Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться по вулиці Б. Хмельницького, 52 у селі Лучка Тернопільського району, загальною площею 71,1 кв.м., в тому числі житловою площею 29,4 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла 13 лютого 1994 року та батька [PERSON], який помер 31 березня 1996 року. Обґрунтовує позов тим, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності колгоспному двору у складі трьох членів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частину вказаного житлового будинку. Будучи спадкоємцями за законом, позивач та її батько ([PERSON]І.) спадщину прийняли, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, а саме ? частину вказаного житлового будинку. Будучи спадкоємцем за заповітом, позивач спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак у видачі їй свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. В подальшому позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просила визнати право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Б. Хмельницького, 52 у селі Лучка Тернопільського району, в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла 13 лютого 1994 року та батька [PERSON], який помер 31 березня 1996 року. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу в її відсутності. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Як убачається з довідки виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району від 12 травня 2017 року №407, по вул. Б. Хмельницького, 52 в с. Лучка Тернопільського району станом на 01 липня 1990 року числиться колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] 13 лютого 1994 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №251056, актовий запис №1 Миролюбівської сільської ради Тернопільського району. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжуються існувати після набрання ним чинності. Тобто, до тих правовідносин, які виникли до прийняття чинного Цивільного кодексу України застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР (1963 року). Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як убачається з довідки виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району від 12 травня 2017 року №406, на час смерті [PERSON], яка померла 13 лютого 1994 року, у будинку по вул. Б. Хмельницького, 52 в с. Лучка Тернопільського району, були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З позовної заяви вбачається, що [PERSON], [PERSON] в силу ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) прийняли спадщину після померлої [PERSON], оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Жодних доказів на спростування зазначених обставин судом не здобуто. 31 березня 1996 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №037056, актовий запис №7 Миролюбівської сільської ради Тернопільського району. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради [PERSON] 08 лютого 1996 року, номер у реєстрі 16, згідно з яким [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON] Як убачається з довідки виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району від 12 травня 2017 року №408, на час смерті [PERSON], який помер 31 березня 1996 року, у будинку по вул. Б. Хмельницького, 52 в с. Лучка Тернопільського району, були зареєстровані: [PERSON], [PERSON] З позовної заяви вбачається, що [PERSON] в силу ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) прийняла спадщину після померлого [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Жодних доказів на спростування зазначених обставин судом не здобуто. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 07 червня 2017 року №1382/02-14, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], та у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]І, у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавців на належну їм частку у праві власності на вказаний житловий будинок. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивач звернулася до суду за захистом її прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON], [PERSON] за життя належало 2/3 частини спірного житлового будинку, суд виходить із наданих доказів. Як убачається з довідки виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району від 12 травня 2017 року №407, по вул. Б. Хмельницького, 52 в с. Лучка Тернопільського району станом на 01 липня 1990 року числиться колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як слідує з інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №513 від 25 травня 2017 року, станом на 25 травня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №52 по вул. Б. Хмельницького у с. Лучка рахується за: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом установлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по вулиці Б. Хмельницького, 52 у с. Лучка Тернопільського району належав колгоспному двору, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відтак, [PERSON], [PERSON] за життя належало по 1/3 його частині. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] успадкував 1/6 частку вказаного житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи. Тобто на момент смерті [PERSON] належала 1/3 частина будинку по вул. Б. Хмельницького, 52 у с. Лучка Тернопільського району як члену колгоспного двору, та 1/6 його частина в порядку спадкування після смерті [PERSON] Крім цього, 1/6 частину житлового будинку, яка належала [PERSON], успадкувала позивач [PERSON], фактично вступивши після смерті [PERSON] в управління та володіння спадковим майном. Відповідач права позивача на спірне майно не оспорює. Однак, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON], [PERSON] на належні їм частки у праві власності на вказаний житловий будинок, це стало перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання нею у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення її позовних вимог визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Б. Хмельницького, 52 у селі Лучка Тернопільського району, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 370, 1226, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

Outcome: approved