Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, звернувся до [PERSON] з позовом щодо звільнення його від сплати аліментів та припинення стягнення аліментів з нього з листопада 2014 року на користь відповідачки на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відповідно до рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.04.2014 року, у зв'язку з визначенням місця проживання та фактичним проживанням дітей з позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд цивільної справи 07.09.2017 року не з'явилася, хоча про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням відділення поштового зв'язку про отримання нею особисто судової повістки про виклик (а. с. 33). Про причини неявки в суд відповідач не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області І. Шаблій скерувала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, своєї позиції щодо вирішення справи не висловила. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач на судовий розгляд справи не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а представники позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] адвокат Прядун Олександр Маркович позов підтримав та просить його задовільнити. Допитана як свідок, у відповідності до ст.184 ЦПК України, представник позивача громадянка [PERSON] показала, що вона є матір'ю позивача. Відносини з сином у неї нормальні, а з відповідачкою (яка є її невісткою) вона майже не спілкується. [PERSON] показала, що у відповідності до рішення суду її внуки [PERSON] та [PERSON] з листопада 2014 року і по даний час проживають разом з її сином в селі Заміщина Радивилівського району. Діти відвідують місцеву школу в даному селі та знаходяться на забезпеченні батька. З матір'ю діти не проживають. Відповідачка інколи відвідує дітей. На думку [PERSON] позивача треба звільнити від сплати аліментів на утримання дітей, які фактично проживають з ним. Дослідивши показання свідка [PERSON] та інші письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Рішенням Радивилівського районного суду від 22.04.2014 року із позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 400 гривень щомісячно на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття(а.с.5). Рішенням Радивилівського районного суду від 25.06.2015 року місцем проживання дітей [PERSON] та [PERSON] визначено їх проживання з батьком [PERSON].(а.с.7,8). Вищевказані рішення набрали законної сили. Згідно досліджених письмових доказів (актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідки органів місцевого самоврядування), діти [PERSON] та [PERSON] з листопада 2014 року проживають з позивачем в [ADDRESS]. Умови проживання дітей є задовільними(а.с.9,10,12) Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що з листопада 2014 року діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем в [ADDRESS]. Виходячи зі змісту ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, право на отримання аліментів на утримання дітей має той з батьків, разом з яким проживає дитина. Норми ч.4 ст.223 ЦПК України вказують на те, що якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, ії тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків або звільнення від них. Не підлягає до задоволення позовна вимога позивача [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання дітей з листопада 2014 року. Правовідносини про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами врегульовані ст.197 Сімейного кодексу України і не є предметом доказування у даній цивільній справі. Згідно з нормами ст.ст.79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , пов'язаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу( а.с.1 ). Представники позивача [PERSON] просять суд не стягувати з відповідача на його користь судові витрати по справі. Вважаючи на норми ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed