Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

\~Позивач [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] звернувсь до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в якому просить позбавити дочку [PERSON] права користування належним йому житловим будинком [ADDRESS] . \~ Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченим 14 вересня 1990 року [PERSON] , заступником голови Павлиської селищної Ради народних депутатів. В даному будинку зареєстрована, але з 2007 року не проживає його дочка [PERSON] . Реєстрація місця проживання відповідача у належній їй квартирі істотно звужує обсяг її прав по відношенню до нього, заважаючи йому в реалізації прав на відчуження житлового будинку на користь його співмешканки [PERSON] . Водночас відповідач не має ніяких майнових прав на належне йому майно, протягом тривалого часу не проживає у спірному будинку, не використовує його для зберігання речей, що дає підстави для усунення йому перешкод у користуванні житлом шляхом визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4\~ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст. 150,\~155 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не є власником зазначеного будинку, є членом сім`ї позивачки, зареєстрованої за вказаною адресою, але протягом останніх 12 років не проживає за адресою реєстрації. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України, у абз. 1 п. 10\~постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з\~ст. 72 Житлового кодексу\~\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 1 ст.\~71, ст.\~72 Житлового кодексу, як такий, що був відсутній за місцем реєстрації понад встановлені строки, підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~Протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.\~7\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченим 14 вересня 1990 року [PERSON] , заступником голови Павлиської селищної Ради народних депутатів., зареєстрованого в реєстрі за № 148 /а.с. 11-12/. З довідки Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області № 567 від 25.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , 1990 року народження зареєстрована але не проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с. 9/. Відповідно до акту, складеного 27.02.2020 року депутатом Павлиської селищної ради [PERSON] , у домоволодінні [ADDRESS] , що належить [PERSON] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка за вказаною адресою не проживає з 2007 року /а.с. 22/. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2\~ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] , можливість збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved