Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач в ввересні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати договір-доручення № Д0630 від 30.08.2017 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним та стягнути на його користь з відповідача кошти в розмірі 57000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 серпня 2017 року між ТОВ «Авіс Авто» та [PERSON] було укладено договір доручення №Д0630. Відповідно до розділу 1.1 договору предметом договору є пошук, придбання та передача у власність транспортного засобу на умовах договору. Предметом договору був автомобіль марки «KIA Sportage». На підставі виставленого рахунку та згідно п. 3.1. [PERSON] здійснив платіж винагороду відповідачу в розмірі 57000,00 грн. Однак відповідачем жодних дій щодо виконання своїх зобов`язань згідно договору не виконано. Провадження у справі відкрито ухвалою від 28.09.2017 р. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 27.02.2018 року за клопотанням представника позивача було замінено неналежного відповідача ТОВ «Авіс Авто» на належного відповідача -ТОВ «Лаєрс Групп». Представник позивача - адвокат Базилицький Р.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов пояснення псторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 30 серпня 2017 року [PERSON] уклав договір доручення №Д0630 з ТОВ «АВІС АВТО», за умовами якого ТОВ «АВІС АВТО» зобов`язалося за дорученням Довірителя від його імені, в його інтересах та за його кошти здійснювати юридичні дії та надати послуги щодо пошуку транспортного засобу, визначеним Договором, здійснення інформування, консультування, надання пропозицій, супроводження послуг та проведення робіт, пов`язаних із сприянням Довірителю в укладені ним або від його імені, договору поставки/купівлі-продажу або будь-якого іншого договору за якими Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для нього. Відповідно до п.1.6. Договору транспортним засобом, на придбання якого здійснюються дії, визначені пунктами 1.2.,1.3 Договору є C автомобіль марки «KIA Sportage». Вартість транспортнгого засобу визначається Довірителем на рівні 570000,00 гривень (п.1.7 Договору). Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за надання послуг згідно з цим договором, Довіритель зобовязаний сплатити на рахунок Повірено винагороду у розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п.1.6 Договору та становить 57000,00 гривень. Відповідно до квитанції № 1 від 30.08.2017 року вбачається, що позивач сплатив 57000,00 грн. винагороди Повіреному, що відповідно до п. 3.1 вказаного договору становить 10 % від вартості транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Частиною 1 ст. 1002 ЦК України, передбачено повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до п. 2.1.1. Договору, повірений зобов`язаний добросовісно вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення згідно п. 1.1.-1.3. Договору у строк, що не перевищує 90 робочих днів з моменту укладання даного Договору. Пунктом 6.1. Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 6.3. Договору. У випадку порушення повіреним умов визначених п. 2.1.1. Договору, якщо повірений не доведе, що таке порушення сталось не з його вини, повірений зобов`язаний повернути довірителю всі сплачені ним кошти на виконання договору, а також отриману винагороду, протягом не більше 10 банківських днів з моменту припинення зобов`язань. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язанням за договором доручення №Д0630 не виконав та доказів того, що порушення сталось не з його вини до суду не надав. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст.610, 1000, 1002, 1003 ЦК України,

Outcome: approved