. з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідач вважає за доцільне зменшити стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, що позовні вимоги за затримку розрахунку при звільненні, не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Право суду на зменшення розміру за затримку розрахунку при звільненні , передбаченого статтею 117 КЗпП України, є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Право повинно насолоджуватися справедливістю, прагнути до досконалості. Відповідач просить суд врахувати інтереси Відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності (див. додаток про тяжке фінансове становище підприємства, де чистий фінансовий результат «прибуток» 0, про що зазначено в звіті про фінансові результати за 2020 рік), та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності (з урахуванням спірної суми, на яку мається право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком), що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 18.03.2002 року по 16.02.2020року знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді машиніста установок збагачення та брикетування 3 розряду, була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 6-8). Згідно довідки відповідача від 11.06.2021 середньоденна заробітна плата позивача становить 437,36 грн. (а.с.9). Згідно довідки відповідача [PERSON] була нарахована заробітна плата після утримання податків та інших обов`язкових платежів за січень 2020 року - 4515,31 грн., за лютий 2020 року - 6325,75 грн., а загалом - 10841,06 грн. (а.с.10). Згідно довідки про відмітки таб.№10342 [PERSON] , в день звільнення 16.06.2020 року позивач працювала (а.с. 31). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, оскільки відповідачем на теперішній час не виплачено позивачу в повному обсязі заробітну плату та інші належні при звільненні суми в загальному розмірі 10841,06 грн. (після утримання податків та інших обов`язкових платежів), вони підлягають примусовому стягненню з відповідача. Також, враховуючи, що відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, тому за період з 17.02.2020 (наступний день після звільнення) по день винесення по справі судового рішення, тобто по 28.09.2021 (згідно заявлених позовних вимог), позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 176693,44 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), виходячи із розрахунку: 437,36 грн. х 404 робочих дні за період з 17.02.2020 по 28.09.2021. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 10841,06 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.02.2020 по 28.09.2021 в подвійному розмірі від заборгованості по заробітній платі, що складає суму 21682,12 грн. (з розрахунку 10841,06 грн.х2=21682,12 грн.). Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1508,90 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, сума якого згідно розрахунку позивача на час подання позову складала 150889,20 грн. та була зазначена в ціні позову, враховуючи, що судом стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21682,12 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в цій частині в сумі 216,82 грн. (21682,12 грн. х 1508,90 грн. : 150889,20 грн. = 216,82 грн.). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial