Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить - 19070,85 грн., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Також, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Також зазначено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі: 19 814,85 грн. з період по квітень 2018 року. Ухвалою судді від 14.12.2018 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.01.2019 від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати Позивача станом на 02.01.2019 року складає 44239,52 грн., із врахуванням часткових розрахунків з позивачем, зокрема заборгованість за травень 2018 року складає 5353,82 грн, за червень 2018 року складає 19070,85 грн. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у багатьох інших аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. 09.01.2019 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути заборгованість по заробітній платі у розмір 24424,67 (за травень та червень 2018 року) та витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Ухвалою суду від 07.02.2019 витребувано від ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату [PERSON] з урахуванням податків та зборів. 28.03.2019 від представника відповідача на дійшло доповнення до відзиву та довідка про наявність заборгованості станом на 25.03.2019 розмір якої складає 22975,67 грн., в якому зазначено, що бухгалтерією може бути надано лише довідку без урахування податків та зборів. У судове засідання представник позивача Алейніков К.Г. надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви та відповідачем у своєму відзиві, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч.1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» до 26.06.2018, була звільнена на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ 2790-к від 26.06.2018). Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом листопада 2018 року - червень 2018 року [PERSON] не отримала у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Разом з тим, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2018 стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 19814,85 грн. по квітень 2018 року. Зазначені обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем, станом на 25.03.2019 розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 22975,67 грн. (травень 2018 року - 3904,82 грн., червень 2019 року - 19070,85 грн.) Таким чином, у зв`язку із частковою виплатою нарахованої але не виплаченої заробітної плати, позовні вимоги (уточнені) позивача підлягають частковому задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 22 75,67 грн. (за травень - червень 2018 року). Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1500,00 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial