Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2021 року звернулась до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «ЗАВОД МАЯК» (надалі-АТ «ЗАВОД МАЯК») та просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2020 року по день ухвалення судового рішення виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 588,81 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «ЗАВОД МАЯК» по 28 травня 2020 року. Наказом № 97К від 28.05.2020 року про припинення трудового договору вона була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. На момент звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.03.2019 р по 28.05.2020 року становить 138 086 гривень 58 копійок, що підтверджується довідкою №154 від 04.03.2021 року. Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.03.2019 року по 31.05.2019 року у розмірі 21 346 грн. 75 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №394, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП №59778604. Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 46 705 грн. 88 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №522, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП № 61566739. Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.01.2020 року по 27.05.2020 року у розмірі 70 033 грн. 95 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №104, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП № 64375633. За таких обставин, у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі яка на даний час не погашена. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 19 березня 2021 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 26 березня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Згідно з ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач АТ «ЗАВОД МАЯК» 31 травня 2021 року надав відзив, у якому заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В мотивування відзиву зазначає, що на підставі зведеного виконавчого провадження з примусового виконання рахунки відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» арештовані, тому невиплата заробітної плати обумовлена не залежними від відповідача обставинами, вина відповідача у несвоєчасній виплати заробітку відсутня. Позивач [PERSON] 10.06.2021 року надала відповідь на відзив, у якому вона категорично не згодна з твердженням відповідача з наступних підстав. Оскільки вона була звільнена 28.05.2020 року, а повний розрахунок з нею не проведений, як при звільненні так, і на даний час, то з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 29.05.2020 року по день постановлення рішення суду по справі виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 588,81 грн. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплати зазначених коштів. Дана правова позиція відображена у Постанові ВСУ у справі №6-76цс 14 від 02.07.2014 р. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця чи наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, не виключає вини відповідача за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже доводи відповідача викладені у відзиві не заслуговують на увагу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові докази по справі, наданий відзив, відповідь на відзив, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «ЗАВОД МАЯК» по 28 травня 2020 року. Наказом № 97К від 28.05.2020 року про припинення трудового договору вона була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.10). На момент звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.03.2019 р по 28.05.2020 року становить 138 086 гривень 58 копійок, що підтверджується довідкою №154 від 04.03.2021 року. Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.03.2019 року по 31.05.2019 року у розмірі 21 346 грн. 75 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №394, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП №59778604 (а.с.14). Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 46 705 грн. 88 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №522, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП № 61566739 (а.с.16). Спір з приводу невиплати заробітної плати за період роботи з 01.01.2020 року по 27.05.2020 року у розмірі 70 033 грн. 95 коп. врегульовано рішенням комісії по трудовим спорам АТ «Завод «Маяк», за яким видано посвідчення №104, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та за яким відкрито виконавче провадження №ВП № 64375633 (а.с.18). Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дати фактичного розрахунку. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Виконавчі провадження не виконано, сума не стягнута. Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, з урахуванням розміру середньоденного заробітку позивача, кількості робочих днів період затримки розрахунку при звільненні, з 29 травня 2020 року до 19 липня 2021 року - по день ухвалення рішення, з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 167 222,04 грн., виходячи з розрахунку 588,81 грн. х 284 робочих днів, з вказаної суми, мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд ураховує ту обставину, що про тяжкий фінансовий стан підприємства позивач була обізнана. Фінансова неспроможність відповідача своєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі не виключає відповідальність відповідача. Проте, суд ураховує ту обставину, що постановою державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС від 24 листопада 2017 року накладено арешт на всі рахунки боржника АТ «Завод Маяк», виконання зобов`язання по своєчасні оплаті праці та добровільному виконанню судового рішення, стало неможливим, що суд ураховує при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд з урахуванням принципу співмірності та пропорційності завданої позивачу шкоди, з урахуванням вкрай тяжкого фінансового становища відповідача АТ «Завод Маяк», який через арешт рахунків по зведеному виконавчому провадженню, відповідач не має можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність та погашення заборгованості із заробітної плати, суд вважає доцільним зменшити розмір середнього заробітку з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі з 167 222,04 грн. до 138 000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до знищення відповідача через непомірний тягар компенсаційних витрат. Отже, на підстав викладено, суд приходить до переконання що з відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2020 року до 19 липня 2021 року в сумі 138 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial