Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачем [PERSON] в мережі інтернет на загальнодоступних сторінках соціальної мережі www .facebook .com « [INFO] « [INFO] , де розміщено повідомлення: «КАРМА. Дії та їх наслідки», зокрема, що мер був за кермом і п`яний, як ціп, бо розбив службове авто в драбадан, на евакуаторі тихенько в Полтаву, а там за рахунок платника податків зліплять в кучу. Позивач вказує, що вказана інформація, яка є недостовірною та не відповідає дійсності, була поширена на загальнодоступній сторінці групи « [INFO]», яка має 14 587 учасників, серед яких є його виборці - мешканці Гребінківської міської об`єднанної територіальної громади, депутати Гребінківської міської ради та підлеглі. Оскільки [PERSON] займає посаду голови міста, то поширення окресленої інформації створює негативну соціальну оцінку серед мешканців місцевої громади, чим порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Способом захисту в позові визначено спростування поширеної інформації у спосіб, в який вона була поширена. Крім цього, позивач вказує, що внаслідок порушення його немайнових прав він має право на стягнення моральної шкоди, яку визначає розміром в 100 000,00 грн, розмір якої визначено від глибини душених страждань позивава, ступеня вини відповідача, приниження честі, гідності та ділової репутації. Просить стягнути судові витрати. 27.01.2020 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказує, що він не є автором спірної інформації, сам він не звинувачував позивача в тому, що останній п`яний розбив авто, а поширив інформацію, про голову міста, яка потребувала перевірки. 13.01.2020 з цього приводу звернувся у Гребінківську міську раду. Позов оцінює як помсту за його громадянську позицію. Як житель м. Гребінка має право знати, чи дійсно позивач як службова публічна особа дійсно розбив службовий автомобіль і чи дійсно він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, в коментарі під картинкою, тобто спірною інформацією, не звинувачував позивача та не стверджував, що він дійсно розбив службовий автомобіль. Картинкою поділився у «Фейсбуці» в групі « [PERSON] ». Вважає, що його залучено як неналежного відповідача, оскільки не він автор інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. 07.02.2020 [PERSON] подав відповідь на відзив, де вказав, що у відзиві відповідач підтвердив та вказав розповсюдження ним недостовірної та неперевіреної інформації. Доказів, що вказана інформацію розповсюджувалася іншими особами відповідач у відзиві не надав. Позивач вказує, що стилістика викладення відповідачем спірної інформації має стверджувальну форму. Крім цього, у відзиві не надано доказів, що технічне обслуговування та ремонт автомобіля пов`язаний саме службового автомобіля марка RENAULN, модель KOLEOS, тип VF 1 RZG 00858263091, реєстраційний номер [NUMBER] , учасником ДТП є позивач, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. У відповіді на відзив вказується проте, що [PERSON] є належним відповідачем. 27.02.2020 відповідач [PERSON] подав суду копії доказів, зокрема: лист першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури; витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 42020171240000032; лист начальника Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури; витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12020170150000060. Докази направлення копій стороні позивача надано суду. 28.02.2020 [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, матеріали перевірки, які стали підставою для винесення висновку першим заступником керівника Лубенської місцевої прокуратури Котяшем А.І. про «встановлений факт» вчинення ДТП головою Гребінківської міської ради [PERSON] на службовому автомобілі Гребінківської міської ради RENAULN KOLEOS VF 1 RZG 00858263091, реєстраційний номер [NUMBER] ; та у Гребінківському ВП ГУНП в Полтавській області, завірені належним чином копії матеріалів кримінального провадження № 42020171240000032 від 14.02.2020 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Ухвалою від 02.03.2020 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, судовий розгляд відкладено на 10.03.2020. 05.03.2020 адвокатом Рябекою Р.М. подано суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів цивільної справи, а саме: копію адвокатського запиту № 2 від 02.03.2020, адресованого начальнику Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури Замулку С.А.; копію відповіді на адвокатський запит № 33/1-2429 вих.20 від 04.03.2020. Надано суду докази направлення копій стороні відповідача. Станом на 10.03.2020 у суду відсутні дані щодо подання відповідачем [PERSON] заперечення, що є його процесуальним правом, а не обов`язком. При відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У подальшому 04.02.2020 [PERSON] подав заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а 14.02.2020 - про виклик свідків. 19.02.2020 постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні цих заяв. 24.02.2020 ухвалою відкладено судовий розгляд на 02.03.2020 у зв`язку із відсутністю даних щодо отримання сторонами ухвали суду від 19.02.2020. Ухвалою від 02.03.2020 було відкладено судовий розгляду на 10.03.2020. На підставі положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 10.03.2020. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, із врахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (частина 1 статті 28 Конституції України). Конституція України як Основний Закон закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Судом встановлено, що [INFO] у соціальній мережі www .facebook . com на загальнодоступних сторінках « [INFO] : « [INFO] , що був за кермом сам мер і п`яний як ціп бо розбив службове авто в драбадан на евакуаторі тихенько в Полтаву, а там за рахунок платника податків зліплять в кучу. КАРМА Дії та їх наслідки». Як вбачається з дослідженого судом письмового доказу, відповідну інформацію відтворено на фото автомобіля сірого кольору, марки RENAULN, державний номер [NUMBER] . Відповідний матеріал розміщеноу мережі www .facebook.com на сторінці « [INFO] » та « [PERSON] » /а.с. 15,16/. Водночас, у викладеному письмовому тексті зазначено лише загальну назву посади «мер», при цьому не конкретизовано ні місто, ні прізвище, ім`я та по-батькові особи, а далі вказується про стан алкогольного сп`яніння цієї особи, внаслідок чого було завдано певних пошкоджень службовому авто, марка та модель якого у тексті відсутні. Також, як вбачається з наданих письмових доказів, автомобіль, зображений на фото зі змістом відповідної інформації, є власністю Гребінківської міської ради - марка RENAULN, модель KOLEOS, тип VF 1 RZG 00858263091, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 11/. Відповідно до переліку зазначений службовий автомобіль, закріплено за міським головою /а.с. 14/. Рішенням Гребінківської міської ради Полтавської області від 27.11.2017 № 2 визначено повноваження Гребінківського міського голови Колісніченка Віталія Івановича /а.с. 10/. У відзиві на позов [PERSON] вказав, зокрема, що він не звинувачував позивача, тобто [PERSON] , про те, що останній п`яний розбив службовий автомобіль, а лише поширив інформацію про службову особу - голову міста, яка потребувала перевірки. Відповідною картинкою він поділився у мережі www.facebook.com в групі « [INFO]», а тому відповідач не є автором поширеної інформації /а.с.32,33/. Частина 1 статті 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За приписами ст. 1 Закону України «Про інформацію`під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (стаття 30 Закону України «Про інформацію»). Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми. Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака, частіш за все, відсутня. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абзац 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, далі - Постанова Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1) Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер. Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача. За положенням статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію Гребінківського міського голови Колісніченка В.І. інформації, що розміщена відповідачем [PERSON] у соціальній мережі www .facebook .com на сторінці « [INFO] «» [INFO] ». Складову предмету спору становить вимога позивача [PERSON] про зобов`язання відповідача [PERSON] спростувати інформацію, яка є предметом оскарження, протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статті 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1, однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1, положеннями статті 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до роз`яснень пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач [PERSON] займає посаду Гребінківського міського голови, тобто є публічною особо, а тому межі допустимої критики щодо нього значно ширша, ніж окремої пересічної особи. Судом встановлено, що в поширеній в такий спосіб відповідачем письмової інформації зображено службовий автомобіль Гребінківської міської ради, тобто відповідний коментар [PERSON] створено на фоні автомобіля, що належить Гребінківській міській раді та закріплений за позивачем як за міським головою, з коментарем: «…був за кермом саме мер і п`яний як ціп…», безпосередньо стосується саме Гребінківського міського голову [PERSON] , не є критикою дій міського голови та не стосується його приватного життя, а є фактичним твердженням, яке не підтверджене належними та допустимими доказами. Спірна інформація порушує особисті немайнові права Гребінківського міського голови, зокрема право на ділову репутацію та її недоторканність. Подібними висловлюваннями та неперевіреними даними відповідач фактично висвітлює нібито протиправну поведінку позивача, яка полягає у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Вказана інформацію є дискредитуючою та формує відповідну негативну думку у представників громади, органу місцевого самоврядування, інших установ, організацій, що є неприпустимим. Також поширена інформація підриває авторитет позивача [PERSON] як міського голови у територіальній громаді та позиціонує його як особу, яка керувала службовим автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушила правила дорожнього руху, внаслідок чого службовий автомобіль зазнав певних технічних пошкоджень, а кошти платників податків були скеровані на здійснення ремонтних робіт, спричинених начебто протиправною поведінкою позивача. Тобто, спірна інформація є приниженням ділової репутації відповідача та розповсюдження щодо нього неправдивої інформації. Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.32 постанови від 12.11.2019 у справі №904/4494/1 зазначила, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи викладене, для задоволення позовних вимог про спростування недостовірної інформації достатньо доведення факту поширення недостовірної, неправдивою або перекрученої інформації, яка може завдати шкоду особистим немайновим правам особи, або висвітлити діяльність фізичної особи як протизаконну, антиморальну, неналежну, дискредитуючу тощо. При цьому, слід зазначити, що спірна інформація містить стверджувальний характер, в ній йдеться про встановлені факти, така інформація є негативною і завдає шкоди діловій репутації позивача, оскільки дискредитує його як міського голову. Відповідно до роз`яснень пункту 24. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви учасників справи по суті позову,

Outcome: partial