Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], звернувся до суду з позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з березня 1960 року проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Пізніше у його родині народилися діти, які разом проживали в даній квартирі. Спірна квартира, а саме кімната 15,3 кв.м, була отримана його матір'ю згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 11.07.1960 року, яка 27 років пропрацювала на державному підприємстві «Завод Укркабель». Згодом на підставі спільного рішеня адміністрації та профспілкового комітету в 1989 році та 1990 році були приєднані ще дві кімнати, разом житлова площа складала 64,1 кв.м, а загальна площа 83,2 кв.м. [PERSON] неодноразово зверталась до керівництва заводу «Укркабель» щодо приватизації квартири, але їй пропонували укласти лише договір оренди на квартиру, а в приватизації постійно відмовляли. Таким чином, позивач проживав в даній квартирі з 1960 року, а його неповнолітні діти з моменту народження з 1997 року та 1999 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2007 року позов [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Завод Укркабель», ДП «Стандарт», ВТОВ «Город», третя особа: ТОВ «Шато» про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним в частині щодо продажу спірної квартири було задоволено. На початку вересня 2013 року працівниками ТОВ «Шато» було незаконно та самовільно, застосовуючи фізичну силу, виселено позивача та неповнолітніх дітей з вищевказаної квартири, в зв'язку з чим позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою про злочин. Позивач вважає, що незаконне виселення порушує його та його родини конституційне право на повагу до житла, а також має на меті зробити його родину безпритульними, оскільки іншого житла позивач немає. За таких обставин позивач просить вселити його та його неповнолітніх дітей до квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідача ТОВ «Шато» не чинити перешкод [PERSON] та його дітям у користуванні житловим приміщенням в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Шато» в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що 13.12.2004 року ТОВ «Шато» на підставі договору купівлі-продажу придбало у власність житлове приміщення (квартиру) [ADDRESS]. Відповідач повністю оплатив продавцям вартість придбаних житлових приміщень, а отже, відповідач є добросовісним набувачем спірного приміщення та не має відношення до відносин, які виникли у позивача з попередніми власниками. 04.04.2016 року представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 11.07.1960 року № 367-Д «Про надання житлової площі», [PERSON] було надано на сім»ю з двох осіб, в тому числі вона, син [PERSON], одну кімнату, площею 15,3 кв.м за адресою [ADDRESS]. В подальшому в цій квартирі почали проживати діти позивача [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 25.09.1995 року, домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано за АТ «Завод Укркабель» на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради № 83 віл 13.02.1989 року. Згідно з договором № 1 від 13.10.1995 року Завод «Укркабель» продав, а АТЗАТ «Агрокомплекс «Омега» купило будинок [ADDRESS] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2007 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Завод «Укркабель», ДП «Стандарт», ВТОВ «Город», третя особа: ТОВ «Шато» про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку частково недійсним було задоволено. Даним рішенням визнано недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2007 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2007 року залишено без змін. Також судом встановлено, що 26.07.2000 року АТЗТ «Агрокомлекс «Омега» уклало договір купівлі-продажу спірної квартири № 3 з [PERSON], за умовою якого останній набув право власності на 18,2/100 частини, та із [PERSON], який набув право власності на 12,5/100 частин квартири. 30.12.2004 року [PERSON] та [PERSON] продали належні їм частки квартири ТОВ «Шато», в тому числі й житлову, займану родиною позивача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2011 року, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] до ДП «Стандарт», ВТОВ «Город», [PERSON], [PERSON], ТОВ «Шато» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними залишено без задоволення. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2012 року скаргу [PERSON], [PERSON] задоволено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм рішенням визнав недійсними з моменту укладання: договір купівлі-продажу від 26.07.2000 року 18,2/100 частин квартири [ADDRESS], укладений між АТЗТ «Агрокомплекс «Омега», правонаступником якого є ДП «Стандарт» ВТОВ «Город» та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 26.07.2000 року 12,5/100 частин квартири [ADDRESS], укладений між АТЗТ «Агрокомплекс «Омега» та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 30.12.2004 року 37,58/100 частин квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Шато». ТОВ «Шато» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, що не були та не могли бути відомі на час розгляду справи. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року заяву ТОВ «Шато» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року було задоволено. Даним рішенням рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року скасовано; касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] відхилено; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2011 року залишено без змін. Задовольняючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні встановив, що згідно з Актом обстеження технічного стану будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання непридатним для мешкання, який затверджено розпорядженням представника Президента України від 28.06.1994 року 505, встановлено, що будинок [ADDRESS] в м. Києві не відповідає санітарним та технічним вимогам, що потребують жилі будинки, і є, непридатним для мешкання, права позивачів на користування житлом: квартирою [ADDRESS] припинилися у зв'язку з визнанням будинку непридатним для мешкання. Права позивачів на користування житлом припинено до укладання оспорюваних договорів, а відповідно немає підстав вважати, що цими договорами порушено їх право на користування житлом, оскільки такого права на час їх укладання вони не мали. Права позивачів на надання їм житлового приміщення у зв'язку з визнанням непридатним для мешкання будинку, де вони проживали, у разі їх порушення підлягають захисту в інший спосіб. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що право позивача та його родини на користування спірним житлом припинено до укладання оспорюваних договорів. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Докази, які знаходяться в матеріалах справи, вказують на те, що відповідач ТОВ «Шато» є добросовісним набувачем спірної квартири, а отже, у позивача відсутні будь-які правові підстави для вселення до вищевказаної квартири. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed