Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON], правонаступником якого є [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 13699,71 грн. та моральної шкоди в розмірі 3000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.04.2016р. [PERSON], керуючи вантажним автомобілем [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER] на [ADDRESS] не дотримався безпечного інтервалу та безпечної дистанції, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], завдавши зазначеному автомобілю технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. п. 10.1, 13.1 ПДР України. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до калькуляції завданої шкоди, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 11111,78 грн. з ПДВ. У відповідності до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладеного між [PERSON] та ПАТ СК «Українська страхова група» і предметом якого є автомобіль [NUMBER], останній виплатив страхове відшкодування в сумі 9972,53 грн. з ПДВ шляхом перерахунку коштів на рахунок ПАТ «Галичина-Авто», що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] та сумою франшизи в розмірі 1139,25 грн. В свою чергу, [PERSON] сплатив на рахунок ПАТ «Галичина -Авто» 1139,25 грн., за проведення відновлювального ремонту, що є франшизою, яку страховик не сплачує. Разом з тим, згідно висновку експертного товарознавчого дослідження, втрата товарної вартості (ВТВ) автомобіля становить 11360,46 грн. Оскільки втрата товарної вартості автомобіля відноситься до вартості реальних збитків, однак страховиком за умовами договору добровільного страхування не відшкодовується, дану суму, а також 1200 грн. за проведення експертного товарознавчого дослідження та 1139,25 грн., які сплачені за проведення ремонту, а загалом 13699,71 грн. просить стягнути в примусовому порядку. Відповідно до обставин справи, автомобіль [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] на праві власності належить відповідачу. Крім того, згідно пояснень [PERSON], останній на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і тому, просить стягнути зазначену суму з відповідача. 06.04.2017р. відповідач подав письмові пояснення щодо позову, згідно яких обґрунтованість заявлених вимог визнає частково на суму 6739,25, з яких 1139,25 грн. франшиза, 5000 грн. втрата товарної вартості автомобіля, 600 грн. частина вартості проведеного дослідження автомобіля. В іншій частині проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки автомобіль позивача 2015 року випуску ДТП не стала причиною його відчуження. Сама ДТП вчинена третьою особою, а йому як власнику зазначеного транспортного засобу позивач не надавав для огляду свого автомобіля, у зв'язку з чим не мав можливості оглянути транспортний засіб на предмет наявності корозій автомобіля та наявності на такому попередніх пошкоджень. Що стосується витрат на проведення експертного дослідження, вважає їх обґрунтованими лише на суму 600 грн., оскільки експертом не надано жодної калькуляції вартості послуг, кількості годин потрачених на проведення дослідження, що характерно при проведенні експертизи та крім цього, вказану суму вважає завищеною. Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, вважає її необґрунтованою, оскільки позивач жодного разу не звертався до нього з вимогою про досудове врегулювання спору. Крім того, позовна заява не містить вимог щодо відшкодування вказаних коштів, а калькуляція адвоката при розрахунку витрат на правову допомогу не є розумно обґрунтованою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа передана для розгляду судді Личаківського районного суду м. Львова Грицку Р.Р. У зв'язку з закінченням повноважень судді Грицка Р.Р., на підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова від 22.05.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яка передана для розгляду судді Леньо С.І. У зв'язку з смертю позивача [PERSON], який помер [INFO], оскільки спірні правовідносини в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди допускають правонаступництво, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.07.2017р. провадження у справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступника позивача. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.09.2018р. провадження поновлено та залучено до участі в справі правонаступника позивача - [PERSON] Враховуючи те, що в частині вимог про стягнення моральної шкоди спірні правовідносини не допускають правонаступництва, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2019р. закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог та продовжено розгляд справи в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Романушко П.П., повноваження якого підтверджуються ордером на надання правової допомоги серії [NUMBER], позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав попередньо надані письмові пояснення про часткове визнання позовних вимог. Крім того, підтвердив, що третя особа на час ДТП перебував з ним як фізичною особою-підприємцем у трудових відносинах на підставі трудового договору. Просить позов задовольнити частково. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2016р. [PERSON], керуючи вантажним автомобілем [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER] на [ADDRESS] не дотримався безпечного інтервалу та безпечної дистанції, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], завдавши зазначеному автомобілю технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. п. 10.1, 13.1 ПДР України. Згідно копії свідоцтва про право власності (а.с.5), власником автомобіля [NUMBER] був [PERSON] Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2016р. (а.с.31), яка не оскаржувалась та набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області (а.с.85-86), що відповідачем не оспорюється, останній є власником автомобіля [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER]. Майнові інтереси [PERSON], пов'язані з використанням транспортного засобу КІА RIO, д.н.з. [NUMBER] застраховані відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 17.03.2016р. (а.с.56-64), укладеного між [PERSON] та ПАТ «СК «Українська страхова група». Відповідно до калькуляції № КА-7779362 від 15.04.2016р. (а.с.45), проведеної ПАТ «Галичина-Авто», а також акту виконаних робіт № ЗА-0002181 від 27.04.2016р. (а.с.46) вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю [NUMBER] внаслідок ДТП становить 11 111,78 грн. Згідно листа ПАТ «СК «Українська страхова група» (а.с.50), страхове відшкодування внаслідок ДТП в сумі 9972,53 грн. виплачене на рахунок ПАТ «Галичина-Авто». Франшиза, яка відповідно до умов договору добровільного страхування не підлягає відшкодуванню страховиком, становить 1139,25 грн. та згідно копії квитанції від 28.04.2016р. (а.с.48). така сума сплачена на рахунок ПАТ «Галичина-Авто» безпосередньо [PERSON] Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2024 від 12.05.2016р. (а.с.32-38), величина втрати товарної вартості (ВТВ) автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження у ДТП 13.04.2016р. з урахуванням результатів його обстеження 21.04.2016р. в цінах на дату ДТП 13.04.2016р. складає 11 360,46 грн. Вартість такого експертного дослідження становить 1200 грн., які відповідно до копії товарного чека (а.с.55) сплачені [PERSON] в повному обсязі. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 зазначеної Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом аналізованих положень величина втрати товарної вартості входить до складу вартості матеріального збитку (реальних збитків). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15, а під час розгляду цивільної справи № 200/1345/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не знайшов підстав відступити від цього правового висновку. Як вбачається з витягу державного реєстру МВС України (а.с.67-69) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП застрахована у АТ «СГ «ТАС». Разом з тим, згідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на те, що величина втрати товарної вартості відноситься до реальних збитків, а страховик винуватця ДТП в силу вимог закону не несе обов'язку відшкодувати таку шкоду, обов'язок з її відшкодування несе безпосередньо винуватець ДТП або особа, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати її замість винуватця. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Під час розгляду даної справи відповідач підтвердив, що винуватець ДТП - третя особа [PERSON] в момент вчинення ДТП перебував із ним як фізичною особою-підприємцем у трудових відносинах. Відтак, саме відповідач зобов'язаний відшкодувати величину втрати товарної вартості автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження у ДТП, що мало місце 13.04.2016р., та як наслідок, саме відповідач зобов'язаний відшкодувати 1139,25 грн. сплаченої [PERSON] франшизи та 1200 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Тому, позов належить визнати обґрунтованим та задовольнити в повному обсязі. При цьому, таких висновків суду не спростовують твердження відповідача про часткове заперечення позовних вимог, оскільки жодного належного допустимого доказу на спростування висновку автотоварознавчого дослідження та вартості проведення такого дослідження відповідач суду не надав, при тому що таке дослідження проводилось практично одразу після ДТП, і зокрема, згідно висновку (а.с.32), огляд автомобіля [NUMBER] проведено з 10.00 год. до 11.00 год. 21.04.2016р. Що стосується стягнення з відповідача судових витрат, позиція суду є наступною. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За змістом частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, що визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч. ч. 5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу положень статті 137 ЦПК України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов'язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов'язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога надана [PERSON] на підставі договору № 27/07/2016 про надання правової допомоги від 27.07.2016р. (а.с.25), за умовами якого адвокатське бюро в порядку та на умовах, визначених даним договором зобов'язується надати клієнту комплексну правову допомогу, пов'язану із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 13.04.2016р. у м. Львові за участі належного клієнту на праві власності легкового автомобіля [NUMBER], а також з приводу будь-яких інших питань, що стосуються представництва та захисту інтересів клієнта, як власника легкового автомобіля [NUMBER] в будь-яких цивільних справах та справах про адміністративне правопорушення, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання умов даного договору. У зв'язку із смертю [PERSON], [INFO]. між Адвокатським бюро «Романушка П.П.» та [PERSON] укладено договір про зміну сторони у зобов'язанні. Відповідно до розрахунку витрат за надану правову допомогу від 02.02.2017р. (а.с.93), правнича допомога складається з підготовки позовної заяви та забезпечення подання її до суду; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка адвокатського запиту до страхової компанії, подання його адресату та одержання відповіді; підготовка адвокатського запиту до РСЦ МВС, забезпечення участі в судовому засіданні. При цьому, вартість однієї години роботи адвоката визначена на рівні 270 грн. і саме за такою ціною обраховані надані адвокатом послуги. Відповідно до протоколу узгодження вартості послуг за договором (а.с.109), сторони узгодили, що за надання послуг, передбачених договором, що пов'язані із підготовкою до судового розгляду та розгляд справи в Личаківському районному суді м. Львова клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду в розмірі 250 грн. за кожну годину роботи, що еквівалентно 10 (доларам) США. Для проведення розрахунків сторони на день підписання даного протоколу встановлюють курс гривні до долара США на рівні 25 грн. за один долар США. Вартість роботи адвокатського бюро підлягає коригуванню. Залежно від встановленого НБУ курсу гривні до долара США в порядку, передбаченому п. 2 Протоколу. Згідно іншого розрахунку від 06.04.2017р. (а.с.106), а також згідно останнього розрахунку від 26.03.2019р., вартість години роботи адвоката в такому становить від 260 грн. до 270 грн. Відповідно до поданих квитанцій від 29.11.2016р. та від 28.02.2017р. (а.с.107), [PERSON] здійснив оплату послуг правничої допомоги в загальній сумі 5000 грн. Згідно квитанції від 25.02.2019р., вартість послуг правничої допомоги в сумі 1350 грн. оплачена [PERSON] Разом з тим, судове засідання 29.11.2016р. відбулось з затримкою 16 хв., а тривало 3 хв. тоді як адвокат у розрахунку зазначив 1,5 год.; судове засідання 21.12.2016р. відбулось з затримкою 30 хв. а тривало 2 хв., тоді як адвокатом зазначено 1,5 год.; судове засідання 02.02.2017р. відбулось з затримкою 1 год. 46 хв., а тривало 8 хв., тоді як адвокатом зазначено 2,5 год.; судове засідання 02.03.2017р. не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті, тоді як адвокатом зазначено 2 год.; судове засідання 06.04.2017р. відбулось з затримкою 29 хв., а тривало 28 хв., тоді як адвокатом зазначено 2 год.; судове засідання 13.12.2018р. відбулось з затримкою 38 хв. а тривало 2 хв. тоді як адвокатом зазначено 2 год.; судове засідання 12.02.2019р. не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті, тоді як адвокатом зазначено 2 год. Враховуючи те, що Адвокатське бюро «Романушко П.П.» розташоване у м. Львові за адресою м. Львів, вул. Окружна, 57а, час, пов'язаний з явкою до суду не може вважатись часом, витраченим на надання правової допомоги. Відносно «забезпечення подання позовної заяви до суду», подання заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача 10.05.2017р., та подання заяви про зупинення провадження у справі, такі дії не мають впливу на хід розгляду справи, не потребують спеціальних професійних навиків і як наслідок, не є видом правової допомоги та крім цього, такі послуги не передбачені договором про надання професійної правничої допомоги, укладеним між сторонами, не говорячи вже про те, що час, затрачений адвокатом на підготовку заяви про розгляд справи у його відсутності у більшості випадків перевищує тривалість самих судових засідань, які відбулись у даній справі, а зупинення провадження у справі у зв'язку із смертю сторони є обов'язком суду та не залежить від того, чи подано стороною відповідну заяву. Що стосується ознайомлення з матеріалами справи, то як саном на 28.11.2016р., так і станом на 21.12.2016р., 01.02.2017р. та 06.04.2017р. матеріали справи не містили будь-яких інших доказів, окрім тих, які подав до суду сам представник позивача, тоді як кожного разу останній знайомився з матеріалами справи 1,5 год. і лише станом на 12.02.2019р. матеріали справи містили письмові пояснення відповідача, які останній надав в судовому засіданні 06.04.2017р., де участь приймав представник позивача, внаслідок чого не міг не знати про зміст цих пояснень. Відносно послуги подання адвокатських запитів, у розрахунку не зазначено детального опису робіт, виконаних адвокатом при підготовці таких запитів, при тому що у запиті до страхової компанії адвокат запитував інформацію про виплату страхового відшкодування, хоча у позовній заяві, яка подана до суду перед цим запитом зазначив про те, що страхова виплата була здійснена. Аналогічна ситуація із запитом до Регіонального сервісного центру МВС, оскільки звертаючись до суду з позовною заявою представнику позивача було достеменно відомо про власника автомобіля [NUMBER] із напівпричіпом KELBERG S-40, д.н.з. [NUMBER], яким є відповідач і до якого був пред'явлений позов ще до скерування відповідного запиту. Очевидно, що адвокатські запити, у випадку їх подання до пред'явлення позову могли б бути пов'язані з підготовкою для подання самого позову, тоді як у розрахунку підготовка позову та подання адвокатських запитів обчислюються як окремі види правничих послуг. У зв'язку з цим, слід поставити під сумнів час, витрачений адвокатом для підготовки цих запитів та значення таких запитів для вирішення справи, адже з одного боку, витребовувалась інформація, яка адвокату була достеменно відома і спростовувати яку повинен був відповідач, а з іншого, така обставина не заперечувалась самим відповідачем. Вказане свідчить про те, що наданий представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена представником позивача до стягнення. Крім того, як уже зазначалось вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи з характеру правовідносин, зміст яких нова редакція ЦПК України лише уточнила, справа яка розглядається є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В сукупності, всі ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача, не говорячи вже про те, що відносно останнього критерію сторона позивача взагалі не зазначила яким чином розгляд такої справи вплине на репутацію позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, позовна заява складена та підписана адвокатом, а рішенням суду ухвалено на користь позивача, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 780 грн., яка буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.10) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved