Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON]пред'явила до суду позов до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності [PERSON], померлому [INFO] року на праві власності 1/3 частини квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на вказане майно в порядку спадкування за законом. Обґрунтовує позов тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Йому на праві спільної сумісної власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на вказане нерухоме майно. [PERSON] у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку із тим, що розмір частки [PERSON] у спірній квартирі не визначений, а вказане майно належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку. В судове засідання позивач [PERSON]подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила розглядати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій просила слухати справу в її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Від третьої особи в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі її представника. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін та третіх осіб. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 31 липня 2001 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS], загальною площею 18,4 кв.м., приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05 лютого 1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської обл. України. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 липня 2013 року, виданим Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України (актовий запис № 43). Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. 20 березня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 528, згідно яким померлий [PERSON] заповів належну йому частку квартири [ADDRESS] [PERSON] 16 січня 2017 року [PERSON] подала до нотаріальної контори письмову заяву про небажання приймати спадщину за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як слідує з довідки №115, виданої 11 січня 2017 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], який помер [INFO] року постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку до дня смерті в [ADDRESS]. Разом з ним на момент смерті була зареєстрована, проживає і зареєстрована по даний час: дружина померлого - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу ст. 1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] Крім того, 03 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. №291/02-14 01 лютого 2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину квартири, у зв'язку із тим, що розмір частки [PERSON] у ній не визначений, а квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Із зазначеної постанови також вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 610/2013 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та заявою [PERSON] про небажання приймати спадщину за заповітом. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду. В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу у натурі. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Беручи до уваги, що зазначена квартира була приватизована на сім'ю в складі 3 осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], і їм видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого зазначена квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, частка [PERSON] в цій квартирі становила 1/3. Однак, у зв'язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло від 31 липня 2001 рокурозмір належної [PERSON] частки у квартирі не визначений, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові та майнові права в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд вважає підставними вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після її померлого чоловіка [PERSON] Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги про встановлення факту належності померлому [PERSON] 1/3 частини квартири, оскільки вирішення питання належності йому майна є його особистим правом, яким він володів до моменту смерті. Вирішення цього питання не може здійснюватися на захист прав померлої особи. Спадкоємець померлої особи, звертаючись з вимогою про встановлення факту щодо померлого, має на меті захист своїх власних прав, свобод та інтересів. Наведене є підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання за нею права власності. Задоволення цього позову (в даному випадку в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири) в повному обсязі поновлює її права, за захистом яких вона звернулася до суду. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 392, 1218, 1223, 1226, 1268-1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial