Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 27.08.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. [PERSON] зобов`язалася повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобов`язання, згідно умов договору, однак зобов`язання за вказаним договором виконані нею не були. Станом на 01.01.2019 року заборгованість за договором становить 12665 грн. 24 коп., яка складається із заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом у сумі 5031 грн. 68 коп., заборгованості за пенею у сумі 6554 грн. 26 коп., штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 579 грн. 30 коп. (процентна складова). Оскільки відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.08.2012 року загальним розміром 12665 грн. 24 коп. та судові витрати. Ухвалою судді від 29.03.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Між позивачем та відповідачем укладено договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача на анкеті-заяві від 27.08.2012. Такий договір є договором приєднання. Згідно з його умовами відповідачу надано позивачем кредит у розмірі 4500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору банком були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] отримала грошові кошти за кредитним договором у користування, однак нею було порушено умови кредитного договору у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.01.2019 року заборгованість за договором становить 12665 грн. 24 коп., яка складається із заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом у сумі 5031 грн. 68 коп., заборгованості за пенею у сумі 6554 грн. 26 коп., штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 579 грн. 30 коп. (процентна складова). Статтею 611 ЦК України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, при порушенні зобов`язання. В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що встановлено положенням ч. 1 ст. 625 ЦК України. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею відповідно до ч. 3 цієї ж статті є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Однак стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто Конституцією України виключена можливість застосування різних видів неустойки одночасно за порушення одного й того ж зобов`язання. Умовами зазначеного вище договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань. Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У даному випадку саме пеня (зазначено позивачем у позовній заяві як заборгованість зі сплати пені та комісії) як різновид неустойки є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов`язання і за змістом кредитного договору пеня (комісія) визначається як перший із способів забезпечення зобов`язання позичальника перед банком в порівнянні зі штрафом і підлягає стягненню. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справах №6-1374цс17, №6- 2003цс15. Положенням ч. 3 ст. 551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК, з урахуванням положень ст. 3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, про що також зазначається в постанові ВСУ від 03.09.2014 №6-100цс14. З урахування зазначеного, враховуючи розмір неустойки, що значною мірою перевищує розмір суми кредиту, суд вважає, що слід зменшити розмір пені як виду неустойки до 5000 грн. З огляду на викладене суд вважає, що за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору позивач має право на отримання наданих в кредит коштів та процентів за користування ними за визначеною на момент укладення договору процентною ставкою, а також на неустойку у вигляді пені за порушення строків кредитних зобов`язань. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1521 гривню 55 копійок, що документально підтверджені.

Outcome: partial