Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача Комунальна медична установа «Обласний спеціалізований будинок дитини» про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові посилається на те, що дана позовна заява пред'явлена в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], який внаслідок малолітнього віку не може самостійно захищати свої права, а тому потребує захисту з боку виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування. Так, до працівників правоохоронних органів 19.08.2018 р. надійшло звернення про те, що у квартирі за адресою [ADDRESS], залишена малолітня дитина без нагляду. Під час виїзду за вказаною адресою працівниками служби у справах дітей міської ради спільно з працівниками правоохоронних органів знайдена дворічна дитина (хлопчик), яка на момент виявлення перебувала в під'їзді. В даній квартирі відсутні санітарно-гігієнічні норми, умови для належного розвитку, відпочинку та проживання малолітнього. Також, не виявлено дитячих речей, одягу та продуктів харчування. Дитина була неохайна, голодна та постійно плакала. Малолітній [PERSON], [INFO], доставлений до комунальної медичної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» 20.08.2018 р. на підставі акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.08.2018 р. Мати дитини - громадянка [PERSON], надала письмові пояснення від 27.08.2018 р. та повідомила, що залишила місце проживання та дитину, оскільки її співмешканець у стані алкогольного сп'яніння неодноразово вчиняв насильство по відношенню до неї. Свою довгу відсутність громадянка [PERSON] пояснила перебуванням у власного батька в с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області. Причину залишення дитини не пояснила. Відповідно до характеристики від 03.09.2018 р., наданої виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради, громадянка [PERSON] не користується повагою серед жителів села та сусідів, має ряд шкідливих звичок, періодично вживає алкоголь, однак до правопорушень не схильна. У попередній період притягалася до адміністративної відповідальності. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.08.2014 р. [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до письмових пояснень громадянки [PERSON] від 12.09.2018 р., остання зобов'язалась пройти лікування від алкогольної залежності, створити умови для нормального проживання дитини та влаштуватися на роботу. У відповідності до інформації Чернівецького відділення поліції ГУНП в Чернівецькій області від 17.09.2018 р. громадянку [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей). На даний час рішенням виконавчого комітету міської ради від 11.09.2018 р. №480/18 [PERSON] направлений до комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини». Таким чином, мати дитини - [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], фактично мешкає в [ADDRESS], не піклується належним чином про фізичний розвиток та здоров'я сина, не створила належні умови для проживання та виховання, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, чим створює безпосередню загрозу життю та здоров'ю дитини, що є підставою для вжиття відповідних заходів. Дане питання розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 12.09.2018 р., на якому прийняте рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Доцільність відібрання дитини без позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO], підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.09.2018 року та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08.10.2018 року, які додаються до позовної заяви. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до п.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень п.2 зазначеної Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу (ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та ін. Також, ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачає, що батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім цього враховуючи те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, вважаємо за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі, який встановити у розмірі 800 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. На підставі викладеного, просили винести рішення, яким відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з відповідачки [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий органом 7321 від 06.10.2017 р., ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою [ADDRESS], фактично мешкає в [ADDRESS], аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 29 жовтня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці відкрито по справі провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав викладених в позові. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, вказала, що дитину майже кожного дня відвідує і як тільки виконає всі умови Служби у справах дітей забере дитину. Представник третьої особи [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримала повністю. Підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач позов визнала повністю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.08.2018 року, ст.лейтенант ЮП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області в присутності: особи яка знайшла дитину [PERSON], понятих, представника служби у справах дітей головного спеціаліста ССД [PERSON], працівника закладу охорони здоров'я, була виявлена дитина чоловічої статі в квартирі залишена дитина сама без нагляду. Вдалось установити, що це [PERSON], вік два роки, місце знаходження батьків невідоме, дитина не говорить (а.с.8). Згідно пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] вони почули, як з сусідньої квартири плаче дитина, а також вказали, що дитина була сама без стороннього догляду і такий випадок не вперше (а.с.21-22). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.01.2018 року - [PERSON] народився [INFO] року. Батьками дитини є: [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, [PERSON] народився [INFO] року, батьками дитини є: [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 19.08.2018 року, встановлено що квартирі де знайдена дитина - відсутні санітарно-гігієнічні норми, умови для належного розвитку, відпочинку та проживання малолітнього, зокрема розкидані речі, взуття, сміття та порожні пляшки на підлозі. Також, не виявлено дитячих речей, одягу та продуктів харчування, відсутнє місце для сну. Дитина була неохайна, голодна, постійно плакала та не розмовляла (а.с.19). На підставі акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.08.2018 р., малолітній [PERSON], [INFO], доставлений до комунальної медичної установи «Міська дитяча клінічна лікарня», де дитина знаходилась на обстеженні та лікуванні (а.с.7). Згідно письмових пояснень матері дитини [PERSON] наданих 27.08.2018р., відповідач повідомила, що залишила місце проживання та дитину, оскільки її співмешканець у стані алкогольного сп'яніння неодноразово вчиняв насильство по відношенню до неї. Свою довгу відсутність громадянка [PERSON] пояснила перебуванням у власного батька в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області і вона думала що батько дитини пригляне за дитиною Просила дитину повернути і вказала що такого більше не повториться (а.с.13). Відповідно до характеристики від 03.09.2018 р., наданої виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради, громадянка [PERSON] не користується повагою серед жителів села та сусідів, має ряд шкідливих звичок, періодично вживає алкоголь, однак до правопорушень не схильна (а.с.23). Згідно листа ГУНП в Чернівецькій області ЧВП №1126 від 17.09.2018 року, [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS], притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.1 КУпАП (а.с.26). Відповідно до заяви громадянки [PERSON] від 12.09.2018 р., остання зобов'язалась пройти лікування від алкогольної залежності, створити умови для нормального проживання дитини та влаштуватися на роботу (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету міської ради від 11.09.2018 р. №480/18 - малолітній [PERSON], направлений до комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с.18). Таким чином, мати дитини - [PERSON], не піклується належним чином про фізичний розвиток та здоров'я сина, не створила належні умови для проживання та виховання, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, чим створює безпосередню загрозу життю та здоров'ю дитини, що є підставою для вжиття відповідних заходів. Рішенням виконавчого комітету міської ради № 508/19 від 28.09.2018 р., на якому прийняте рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.6). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08.10.2018 року № 01/02-24/2625 підтверджено доцільність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав (а.с.4-5). Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров'я і морального виховання, відповідачі свідомо нехтують своїми обов'язками щодо дитини, а також враховуючи, що відповідач не заперечує проти відібрання від неї дитини, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життю, здоров'ю. Підставами для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб'єктивних причин такого положення, вини батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у ч. 2 ст. 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно умови проживання дитини, були небезпечними для її життя та здоров'я у зв'язку з чим негайне відібрання дитини від батьків було обґрунтованим та таким, що потребувало захисту інтересів малолітнього [PERSON] Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 4 ст.170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених норм, відповідач зобов'язана утримувати свою дитину незалежно від факту її відібрання та сплачувати визначені судом аліменти. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, відсутність будь-яких відомостей про фінансове становище відповідача, наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб та наявність у нього рухомого та нерухомого майна. В зв'язку із цим, з врахуванням матеріального, сімейного стану та стану здоров'я відповідача і дитини, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення дитиною повноліття, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов'язати орган опіки та піклування відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачем подано позов майнового та немайнового характеру і позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що слід стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги. Відповідно до ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь Держави - 50 відсотків судового збору (352,40грн.) за подання позову майнового характеру, а 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп. компенсувати за рахунок держави. Стягнути з відповідача на користь Держави - 50 відсотків судового збору (352,40грн.) за подання позову немайнового характеру, а 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп. компенсувати за рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved