Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], 28.02.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до обєднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він - [PERSON], на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.05.2015 року призначений опікуном [PERSON], [INFO]. На підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 15.11.2000 року за № 436 [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Леніна м. Красний Лиман, 19.09.2002 року Краснолиманською міською радою був виданий сертифікат серії РН № 133535, на право на земельну частку (пай) на землю, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна, розміром 5,7 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 19.02.2002 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8665. Відповідно до списку громадян, виданого на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 29.10.2003 року № 464, яким надаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON], як власника сертифікату серії РН № 133535, включено до цього списку та зазначено: № пая 322, всього 5,68 га, в тому числі рілля 4,83 га, пасовища 0,20 га, багаторічні насадження 0,31 га, сіножаті 0,34 га, що підтверджується витягом з архівного відділу Лиманської міської ради Донецької області від 31.07.2017 року. Процедура з приводу оформлення документів, що підтверджують право власності земельної ділянки [PERSON] дотримана не була, і він не отримав державний акт на своє ім'я, оскільки тривалий час перебував на обліку у лікаря психіатра, що підтверджується судовим рішенням від 28.05.2015 року. Користуючись законним право на належну [PERSON] земельну частку (пай) та маючи намір укласти договір на виконання землевпорядною організацією робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) з подальшим проведенням державної реєстрації земельної ділянки, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відділ у Лиманському районі. Але при перевірці документів виявилась відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку(пай), що належить [PERSON] Видати дублікат зазначеного сертифікату Управління не має можливості, оскільки сертифікат виданий у одному екземплярі. Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 133535, виданого 19 вересня 2002 року Краснолиманською міською радою на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 15 листопада 2000 року № 436. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 37).\~\~ Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник відповідача об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність, рішення винести на розсуд суду (а.с. 30). Відповідно до частини 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.05.2015 року [PERSON] призначений опікуном [PERSON], [INFO], якого визнано недієздатним (а.с. 11). Згідно з вимогами ч.1 ст. 59 ЦПК України [PERSON], як опікун, вправі захищати у суді права, свободи та інтереси [PERSON] На підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 15.11.2000 року за № 436 [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Леніна м. Красний Лиман (а.с.13), 19.09.2002 року Краснолиманською міською радою був виданий сертифікат серії РН № 133535, на право на земельну частку (пай) на землю, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна, розміром 5,7 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 12). Сертифікат зареєстровано 19.02.2002 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8665 (а.с.12 зворот). Відповідно до списку громадян, виданого на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 29.10.2003 року № 464, яким надаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON], як власника сертифікату серії РН № 133535, включено до цього списку та зазначено: № пая 322, всього 5,68 га, в тому числі рілля 4,83 га, пасовища 0,20га, багаторічні насадження 0,31 га, сіножаті 0,34 га (а.с. 17). Згідно з приписами\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порядок отримання земельної частки (паю) регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до статті 11 вказаного Закону встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зокрема, статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесенні інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинний на час видачі [PERSON] сертифіката на земельну ділянку(пай)) право власності та право оренди на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, зокрема ст. 126 викладена в новій редакції, а саме право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. За вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором не здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що належать [PERSON] оскільки з набранням чинності змін до Закону України «Про державний земельний кадастр» змінено порядок отримання правовстановлюючих документів на землю. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 2 п. 7 постанов Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатеою фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун, отже на теперішній час опікуном [PERSON] є позивач [PERSON], який звернувся за захистом його цивільного права. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай), захистити порушене право свого подопічного не може, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved