Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2011 у розмірі 17451,85 грн., станом на 04.04.2021, яка складається з наступного: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 12451,85 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В обґрунтування посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору, на підставі анкети-заяви відповідача від 10 листопада 2011 року, позивач надав відповідачу кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Ухвалою судді від 11.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») надав відповідачу, на підставі анкети-заяви від 10.11.2011, платіжну картку. Вказана заява містить підпис відповідача. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу видавались наступні картки: 01.11.2012 з терміном дії до 06/16; 11.12.2013 з терміном дії до 07/17. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача встановлено, що позивачем з 11.12.2013 було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 5000 грн., а з 15.01.2020 - 0 грн. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 598 ч.1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи, зокрема, випискою по картковому рахунку відповідача, підтверджується, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та не сплачує проценти за його користування у встановленому договором порядку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 04.04.2021 утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 5000 грн. Наявність заборгованості по кредиту в розмірі 5000 грн. підтверджена розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача, тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 5000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.11.2011 вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані з 11.12.2013 - 27,6 % річних, з 01.09.2014- 32,40% річних, з 01 квітня 2015 - 42% річних, та становлять станом на 04.04.2021 - 12451,85 грн. Водночас, суд не може в повному обсязі погодитись з таким розрахунком з огляду на наступне. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до липня 2017 включно (строк дії картки). Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2017 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.08.2017, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після липня 2017 року (закінчення строку кредитування), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу кредит зі сплатою 27,6 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом (тобто процентна ставка по кредиту - фіксована). Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17. Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення позивачем відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої законом. Тому, суд вважає, що підвищення процентної ставки порівняно з погодженою сторонами - 27,6 %, є неправомірним та слід застосувати саме процентну ставку у розмірі 27,6 % річних. Виходячи з наданого позивачем розрахунку, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1394,37 грн., які нараховані з моменту укладення договору по 31.08.2014 за процентною ставкою 27,6 % річних. Нарахування в подальшому позивачем процентів за підвищеною позивачем в односторонньому порядку процентною ставкою є неправомірним. Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що сума процентів за користування кредитом, нарахованих за процентною ставкою 27,6 % річних за період з 01.09.2014 по 31.07.2017, виходячи із суми заборгованості за тілом кредиту у вказаному періоді, що відображено у наданому позивачем розрахунку, становить 4082,50 грн. (заборгованість за тілом кредиту 5000 х 27,6 % / 360 х кількість днів користування кредитом у вказаному періоді - 1065 днів). Таким чином, сума нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом за процентною ставкою 27,6 % річних повинна складати 5476,87 грн. = 1394,37 грн. (до підвищення процентної ставки, тобто до 31.08.2014) + 4082,50 грн. (після підвищення процентної ставки за період з 01.09.2014 по 31.07.2017 - дата закінчення строку дії договору). Отже, стягненню підлягає заборгованість по процентах за користування кредитом, нарахованих по 31.07.2017 включно в сумі 5476,87 грн.. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10476,87 грн., яка складається з 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 5476,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 11.12.2013 по 31.07.2017. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial