Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Чорноморської міської ради діючи в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що мати малолітнього [PERSON], [PERSON] самоусунулася від виховання дитини, не працює, неодноразово була засуджена за злочини, пов'язані із незаконними діями щодо наркотичних засобів, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Дитина опинилася у складних життєвих обставинах. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, крім того просить передати малолітнього [PERSON] [INFO] Виконкому Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування для вирішення питання про форму його подальшого влаштування. Сторони були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, представник позивача через канцелярію суду надала письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, проти винесення якого не заперечує. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутність не просила. Представник органу опіки та піклування виконкому Чорноморської міської ради Одеської області надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути дану справу без його участі. (а.с. 26). Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 23 лютого 2017 року, відповідно до ст. 225 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є матір'ю одиначкою до малолітнього [PERSON] [INFO], відомості про батька занесені до свідоцтва про народження у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, про те що Запис про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене, провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (а.с. 3-4). Відповідно до інформації листа № 115 від 18.11.2016 року наданої ІЗШ 1-3 ступенів № 4 Чорноморської міської ради Одеської області, дитина не відвідувала кілька днів школу та працівниками школи був проведений вихід по місцю проживання дитини для виявлення причин пропуску школи, двері мати не відчинила, не роз'яснила причини пропуску школи дитиною (а.с. 5). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 22.11.2016 року складених комісією працівників служби у справах дітей мати не відчинила двері, тому унеможливила оглянути умови проживання дитини, бабуся на запрошення прийти в службу у справах дітей для співбесіди стосовно виховання та навчання [PERSON] вимкнула телефон. Зі слів дитини він захворів 14.11.2016 року його лікуванням ніхто не займався, його речі знаходяться і у матері і у бабусі, був складений акт про тимчасове влаштування дитини в притулок для дітей (а.с. 6-7). Відповідно до довідки № 01/17-110 від 25.11.2016 року ДЗ «Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті МОЗ України» відповідач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 03.2005 року у зв'язку з вживанням наркотичних речовин (а.с.8-9). Згідно висновку № 1-17-1219 від 20.12.2016 року виконавчого комітету Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування, мати страждає на хронічну наркоманію, самоусунулася від виховання дитини, малолітній [PERSON] фактично залишився поза увагою матері, бабусі і діда. З 22.11.2016 року дитина була виявлена та влаштована в притулок для дітей «Світанок» в м. Одеса, як залишена без батьківського піклування. Відповідач за час перебування дитини в притулку не провідувала його не цікавилася його життям, здоров'ям, розвитком. Обстежити житлові умови так і не вдалося, так як мати не відчиняє двері (а.с. 20-21). Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Під час розгляду справи з'ясувалося, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини, що узгоджується з роз'ясненнями, наведеними у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Відповідно до ст. 166 СК України, відповідач втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути її законним представником; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дітьми. Дані обставини не звільняють відповідача від обов'язку щодо утримання дитини в порядку ч. 2 ст. 166 СК України. Тому суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів обґрунтованою та приходить до висновку про необхідність одночасно з позбавленням батьківських прав вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи дане питання, суд виходить з положень статей 180 - 183 СК України, в яких серед іншого зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виховання дитини, не проявляє відносно неї належної батьківської турботи, хоча має таку можливість з огляду на його вік, і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, крім того суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якими передбачений обов'язок відповідача відшкодувати позивачеві понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 19).

Outcome: approved