Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.04.2016 року «Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м.Кременчуці», йому відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0540 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна - будинку та гаража, розташованих на земельній ділянці та відсутністю дозвільних документів на їх будівництво. Рекомендовано звернутися до суду щодо визнання права власності на нерухоме майно. В липні 1968 року він добросовісно заволодів та з того часу відкрито, безперервно володів житловим будинком [ADDRESS] [ADDRESS] . Спірний житловий будинок будував разом з [PERSON] на земельній ділянці, переданій йому у користування згідно Договору № 233 на право будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 17 грудня 1963 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 7750. Відшкодувавши вартість будівельних матеріалів [PERSON] залишився проживати у будинку [ADDRESS] . При заволодінні будинком не знав і не міг знати про відсутність у нього правових підстав для набуття права власності. Безперешкодно відкрив домову книгу для прописки громадян, згідно якої значився домоволодільцем, сплачував податок на землю, страхував будинок, оформив особові рахунки для надання та сплати комунальних послуг. Право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано, [PERSON] , як спадкоємець після померлого чоловіка права на даний будинок не заявила і не заявляє. Враховуючи добросовісність заволодіння та безперервнісь і відкритість володіння житловим будинком, просив суд визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач [PERSON] , правонаступник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області надала суду відзив на позов, при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду. Ухвалою судді від 23.01.2018 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи Кременчуцьку міську раду Полтавської області. Ухвалою суду від 01.03.2018 року, 11.04.2018 року здійснено виклик у судове засідання відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 11.04.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 15.11.2018 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача. Ухвалою суду від 08.04.2019 року поновлено провадження у справі, витребувано документи. Ухвалою суду від 10.05.2019 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача, витребувано документи. Ухвалою суду від 11.06.2019 року поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] . Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 1963 році [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , отримав дозвільні документи на будівництво житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором № 233 на право будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 17.12.1963 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 7750, зареєстрованого 17.12.1963 року у Відділі комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих по реєстру обліку індивідуальних забудовників, реєстровий № 233. Реєстрація права власності на будинок за [PERSON] у встановленому законом порядку не відбулася. [PERSON] та [PERSON] спільно будували буд. [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] відшкодував [PERSON] вартість будівельних матеріалів та залишився проживати у будинку. Згідно відомостей, які значаться в домовій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , яка розпочата 01.07.1968 року, домоволодільцем значиться за [PERSON] . З архівного витягу, виданого Архівним відділом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № Ч-121/01-27 від 06.12.2017 року, вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих Полтавської області № 205 від 25.03.1977 року «Про упорядкування адресних номерів існуючих домоволодінь та часткове перейменування [ADDRESS] домоволодінню [ADDRESS] , встановлено новий адресний № [NUMBER] . Про добросовісність володіння [PERSON] спірним будинком свідчать наступні його дії: [PERSON] страхувався спірний житловий будинок, сплачувалися податок на землю та кошти за житлово-комунальні послуги надані за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Страховим свідоцтвом про страхування будівель і тварин, що належали громадянам, серії [NUMBER] від 16 липня 2000 року, платіжним повідомленням від 12 червня 1996 року, квитанцією № 401 від 09.11.2011 року. 13.11.2007 року КП «Кременчуцьке МБТІ» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] за інвентаризаційною справою № 317. Згідно довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № Ч-154/01-27 від 08.12.2015 року, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 02.10.1963 року № 424/1 «Про виділення земельної ділянки гр…… для індивідуальної забудови» містить персональні дані про іншу фізичну особу. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.04.2016 року «Про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці », [PERSON] відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0540 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна - будинку та гаража, розташованих на земельній ділянці та відсутністю дозвільних документів на їх будівництво. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 13.12.2017 року, вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку літ. «А,а,а1г», житловою площею 15,3 кв.м., загальною площею 21,4 кв.м., вбиральні літ. «В», гаражу літ. «Б», замощення - І, огорожі № 1-3. Згідно довідки-додатку до даного технічного паспорту № 7 від 18.04.2018 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] , за даними технічної інвентаризації, проведеної 13.12.2017 року за заявою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок побудований у 1963 році, вбиральня - у 1963 році, гараж - у 1973 році, також побудовані тимчасові споруди замощення і огорожа. Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна вказані об`єкти не належать до самочинного будівництва . [PERSON] без підтвердження факту, що посвідчує його речове право на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , не мав можливості звернутися до Реєстраційної служби з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку передбаченому ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Відповідач [PERSON] , яка є спадкоємцем після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , на спірний житловий будинок не претендує, до суду з заявою про визнання на нього права власності в порядку спадкування не зверталася, зустрічних позовних вимог не заявила. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.09.018 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом № 2166. Спадкоємцем за законом є дочка померлого [PERSON] - [PERSON] Вказане підтверджується копією спадкової справи № 13/2019, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 131-150). Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним (Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року, справа № 215/5451/16-ц, провадження № 61-8009св18). При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відкритість володіння означає, що воно є очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Вказане узгоджується з позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 06.09.2018р. по справі № 205/1178/16-ц, від 27.09.2018р. по справі № 571/1099/16-ц, від 31.10.1018р. по справі № 683/2047/16-ц. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правиластатті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положеннястатті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 14 Постанови). Викладене свідчить про те, що у відповідності до норм ч. 1 ст. 344 ЦКУ, з урахуванням норм п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, десятирічний строк давнісного володіння [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] почав свій перебіг 01.01.2001 року та сплив 01.01.2011 року, який, на час подання позову, вже минув, та свідчить про виникнення у нього законних підстав для набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Суд враховує те, що факт відкритого та безперервного, більше 10 років, володіння [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] , підтвердила в своїй письмовій заяві сусідка [PERSON] та допитані в судовому засіданні свідки: дружина [PERSON] та сусід [PERSON] . Оскільки [PERSON] добросовісно заволодів та безперервно і відкрито володів по день смерті житловим будинком [ADDRESS] , а також те, що відповідачем [PERSON] та її померлим чоловіком не вчинялося жодних дій, що свідчили б про визнання обов`язку позивача щодо повернення спірного житлового будинку у їх володіння, тому суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для визнання за [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] , права власності на житловий будинок за набувальною давності згідно ст. 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved