Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 14.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] отримала у борг грошові кошти у розмірі 5 000 грн., які зобов»язалася повернути до 01.07.2011 р. та у випадку несвоєчасного погашення боргу сплачувати 3 % щомісячно. У встановлений термін борг не було повернуто, тому відповідач повинна сплатити йому за 30 місяців 4 500 грн. за порушення виконання грошового зобов»язання. Позивач просив стягнути з [PERSON] борг у розмірі 5 000 грн., три відсотки у розмірі 4 500 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн. та судові витрати у розмірі 670 грн. Рішенням Амвросіївського районного суду від 25 квітня 2014 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 5 000 грн. та судовий збір у розмірі 263,60 грн., а всього 5 263,60 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Розстрочено виконання рішення суду на один рік в частині стягнення суми боргу у розмірі 5 000 грн. зі сплатою 416,66 грн. щомісячно. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних за порушення зобов»язання у розмірі 4 500 грн. та задовольнити його вимоги, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, помилково застосовано ст.1193 ЦК України, яка на виникли правовідносини не розповсюджується. В судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині стягненні трьох відсотків щомісячних та ухвалити в цій частині нове рішення з наступних підстав. Задовольняючи частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики суд першої інстанції виходив з того, що 14.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики на суму 5 000 грн. на підставі боргової розписки, за яким [PERSON] отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 5 000 грн. строком повернення до 01.07.2011 р. Сторони передбачили, що у разі несвоєчасного погашення боргу відповідач сплачує три відсотка щомісяця. Вироком Амвросіївського районного суду від 13.12.2013 р. [PERSON] засуджено за ч.1 ст.185 КК України та у відшкодування шкоди з неї на користь позивача стягнуто 43 054,60 грн. Враховуючи наведене, те, що на утриманні [PERSON] знаходиться двоє малолітніх дітей, вона отримує незначну заробітну плату у розмірі 1157 грн. та грошову допомогу на дитину у розмірі 930 грн., тому позов задоволено частково лише в частині стягнення боргу у розмірі 5 000 грн. В частині стягнення 3 % щомісячних за порушення грошового та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн. відмовлено. Рішення суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні трьох відсотків щомісячних. При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача вона може бути звільнена від відповідальності за порушення грошового зобов»язання. Так, відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 5 000 грн., які зобов»язалася повернути в строк до 01.07.2011 р. Згідно умов договору [PERSON] у разі несвоєчасного погашення боргу зобов»язалася сплатити три відсотка щомісячно (а.с.5). Враховуючи, що відповідач у встановлений строк не повернула борг, то вона повинна нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов»язання за період з 02.07.2011 року до 02.02.2014 р. у розмірі 4 500 грн. Судом першої інстанції помилково до виниклих правовідносин застосовано вимоги ст.1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, оскільки зазначена норма закону розповсюджується на правовідносини, які виникли з відшкодування шкоди, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини з договору позики. За таких обставин, рішення суду в частині відмови у стягненні трьох відсотків щомісячних підлягає скасуванню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 500 грн. Посилання відповідача на те, що вона працювала у [PERSON] і боргова розписка була написана нею особисто під тиском позивача безпідставе, оскільки не підтверджено жодними доказами. Посилання відповідача на те, що їй не було відомо про відповідальність за прострочку виконання зобов»язання не відповідає обставинам справи, оскільки [PERSON] особисто писала боргову розписку, в який передбачено таку відповідальність. В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом відповідно до вимог ст..303 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial