Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.07.2019 року (ас.80-81), звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що був укладений між ним та [PERSON] на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області 14.03.2001 року та зареєстрований за № 03/17-НД - дійсним та визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 116,0 кв. м., житловою площею 76,5 кв. м., що розташований в даний час за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 14.03.2001 року між ним (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за № 335 від 22.04.1997 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області, при цьому після придбання будинку право особистої власності позивача на вказаний будинок було зареєстровано в Павлоградському МБТІ Дніпропетровської області 06.04.2001 року за № 6-197. На даний час, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Павлоградська товарна біржа, як юридична особа, припинила свою діяльність з 01.12.2010 року. За договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані всі умови договору, а зокрема сторони передали один одному об`єкт нерухомості та прийняли його, однак нотаріально договір не посвідчили, оскільки він був укладений на товарній біржі та відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. Проте, на теперішній час позивач не має змоги в повному обсязі розпоряджатися житловим будинком та реалізувати свої майнові права, а зокрема продати будинок, оскільки нотаріус відмовив позивачу в цьому, посилаючись на те, що угоди, затверджені на біржі, не вважаються правовстановлюючими документами, в зв`язку з чим позивач змушений звертатися до суду. За таких обставин позивач, посилаючись на ст. ст. 2, 13, 76-80, 81, 223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, ст. 47 ЦК УРСР, просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що був укладений між ним та [PERSON] на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області 14.03.2001 року, зареєстрованого за № 03/17-НД - дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 116,0 кв. м., житловою площею 76,5 кв. м., що нині розташований за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та судові витрати по справі просив залишити за ним (ас. 101). Представник відповідача по справі Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області Зражевський О.О. в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі (ас.60-61, 100). Третя особа по справі Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та проти заявлених вимог не заперечували (ас.99). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 10.05.2019 року та 05.06.2019 року постановлені ухвали про залишення позову без руху (ас. 24-25, 45); - 19.06.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження, залучення до участі в справі третьої особи (ас.51-53); - 17.07.2019 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (ас. 76); - 09.08.2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (ас.94-95). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, в судовому засіданні встановлено, що 14.03.2001 року між позивачем по справі [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) на Павлоградській товарній біржі Дніпропетровської області за реєстровим номером 03/17-НД , відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець продав, а покупець купив жилий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці присадибних земель Юр`ївської сільської ради, при цьому жилий будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 335 від 22.04.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Юр`ївської держнотконтори та зареєстрованого в Павлоградському МБТІ за № 6-197 від 23.04.1997 року. Жилий будинок продано за 1\~700 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. В договорі зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України останній підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації м. Павлограда та у Юр`ївській сільській раді, при цьому відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказаний договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ас.17-18). Позивач зазначив, що на даний час посвідчити спірний договір нотаріально неможливо, оскільки з продавцем [PERSON] останній з моменту укладення договору (більше 18 років) не спілкується, інформацією щодо місцезнаходження [PERSON] не володіє, а окрім того право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Павлоградському МБТІ ще 06.04.2001 року, що виключає можливість в даний час нотаріально посвідчити спірний договір. З копії технічного паспорта на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що виготовлений 03.01.2001 року, вбачається, що власником житла в такому зазначений [PERSON] , при цьому даних щодо наявності на території домоволодіння самочинно збудованих споруд технічний паспорт не містить (ас.12-15, 19-20). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , виготовленого станом на 23.05.2019 року , наявності самочинно збудованих споруд не вбачається, при цьому згідно акту від 23.05.2019 року під час технічного обстеження вказаного домоволодіння встановлено , що переобладнання та уточнення лінійних розмірів в літ. А 1 в поз. 1 5 та поз. 1 6, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації, не належить до самовільного будівництва та не підлягає вводу в експлуатацію, при цьому загальна площа домоволодіння становить 116, 0 кв. м., житлова 76,5 кв. м., сарай літ. «В» та вбиральня літ. «Г» знесено (ас.25-39). Відповідно до рішення Юр`ївської селищної ради № 255-14/VІІ від 13.06.2018 року «Про адресне упорядкування домоволодінь» вирішено упорядкувати нумерацію будинків по смт. Юр`ївка відповідно проведеної інвентаризації, згідно з додатком, відповідно до якого будинок по [ADDRESS] ( власник [PERSON] ) перенумеровано та останньому присвоєно № 10 (ас.82). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 06.02.2012 року Юр`ївською селищною радою та зареєстрованого в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди землі за № 122590001000238 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] площею [NUMBER] , 1414 га для ведення особистого селянського господарства (ас.21). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 06.02.2012 року Юр`ївською селищною радою та зареєстрованого в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122590001000239 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (ас.22). Оскільки, права і обов`язки сторін за договором купівлі-продажу житлового будинку виникли і закінчилися до набрання чинності ЦК України, в редакції 2004 року, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, то слід застосовувати Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній в належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Не дотримання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст. 227 ЦК УРСР житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності органами Павлоградського МБТІ 06.04.2001 року за № 6-197 був зареєстрований за [PERSON] (ас.17-18). Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Павлоградським МБТІ права власності на житловий будинок за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 14.03.2001 року, не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності та об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121 передбачала таку підставу для державної реєстрації права власності, як договори купівлі-продажу, зареєстровані на біржі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна сторона повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Оскільки, покупець та продавець повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку, домовившись щодо всіх істотних умов договору, при цьому позивач сплатив за придбане майно грошові кошти та зареєстрував договір відповідно до ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в Павлоградському МБТІ, тобто відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору дійсним, приймаючи до уваги, що посвідчити такий в даний час в нотаріальному порядку з об`єктивних причин неможливо (позивач не спілкується з продавцем більше 18-ти років, інформацією щодо місцезнаходження останнього не володіє). Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР набув право власності на житловий будинок та визнання такого за позивачем не суперечитиме принципам розумності, справедливості та добросовісності, а також вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд не вважає за потрібне вирішувати питання щодо поновлення позивачу пропущених строків позовної давності, про що позивач зазначає в тексті позовної заяви, враховуючи що ні відповідач, ні третя особа по справі не просили застосувати наслідки спливу позовної давності (ст.267 ЦК України). Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останнім.

Outcome: approved