Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] у квітні 2020 року звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку у два місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якої входить 2/25 часток домоволодіння [ADDRESS] . Про смерть батька позивач дізналась випадково, декілька років назад, коли знаходилась на заробітках в Італії. Друга дружина батька [PERSON] перешкоджала в їх спілкуванні навіть по телефону. На протязі всіх років позивач вважала, що частина будинку, що належала покійному батьку з 07.01.1974 року, в якому позивач виросла та була постійно зареєстрована, після смерті батька [PERSON] успадкувала його друга дружина - [PERSON] , [INFO] , яка мешкала разом з ним в місті Благовєщенськ, Амурської області, Російської Федерації. Доказом, що підтверджує дану обставину є копія заповіту та спадкової справи. Позивач, приїхавши на територію України та отримавши копію заповіту, копію спадкової справи і проконсультувавшись у адвоката, де їй роз`яснено вимоги статтей 70-71 Закону України «Про міжнародне приватне право», зрозуміла, що має право як спадкоємець першої черги на частину будинку, яка належала її батьку. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В. від 12.02.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутися в суд для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що з поважних причин та юридичною необізнаністю пропустила встановлений законом шестимісячний строк прийняття спадщини, який починається з часу її відкриття (а.с. 1-2). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Панфілової А.В. від 23 квітня 2020 року відкрито провадження в справі; розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 35-36). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 122-ОС/д, враховуючи що суддя Панфілова А.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/2399/20, № провадження 2/404/634/20 (розпорядження № 425 від 17.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/2399/20, № провадження 2/404/634/20 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. (а.с. 42). Цивільну справу № 404/2399/20, № провадження 2/404/634/20 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.07.2020 року) (а.с. 45). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 березня 2021 року клопотання позивача [PERSON] , про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі як співвідповідача Кропивницьку міську раду (а.с.67). Згідно ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання (а.с. 82). Позивач в судове засідання з`явилась, подала через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда заяву (вх. № 24344 від 30.06.2021 року) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити (а.с.86). В судове засідання представники відповідача Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького, співвідповідача Кропивницької міської ради не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 83,84), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавали. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 16 серпня 1968 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00012711877 від 06 вересня 2013 року (а.с. 28, 31, 32). Як вбачається із архівної довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №52136 від 18 березня 2019 року [PERSON] на праві власності належить 2/25 часток (приватна спільна часткова) домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05 серпня 1975 року (Відділ комунального господарства виконавчого комітету Кіровської райради, а.с. 9-10). [PERSON] 09 березня 2004 року склав заповіт, посвідчений [PERSON] виконуючим обов`язки нотаріуса Благовіщенського нотаріального округу Амурської області Берлова Андрія Павловича, зареєстрований в реєстрі за № 000891, відповідно до якого належне йому майно житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] (а.с. 30). [PERSON] [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] повторно виданого відділом ЗАГС по місту Благовіщенську і Благовіщенському району управління ЗАГС Амурської області (а.с. 33). [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В. 04 березня 2019 року за реєстровим №145 від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко Ольги Володимирівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно, що належало батькові [PERSON] - [PERSON] , померлому [INFO] , який до часу смерті постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] , після смерті якого на підставі заяви про прийняття спадщини від дружини спадкодавця [PERSON] , 1938 року народження, нотаріусом Благовещенського нотаріального округу Амурської області Пасинок Г.Г. була заведена спадкова справа №170/2004. Проте постановою нотаріуса від 12 лютого 2020 року відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , в зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини, у встановлений статтею 1270 Цивільного Кодексу України строк до нотаріальної контори [PERSON] не подавала, на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем постійно не проживала, а тому вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв (а.с. 15). Спір виник з приводу визначення додаткового строку для подання заяви прийняття спадщини. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписом частини першої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 Цивільного кодексу України). Згідно статями 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України) встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно частини другої статті 1220 Цивільного кодексу України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, тому часом відкриття спадщини [PERSON] є день його смерті - [INFO] . Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач не проживала постійно із спадкодавцем, тому повинна була прийняти спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про її прийняття або відмовитися від спадщини шляхом подачі заяви про відмову від її прийняття у шестимісячний строк, тобто до 19.10.2004 року. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України визначає право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 Цивільного кодексу України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. У позовній заяві [PERSON] відповідачем за вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визначила Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького та Кропивницьку міську раду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». Відповідно до статті 51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] , до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького, Кропивницької міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити, як пред`явлених до неналежних відповідачів, оскільки після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом Благовещенського нотаріального округу Амурської області Пасинок Г.Г. заведена спадкова справа №170/2004 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом дружини спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем після смерті [PERSON] та не залучена до участі у розгляді справи, як відповідач. Позивач не зверталась до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача чи заміну неналежного відповідачів належним відповідачем [PERSON] . При цьому, позивач не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача (відповідачів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed