Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначено наступне. 07.02.2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 30.10.2017 року позичальник [PERSON] померла. Спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем [PERSON] та був зареєстрований з нею за однією адресою на час відкриття спадщини є відповідач по справі [PERSON] 29.05.2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, яка 27.06.2018 року направила позивачу відповідь про те, що надіслана позивачем претензія буде доведена до відома спадкоємців при видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що оскільки відповідач по справі була зареєстрована за однією адресою з боржником, не написала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини, то остання прийняла спадщину, до складу якої входять також кредитні зобов`язання померлого позичальника. 03.07.2019 року до спадкоємця, [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, але з боку відповідача ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 07.02.2011 року становить 13 805 грн. 71 коп., яка складається з наступного: 95 грн. 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 710 грн. 43 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 805 грн. 71 коп. та судові витрати у розмірі 1 921 грн. Ухвалою від 03.12.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.02.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку рахунок, з терміном, що відповідає строку дії картки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем анкети-заяви позичальника, додатками до якої є Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (надалі по тексту - кредитний договір). За нормою ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умовами кредитного договору визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. [INFO] року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2017 року, актовий запис № 121 (а.с. 94). 29.05.2018 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку ст. 1281 ЦК України подало до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора щодо наявної за кредитним договором заборгованості [PERSON] перед банком у розмірі 13 805 грн. 71 коп. (а.с. 107-108). 30.05.2018 року Шоста Запорізька державна нотаріальна контора направила позивачу відповідь на претензію кредитора, в якому зазначила, що надіслана позивачем претензія буде доведена до відома спадкоємців при видачі їм свідоцтва про право на спадщину (а.с. 109). Матеріалами справами також встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , в порядку ст. 1268 ЦК України, є донька померлої [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] , оскільки остання мешкала та була зареєстрована разом з померлою за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ксерокопіями паспортів [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 87-88, 90-93), а також довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 29.11.2019 року про те, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 25.11.2004 року по теперішній час (а.с. 125). За наданим банком розрахунком, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед Банком за кредитним договором № б/н від 07.02.2011 року становить 13 805 грн. 71 коп., яка складається з наступного: 95 грн. 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 710 грн. 43 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 14-17). 03.07.2019 року позивач направив спадкоємцю [PERSON] лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, однак вони відповідачем [PERSON] виконані не були (а.с. 111-113). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до положень ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися у наслідок його смерті. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець [PERSON] - [PERSON] , мала право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 30.10.2017 року по 30.04.2018 року. Однак, такої заяви до нотаріальної контори Громадська О.Г. не подала, про що свідчить оглянута в судовому засідання завірена належним чином спадкова справа Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, що заведена після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємя. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, як це передбачено ст. 1218 ЦК України. До спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Як встановлено частиною першою статтею 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Частиною другою статті 1281ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, що передбачено частиною третьою статті 1281 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця, але у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. Вимога позивача підтверджена претензією кредитора від 30.05.2018 року, що знаходиться в спадковій справі № 246/2019 після смерті [PERSON] , що свідчить про виконання вимог ст. 1281 ЦК України. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем доведена наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача боргу спадкодавця [PERSON] перед кредитором, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері в порядку ст. 1281 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що позивач вимогу про стягнення відсотків з [PERSON] не заявив. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved