Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з даним позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , матір позивачки, після її смерті залишилося спадкове майно, до якого входить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що позивач не звернулася у передбачений ст.1269 ЦК України строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що якщо вона на момент смерті матері проживала разом з нею, доглядала за нею, вела спільне господарство та здійснила поховання, то вважається такою, що прийняла спадщину автоматично. У листопаді 2020 року позивач дізналася про заповіт відповідно до якого все майно де б воно не було і з чого б не складалося, взагалі те, що буде їй належать на день смерті мати заповіла позивачці. 29.01.2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Української Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки дізналась про наявність заповіту складеного на її користь поза межами строку для прийняття спадщини, тому просить суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито в загальному позовному провадженні, та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.03.2021 року. 12.03.2021 року, від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого розгляду справи у відсутність позивача та представника, та про витребування доказів, а саме: витребувати у приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Української Н.М. спадкову справу заведену після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 12.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. 18.03.2021 року на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи №20/2021 до майна померлої [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Грейніс В.О. в судове засідання не з`явились, представник надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Новоукраїнської міської ради в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується підписом на розпискі про отримання судової повістки. Пояснень та заперечень суду не надіслали. Відзив до суду не надходив. Третя особа приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українська Н.М. надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Рішення по даній справі залишає на розгляд суду. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені докази, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , в графі «мати» зазначено [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.05.2010 року, вбачається, що згідно актового запису №171 від 29.09.1979 року відділом РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області позивачка зареєструвала шлюб, та її дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с. 6). Отже, померла [PERSON] доводилась рідною матір`ю позивачки. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19.02.2004 року відділом РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1979 року зареєстроване в реєстрі за №249 (а.с. 7). За життя померла [PERSON] склала заповіт та зробила заповітне розпорядження: згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі те, що буде їй належать на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла позивачці [PERSON] (а.с. 9). Однак, у строк, встановлений законом, позивач із заявою про прийняття спадщини після померлої матері до нотаріальної контори не звернулась, вказуючи, що на день смерті проживала разом з матір`ю, доглядала її, та вела спільне господарство, а тому вважала, що фактично прийняла спадщину, крім того про наявність заповіту дізналась лише в листопаді 2020 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за №72/02/33 від 01.02.2021 року, встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але проживає за адресою [ADDRESS] . З 2005 року проживає одна. Зі свідчень сусідів за вказаною адресою проживала мати [PERSON] [PERSON] , вони вели спільне господарство. Позивачка доглядала матір до смерті та здійснила поховання (а.с. 15). Згідно довідки виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради №3922 від 31.03.2004 року [PERSON] дійсно поховала свою померлу матір [PERSON] (а.с.16). Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1 від 29.01.2021 року, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що вона пропустила встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 10). Оглянувши копію спадкової справи №20/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] суд встановив відсутність інших спадкоємців після смерті померлого спадкодавця, а спадкову справу заведено за заявою позивачки. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Тобто спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] (день смерті спадкодавця). Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини представник позивача зазначає саме необізнаність позивачки про наявність заповіту, натомість вказуючи в позові, що позивач проживала до часу смерті разом з померлою матір`ю і вважала, що фактично прийняла спадщину. Дійсно, відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До справи надано акт обстеження житлово-побутових умов зі змісту якого вбачається, що позивачка [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , вони вели спільне господарство. Позивачка доглядала матір до смерті та здійснила поховання. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи питання даного спору суд враховує наступні норми закону: Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця. Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як роз`яснив ВС в постанові від від 13.03.2020 р. по справі № 314/2550/17, в такій категорії спорів суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визнавши, що поважними причинами пропуску строку зокрема є: тривала хвороба спадкоємців; значна відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, представник обгрунтував позовні вимоги тим, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої матері, оскільки не знала про наявність заповіту. Діючи в межах норм закону та дотримуючись позиції Верховного суду, суд вважає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та необхідність звернення до нотаріуса для прийняття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи доводи зазначені в позові та надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що позивач мала об`єктивні причини пропуску у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, оскільки вона не знала про наявність заповіту, а дізнавшись одразу звернулась до нотаріальної контори. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Згідно частини 1 статті 8 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат в позові не ставиться, тому суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved