Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Василенка Олексія Васильовича, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом (в подальшому уточненим в редакції від 16.09.2019) до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.11.2010 між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1570. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2017 у справі №711/10216/16-ц шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2017 у справі №711/901/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 07.02.2017 року і до [INFO]. 08.02.2018 рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради [PERSON] встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] щовівторка та щочетверга з 16:30 год. до 19:00 год., щонеділі з 10:00 год. до 18:00год. без її присутності та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Вказує, що 08.11.2018 вона продала [PERSON] 1/2 частини своєї квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №870 від 11.05.2011. Цей правочин був здійснений нею за попередньою домовленістю з [PERSON] про те, що той не буде здійснювати супротив проти того, щоб їхній син - [PERSON] , проживав разом з нею. Проте зазначає, що відразу ж після оформлення вищевказаного договору купівлі - продажу [PERSON] змусив її, застосовуючи насилля, виписати себе та дитину з квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 225 та № 226 від 11.04.2019 року вона та їхній син - [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але оскільки в даному домоволодінні відсутні будь - які умови для нормального проживання - вона разом із сином проживають в її батьків у трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій є все необхідне задля повноцінного розвитку та проживання дитини. Крім того, з моменту встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , систематично порушує умови, вказані в рішенні №79 від 08.02.2018 року, а саме: або взагалі не з`являється до сина, або забирає/повертає сина не у встановлений час, а коли заманеться. Такі дії відповідача свідчать не лише про те, що він не може приділяти достатньо уваги синові, здійснювати необхідний догляд, забезпечувати освіту і всебічний розвиток, а й про те, що він є небезпечним для дитини, оскільки були випадки, коли [PERSON] забирав дитину на декілька днів, не повідомляючи її про це та не відповідаючи на телефонні дзвінки. Вказує, вона має змогу забезпечити сина всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховує та піклується про нього, має з сином психологічний контакт та прив`язаність один до одного. На підставі зазначеного вище, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.05.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 02.07.2019 відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою в позовній заяві вказується ряд обставин, якими вона обґрунтовує підстави подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини, а також надає суду документи, що на її думку, підтверджують вказані обставини. Вважає, що такі доводи позивачки не обґрунтовують підстави цього позову, спотворюють фактичні обставини справи, є неправдивими, та не стосуються даного позову. Не заперечує, що син на даний час проживає разом з матір`ю. Тож просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім того, 09.07.2019 представником позивачки - адвокатом Василенко О.В. подано відповідь на відзив, в якому заперечують проти доводів відповідача, наведених у відзиві та наполягали на задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 12.09.2019 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Службу у справах дітей Черкаської міської ради та зобов`язано надати до суду висновок щодо розв`язання спору, відповідно до ст. 19 СК України. Ухвалою суду від 13.11.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Василенко О.В. підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в ньому. Додав, що [PERSON] з сином проживає зі своїми батьками за їх адресою. Син відвідує дитячий садок в м. Черкаси і йому потрібна реєстрація, а відповідач дозволу на реєстрацію не надає. Відповідач забирає дитину і не повертає у встановлений графіком побачень строк, не відповідає на дзвінки. Порушує право позивача на те, щоб дитина проживала з матір`ю, а тому позов просить задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала доводи свого адвоката та пояснила, що є рішення Служби у справа дітей, яким встановлено графік спілкування відповідача з сином, але відсутній графік щодо місця проживання, відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дитини. Зазначає, що вона проживає разом з цивільним чоловіком та сином. Відповідач порушує рішення Служби у справах дітей щодо спілкування з дитиною, він не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, а тому, з означених вище підстав, просить визначити місце проживання сина з нею. Судові витрати залишає за собою. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву від 02.07.2019 та додатково суду пояснив, що спору між ними щодо визначення місця проживання сина з матір`ю немає. Син з дружиною зареєстровані у с. Плескачівка, у будинку його діда. Вважає позов необґрунтованим, а обставини викладені в ньому такими, що не відповідають дійсності. Зауважив, що ще до продажу позивачкою йому Ѕ частини квартири, вона та син знялися з реєстрації в ній, а її батьки не захотіли зареєструвати свого онука у своїй квартирі, а тому вони були зареєстровані у с.Плескачівка. Наголошує на тому, що ніякого насилля щодо позивачки він не вчиняв, що сплачує аліменти за рішенням суду, і ніколи не висловлював і не висловлює вимоги про визначення місця проживання сина з ним. Крім того, питання виїзду дитини за кордон аж ніяк не стосується визначення місця проживання сина. А тому просить відмовити позивачці у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Зубалій Н.А. пояснила, що вони розглядали ухвалу суду від 12.09.2019 за участю двох батьків і у кожного з батьків проводилося обстеження умов проживання дитини. Син проживає з матір`ю і батько не заперечує проти цього, а тому відсутній спір між сторонами, про що вони зазначили у листі- відповіді від 26.11.2019 за вих. № 708. Враховуючи думку позивача та її представника - адвоката, думку відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони з 06.11.2010 перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 1336. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2017 у справі №711/10216/16ц шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, відповідно рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2017 у справі №711/901/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 07.02.2017 року і до [INFO]. З рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 08.02.2018 вбачається, що [PERSON] встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , який народився [INFO] щовівторка та щочетверга з 16:30 год. до 19:00 год., щонеділі з 10:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю, про що вказує сама позивачка та на даний час проживають в квартирі батьків позивачки разом з ними за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом опитування сусідів № 242 від 26.04.2019 (а.с. 29). Крім того, за даними довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями виконавчого комітету Плескачівської сільської ради від 11.04.2019 за вих. № 225 вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 01.11.2008 і по теперішній час. Тобто син зареєстрований і фактично проживає разом з матір`ю, відповідач сплачує аліменти на його утримання. Спору щодо батьківства між сторонами немає. До того ж, Виконавчим комітетом Черкаської міської ради в листі від 26.11.2019 № 708 зазначено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] , з 2017 року розлучені, дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Позитивно характеризується з місця роботи та проживання, має задовільні умови проживання. Батько [PERSON] , 1982 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Має задовільні умови проживання. 20.11.2019 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради встановлено, що між батьками не існує спору щодо місця проживання дитини, тому, відповідно до законодавства, орган опіки та піклування м. Черкаси не має юридичних підстав для розгляду зазначеного питання. Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини разом із матір`ю, а посилання позивачки на порушення відповідачем встановленого графіку спілкування батька з дитиною та ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон, суд оцінює критично, як такі, що не стосуються предмету спору, а саме: визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (ст. 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частинами першою та другою ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів про існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання їхнього сина. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах дітей. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed