Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 31 жовтня 2017 року її матері [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,444 га, яка складається із двох ділянок: площею 0,2401 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,2039 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по вул. Космонавтів, 44, в с. Дівички, Переяслав-Хмельницького району Київської області, і що належала померлому 09.12.2006 року [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 092158 від 14.09.1999, спадщину після смерті якого фактично прийняла, але при житті не оформила його дружина [PERSON]. Посилається на те, що 09 грудня 2006 року помер її батько [PERSON], спадщину після смерті якого належним чином прийняла дружина останнього [PERSON] (мати позивача). Іншим спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], яка спадщину після смерті батька не прийняла. 31 жовтня 2017 року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на земельну ділянку, яка належала померлому [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю та яку [PERSON] фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину належним чином, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 11 червня 2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,444 га через відсутність витягу з Державного земельного кадастру.\~ Факт володіння померлим [PERSON] земельною ділянкою підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON]. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підтверджується матеріалам спадкової справи № 375 за 2007 рік. Своє право на спадщину позивач підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON], копією свого паспорта та свідоцтвами про народження та одруження; довідками сільської ради та головного управління Держгеокадастру у Київській області, матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] До суду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень не має, наслідки визнання позову розяснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01 липня 2004 року передбачено, що «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації». Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,444 га, яка складається із двох ділянок: площею 0,2401 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,2039 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Космонавтів, 44, в с. Дівички, Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 092158 від 14.09.1999 (а.с.19). А право власності спадкодавця [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку підтверджується тим, що остання прийняла спадщину належним чином після смерті [PERSON], що вбачається з матеріалів спадкової справи. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виникнення права власності на майно не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~328,\~374,\~1216,\~1218,\~1225,\~1261,\~1268,\~1270 ЦК України,

Outcome: approved