Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач в березні 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якої зазначив, що 30.08.2012 року він за договором позики передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. Відповідач зобовязався повернути зазначені грошові кошти до 01 листопада 2012 року. Однак в зазначений в договорі позики час і по день звернення до суду відповідач кошти не повернув. Декілька раз повертав незначні суми, останнього разу 2000 грн. в листопада 2016 року, тобто умови договору не виконав. Позивач враховуючи офіційний курс валют на час подачі позову просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 132750 грн., з врахуванням 3000 грн. повернутих відповідачем добровільно та сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач фактично є його родичем і в серпні 2012 року він на прохання останнього передав йому в борг 5000 доларів США, про що [PERSON] написав розписку обіцяючи повернути кошти до 01.11.2012 року. В зазначений час кошти відповідач не повернув, посилаючись на їх відсутність та запевняючи повернути їх в майбутньому. За весь період позивачу повернуто 3000 грн., останній раз восени 2016 року 2000 грн. На разі відповідач з позивачем зустрічей уникає. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечив факт укладення договору позики між сторонами, отримання від позивача відповідачем коштів у борг, часткове повернення коштів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Судом встановлено, що 30 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 5000 доларів США та взяв на себе зобовязання повернути вказані кошти до 01 листопада 2012 року. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі. Відповідно до ст.256 та ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність це строк, включно в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, а сплив позовної давності про застосування якої заявлено іншою стороною у спорі є підставою для відмови в позові. Між сторонами укладено договір позики із остаточним терміном повернення боргових коштів 01 листопада 2012 року про що прямо зазначено у вказаному договорі, Таким чином позивач будучи обізнаним про умови вказаного договору, наявність боргу відповідача за ним, з часу закінчення кінцевого терміну повернення коштів за вказаним договором до суду в межах трирічного строку позовної давності не звернувся. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку доказово не навів, як і його переривання чи зупинення. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що на час звернення позивача до суду сплинув строк звернення до суд, тому в задоволенні позову слід відмовити. У звязку з відмовою у позові відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову вжиті по даній справі підлягають скасуванню після набрання законної сили рішенням суду.

Outcome: dismissed