Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в опалювальний період 2010-2017 років відповідачу на житлову площу 24,5 м2, розташовану за адресою: м. Мирноград Донецької області, пров.Технічний, 20/3, на підставі відкритого на імя [PERSON] особового рахунку № 20092, була надана теплова енергія за яку він плату не вносив, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 19659,22 грн., з якої сума основного боргу за період з 01.10.2010 року по 01.05.2017 року - 13574,96 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.11.2010 року по 20.05.2017 року в сумі 952,15 грн., інфляційні збитки за період з 21.11.2010 року по 20.05.2017 року в сумі 5132,11 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає оплатити заборгованість за надані послуги, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. 14 червня 2017 року Димитровським міським судом Донецької області був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надану теплову енергію в сумі 14104,23 грн., 3% річних в сумі 960,52 грн., інфляційних збитків в сумі 5149,93 грн. [PERSON], не погодившись з судовим наказом, звернувся до суду з заявою про його скасування. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 04.07.2017 року судовий наказ було скасовано. Оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку сплачувати заборгованість за надану йому теплову енергію, позивач просить суд стягнути з нього суму заборгованості на свою користь, а також понесені судові витрати в сумі 1600,00 грн. Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та пояснила, що відключення приладів опалення у квартирі відповідача вони не заперечують, було відомо, що відповідач відключив опалення без відповідного дозволу. Перша заява про відключення приладів опалення від відповідача до них надійшли після 01.10.2010 р., а дозволялося відключатися до грудня 2007 р. Щодо погіршення умов інших мешканців це висновок житлово-комунального господарства. Вона вважає, що вони мають право нараховувати вартість опалення за відсутність приладів опалення, які самовільні зняті. Крім того, надала у судове засідання пояснення до своєї позовної заяви, згідно яких, обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством. Метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством. До складу підприємства в якості структурного підрозділу входить Відокремлений підрозділ «Димитровтепломережа», основною діяльністю якої є виробництво теплової енергії та надання її споживачам (юридичним та фізичним особам). На підприємстві позивача на імя власника квартири [PERSON] відкрито особовий рахунок № 20092. який відповідає квартирі [ADDRESS] (колишній Димитров). Житловий будинок №20 по пров. Технічний опалюється газовою котельнею № 94. У звязку з реконструкцією вугільної котельні № 94 і переведенням її на газове паливо та закриттям вугільної котельні № 1, Рішенням Димитровської міської ради від 14.10.2010 р. V/64-3 котельня № 94 була передана виробничій одиниці «Димитровтепломережа» в оперативне управління. Експлуатація котельні здійснювалась Виробничою одиницею «Димитровтепломережа» згідно з Договором від 15.10.2010 р., укладеного між Управлінням комунальної власності Димитровської міської ради та ОКП «Донецьктеплокомуненерго». У звязку з прийняттям котельні № 94 в оперативне управління, для належного обліку обсягів реалізації теплової енергії по всім категоріям споживачів (фізичних та юридичних осіб) на підставі Рішення Димитровської міської ради від 20.10.2010року № 543, Підприємством житлово-комунального господарства Димитровської міської ради було передано Виробничій одиниці «Димитровтепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» особові рахунки за списком, для проведення нарахувань за опалення з 15.10.2010 року, в тому числі мешканцям квартир №1-№15 будинку №20 по пров. Технічний. В переданих списках по особовим рахункам містилась інформація щодо опалювальної площі квартири, адреси квартир, кількість зареєстрованих осіб та їх та прізвища, а також наявність пільгової категорії громадян, що обліковуються по особовим рахункам. Отже, з 15.10.2010 року [PERSON] є споживачем теплової енергії, яку виробляє позивач та надає у квартиру відповідача,що обліковується за особовим рахунком № 20092. Особовий рахунок відкривається на відповідального наймача чи власника або уповноваженого власника квартири (за наявності декількох її співвласників) для здійснення нарахувань плати за опалення та виконання розрахунку на кінець розрахункового періоду. Підставою для відкриття особового рахунку на імя споживача є ордер або свідоцтво про власність чи Договір купівлі-продажу. Таким чином, між позивачем та відповідачем існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст. 11 Цивільного кодексу України. Відсутність письмового договору між сторонами про надання теплової енергії не дає підстав для звільнення від взаємних прав та обовязків, оскільки позивач надає теплову енергію у багатоквартирний житловий будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, а відповідач отримує теплову енергію від точки розподілу - від стояків в межах квартири. Згідно з чинним законодавством житлово-комунальні послуги повинні надаватися на підставі договорів, та відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець та споживач зобовязані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Постановою КМУ від 12 липня 2005 р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Проте відповідно до ст. 215 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Однак, ані Цивільним кодексом Україні, ані Житловим кодексом України, ані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обовязку сплати за опалення його квартири. Разом з цим, чинне законодавство України передбачає різні форми договору (в тому числі усну). Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону №3161-IV від 01.12.2005 р.) визначено термін «договір». А саме: договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі розрахунковий документ). Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Позивач щомісяця направляв відповідачу квитанцію на оплату спожитих послуг з теплопостачання по квартирі 3 будинку 20 по пров.Технічний в м. Мирноград (Димитров). Разом з цим, за нормами статті 11 Цивільного кодексу України зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Тобто, згідно зазначеної статті цивільні права та обовязки виникають не тільки за прямо вказаних обставин, а й з «інших юридичних фактів». Юридичні факти у цивільному праві - це факти обставини, з якими норми цивільного права повязують встановлення, зміну, припинення, поновлення тощо цивільних прав і обовязків. Тобто, група юридичних фактів закріплюється в одній нормі і є явищем одного порядку. Таким чином, юридична (фактична) сукупність містить взаємоповязані елементи, які окремо можуть взагалі не мати правового значення або породжують не ті наслідки, яких прагнули субєкти права. Вказані обставини є етапом на шляху до виникнення прав та обовязків. Отже, незалежно від того, чи є громадянин власником приватизованої квартири або наймачем неприватизованої квартири, він є споживачем житлово-комунальних послуг, тому його обовязком являється своєчасна оплата наданих послуг. Щодо оплати за послуги з теплопостачання у разі тимчасової відсутності мешканців, то Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за № 630, визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Виробники послуг з централізованого опалення несуть витрати із забезпечення нормативної температури повітря у приміщенні незалежно від факту проживання у квартирі споживачів. Отже, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі. Щодо відключення квартири споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків, слід зазначити, що відповідно до положень п. 24, п.25, п.26 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та пункту 1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76 - споживачі мають право відмовитися від послуг опалення, але з обовязковим дотриманням відповідного порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 р. № 169, який набув чинності з 09.12.2007 року). Отже, для вирішення питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до відповідної Комісії органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВПІ власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО. При цьому обовязково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Однак, рішення щодо вказаного питання мешканцями будинку № 20 п. Технічний не приймалося та не обговорювалося на загальних зборах мешканців, а також не приймалося жодного рішення органами місцевого самоврядування та міжвідомчою комісією щодо надання дозволу на відключення квартири відповідача та будинку в цілому від мереж теплопостачання. Крім того, згідно з пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення,| постачання холодної та гарячої води і водовідведення, - відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови . забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих житлових будинках і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного опалення, перенесення нагрівальних приладів, сантехнічних і газових приладів та ін. Відповідачем по справі не надано належних доказів в тому числі не надано Акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення, складеного відповідно до вимог Закону та який був би затверджений відповідною міжвідомчою комісією і який є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 та 2 статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Оскільки системи опалення та гарячого водопостачання будинку є спільною власністю всіх власників приміщень у багатоквартирному будинку, то власник окремого приміщення не має права самовільно змінювати ці системи та здійснювати відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Відповідно до частини 2 статті 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За нормами статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Також зазначаю, що дії щодо відключення приладів опалення погіршують умови проживання у будинку та порушують права мешканців квартир, не обладнаних індивідуальним опаленням, що суперечитиме статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. При цьому слід зазначити, що переобладнання системи опалення призводить до розбалансування внутрішньо будинкової системи опалення, яка відноситься до інженерної системи будинку, як цілісного майнового комплексу. Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно увязані для забезпечення стабільної роботи внутрішньо будинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (відєднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших мешканців , що є недопустимими за Цивільним кодексом України. Саме з метою захисту прав усіх мешканців будинку, не дозволяється відключення від мереж централізованого опалення окремих квартир в багатоквартирних будинках з ініціативи споживача, а можливо лише відключення багатоквартирних житлових будинків з ініціативи споживачів. Виходячи з наведеного та відповідно до чинних нормативно-правових документів, питання відключення житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання вирішується за згодою всіх співвласників багатоквартирного будинку, надання дозволу міжвідомчої комісії на відключення будинку в цілому, з урахуванням затвердженої оптимізованої схеми теплопостачання міста та стану інженерних мереж. Самовільне відключення квартир від мереж централізованого опалення є порушенням вимог пункту 30 частини 3 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (із змінами), згідно якого споживач зобовязаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється, бо це погіршує умови експлуатації внутрішньо-будинкової системи і мешкання всіх або окремих громадян у житловому будинку. Слід зазначити, що відключення окремих квартир у багатоквартирних житлових будинках від централізованого теплопостачання не дає можливості зробити економію витрат енергоносіїв. У разі відключення окремих квартир обсяг теплоносія не змінюється у бік зменшення, оскільки енергоносії, які необхідні для підігріву обєму теплоносія, використовується в повному обсязі. Крім того, у разі відключення квартири від мереж опалення, загальне теплове навантаження будівлі зменшується непропорційно до відокремленої площі. Тому, обсяг теплової енергії, необхідний для опалення житлового будинку, залишається практично незмінним, що в свою чергу, у разі відключення окремої квартири та припинення нарахувань споживачу, - збільшується вартість послуги з централізованого опалення для тих мешканців, які користуються нею. В такому випадку мешканці квартир з низьким рівнем доходу, стануть заручниками ситуації та змушені будуть платити більшу ціну за послуги з централізованого опалення. Крім того, у разі відключення окремої квартири від мереж опалення температура внутрішнього повітря в суміжних квартирах та приміщеннях може не відповідати нормативній. Це повязано із збільшенням теплових витрат через огороджувальні конструкції. Слід також зазначити, що в силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний: своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, повязаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно - технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. За нормами статті 322 Цивільного кодексу України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 383 ЦК України також зазначено, що власник житла повинен використовувати належне йому майно (квартиру, будинок) за цільовим призначенням, тобто для проживання, забезпечувати його схоронність, утримувати у належному санітарному та технічному стані, утримуватись від руйнування або псування, підвищувати благоустрій житла та ін. Ремонт та зміни власник має право проводити, якщо вони не призведуть до порушень або обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку. Пунктом 1.4.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій власник (наймач), що припустив самовільне переобладнання, зобовязаний за власний рахунок привести приміщення до попереднього стану. Статтею 319 Цивільного кодексу України зазначено, що власність зобовязує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має субєктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Відповідно до п.5 вказаної статті власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Тобто, відповідач зобовязаний підтримувати систему централізованого опалення в квартирі у належному стані, проте, він не виконав цих обовязків. Посилання відповідача у попередньому судовому засіданні щодо неотримання послуг з централізованого опалення є некоректним, оскільки позивач зі своєї сторони надав відповідачу зазначену послугу, а відповідач своїми противоправними діями, шляхом внесення змін до інженерних мереж будинку та відключення радіаторів у квартирі, унеможливив отримання цих послуг в повному обсязі. З урахуванням викладеного, вбачається, що відповідач відключився від мережі централізованого опалення без дотримання встановленого порядку, а самовільне відключення приладів опалення не може бути підставою для не нарахування плати за надану теплову енергію так як суперечить чинному законодавству України. Крім того, діючим законодавством не передбачена форма та порядок складання Акта про самовільний демонтаж приладів опалення, оскільки самовільне відключення від системи централізованого опалення заборонено. Складені житловими організаціями акти, в тому числі Приватним підприємством «Домінант-Сервіс» (управитель житлового фонду), не являються актами субєкта владних повноважень і не зобовязують позивача до будь-яких дій, в тому числі звільнення відповідача від оплати за опалення. Таким чином, самовільне відключення радіаторів в квартирі відповідача не є підставою для звільнення, або зменшення плати за теплову енергію за певний період та факт самовільного відключення від мереж централізованого опалення не породжує його право на несплату вартості послуг. Оскільки позивач надає послугу відповідачу з теплопостачання, а відповідач самостійно відключався від централізованого опалення та без дотримання встановленого порядку, то вважаю нарахування за опалення правомірними, а позовні вимоги обґрунтованими. Щодо застосування загального строку позовної давності до нарахованих сум за послуги з теплопостачання зазначаю, що жодним діючим законодавчим актом України не передбачено списання заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (в т.р. за теплову енергію) для населення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки та застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі, або більш тривалі строки (ст. 258 ЦК України). Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності. Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого цивільного права чи інтересу шляхом подачі позовної заяви до суду. Іншими словами, поки порушення права не відбулося, не може бути й мови про початок перебігу позовної давності. Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму несплачених платежів, необхідно, зазначити, що відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом вже встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до частини 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобовязання та пені що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже, 3% річних та інфляційних не є санкцією за невиконання або неналежне виконання зобовязання, а являються відсотками за користування грошовими коштами (користуванням товарним кредитом) згідно частини пятої статті 694 Цивільного кодексу України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Таким чином, зазначені відсотки за своєю юридичною природою є заборгованістю, тому зменшення їх розміру неможливо та до цих вимог застосовується загальний строк позовної давності, а не спеціальний (скорочений). З урахуванням зазначеного вище, вважає, що розрахунок боргу за теплову енергію, 3% річних та інфляційних позивачем виконано відповідно до вимог законодавства та вважає, що відповідачем в односторонньому порядку порушені умови договору, який фактично був укладений згідно відкритого особового рахунку та відповідно, позивачем фактично надавалась теплова енергія відповідачу у квартиру [ADDRESS] та вважає, що заявлені вимоги можуть бути задоволено в повному обсязі. Просила суд дати належну оцінку доказам по даній справі та ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за теплову енергію в сумі 13574,96 грн., інфляційні в сумі 5132,11 грн., 3% річних в сумі 952,15 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн. за реквізитами, що вказані у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він зняв прилади опалення для того, щоб запобігти аварійним ситуаціям, оскільки вони були зношені. Стояки він заізолював. Не вважає, що скоїв злочин. Постачальник повинен був припинити теплопостачання. Він не заперечує, що самовільно відключився, але ситуація цього потребувала. Дозвіл на відключення йому не видавався. Квартира знаходиться у його власності. Будинок підключений до ЦО, опалюють гарно. Його квартиру щорічно обстежували, інколи видавалися приписи про відновлення приладів опалення. Він їх не виконував, тому що це накладно і він там не завжди мешкав. Він отримував платіжки по заборгованості. Вперше він звернувся до позивача у 2010 р. Він заявляє про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область м.Мирноград пров.Технічний, 20/3. Згідно з довідкою, наданою виконавчим комітетом Мирноградської міської ради зареєстрований в даній квартирі з 01.12.2016 року (а.с. 29). За період з 01.10.2010 року по 20.05.2017 року плата за користування тепловою енергією, яка подавалася до квартири № 3 будинку № 20 по пров.Технічний м.Мирнограда Донецької області не вносилася, заборгованість за цей період складає: 19659,22 грн., з якої сума основного боргу за період з 01.10.2010 року по 01.05.2017 року - 13574,96 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.11.2010 року по 20.05.2017 року в сумі 952,15 грн., інфляційні збитки за період з 21.11.2010 року по 20.05.2017 року в сумі 5132,11 грн. (а.с. 8-10). Згідно з актами про включення (відключення) житлового будинку № 20 по пров.Технічний в м.Мирнограді Донецької області, довідок про ремонтні роботи, відповідачу фактично надавалася теплова енергія (а.с. 13-19). У період часу з 2008 року по 2016 рік відповідач неодноразово, а саме: 12.05.2008 року, 24.09.2009 року, 01.09.2010 року, 16.09.2010 року, 05.11.2010 року, 31.10.2011 року, 21.11.2016 року, звертався із заявами до ПЖКГ м.Димитрова, ПП «Домінант-Сервіс» м.Димитрова, КП «СЕЗ» м.Димитрова, ОКП Донецьктеплокомуненерго» з проханням не проводити нарахування за опалення, оскільки прилади опалення у квартирі відсутні (а.с.64-70). Відповідно до актів технічного стану квартири, складених за участю представників ПЖКГ Димитровської міської ради, ПП «Домінант-Сервіс», у квартирі за адресою: Донецька область м.Мирноград пров.Технічний, 20/3 прилади центрального опалення відсутні з 2009 року, стояки через квартиру проходять транзитом, в квартирі ніхто не мешкає (а.с. 71-78). Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно за ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст.156 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених ПКМУ від 08.12.1992р. в редакції ПКМУ від 24.01.2006р. № 45, власник квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання населенню послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, якими передбачені розрахунки для встановлення оплати послуг, плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Згідно за ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК України плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам, тобто споживачі зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги і нести майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із договору надання послуг, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Між сторонами існують фактичні договірні відносини з надання і отримання послуг у вигляді теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку № 20092. Згідно ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен зявитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Відповідачем належних доказів щодо ненадання послуг, не надано. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання, тому позивач мав право на стягнення заборгованості, яка виникла за надану відповідачу теплову енергію. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач в односторонньому порядку порушив умови договору, який фактично з ним був укладений згідно відкритого особового рахунку відповідно до якого, йому надавалася послуга з надання теплової енергії. Відповідно до п.25 Правил надання населенню послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання забороняється. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самовільно відключився від мереж централізованого опалення, а тому його доводи щодо відсутності приладів опалення як підставу для ненарахування плати за надану теплову енергію, не ґрунтуються на Законі. Щодо відсутності договору між сторонами по справі, то суд зауважує, що згідно ст.11 ЦК України, зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Оскільки позивач (без укладання договору) надає послугу з теплопостачання, а споживач самовільно відключився від центрального опалення, то відповідно, позивач нараховує плату за надану теплову енергію, а відповідач повинен сплачувати кошти за її надання на підставі відкритого на його імя особового рахунку. Крім того, оскільки відповідачем при розгляді спору заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає, що заяву відповідача необхідно задовольнити у відповідності з вимогами п.4 ст.267 ЦК України, з урахуванням положень ст.257 ЦК України, відповідно до яких загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та стягнути з нього заборгованість за надану теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 01.05.2017 року. В силу ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 808,08 грн. пропорційно задоволеним вимогам . На підставі ст.ст.156, 162 ЖК України, ст.ст.11, 525, 526, 322 ЦК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.18, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630, наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання»,

Outcome: partial