Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 612. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]». 23 лютого 2010 року в даному шлюбі народилася донька [PERSON], про що видано відповідне свідоцтво про народження № 276 від 03 березня 2010 року. Однак, позивач вказує, що поступово відносини між нею та чоловіком стали погіршуватись, що робило неможливим їх спільне проживання. Зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З жовтня 2012 року подружжя проживає окремо, та фактично припинилися шлюбні відносини. Позивач вказує, що примирення та збереження шлюбу між нею та чоловіком не можливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам [PERSON](дочки) та її інтересам. В позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу, позивач бажає залишити прізвище чоловіка «[PERSON]». З огляду на вказане позивач просить суд: розірвати шлюб укладений між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів 17.12.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 612. А дитину, [PERSON],[INFO], залишити проживати з матірю. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Позивач на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов від відповідача на адресу суду не надходило. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій він зазначає, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу у його відсутності. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.12.2009 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 612, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17 грудня 2009 року. Від даного шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яка проживає разом з матір'ю. На даний час шлюб носить формальний характер. З жовтня 2012 року подружжя разом не проживає, спільного побуту та господарства сторони не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, шлюбні відносини між ними фактично припинені даний шлюб існує тільки формально. При зверненні до суду позивач також просить визначити місце проживання дитини з матірю. Так, відповідно до ч.1,2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач відповідно до змісту поданої заяви визнав позов повністю, тому за результатами підготовчого провадження у суду є всі підстави ухвалити рішення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, а їх спільну дитину [PERSON], [INFO] залишити проживати разом з матірю. Таким чином, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved