Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 1991 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки та застосування фізичної сили зі сторони відповідача. Зазначила, що з відповідачем не проживають з 2012 року, спільного господарства не ведуть, малолітніх або неповнолітніх дітей немає, спір щодо поділу майна відсутній, подальше збереження шлюбу неможливе, у звязку з чим, просила шлюб розірвати. Позивач у судовому засідання позов підтримала, просила задовольнити, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що у сторін дійсно малолітніх або неповнолітніх дітей немає, спір щодо поділу майна відсутній, подальше збереження шлюбу неможливе. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 28 грудня 1991 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції м. Дніпропетровська, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1468, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ 250671, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки та сторони не ведуть спільного господарства з 2012 року, примирення неможливе. Малолітніх або неповнолітніх дітей у сторін немає, спір щодо поділу майна відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є постійні сварки та застосування фізичної сили зі сторони відповідача. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, малолітніх або неповнолітніх дітей у сторін немає, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved