Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач в березні 2017 року звернувся із вказаним позовом до суду та просив суд встановити факт проживання однією сім,єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме громадянина України - [PERSON] , та громадянки України - [PERSON] , померлої [INFO] , в період з 2004 року по [INFO] року. Вимоги позову обґрунтував тим, що з 2004 року [PERSON] , знаходився у фак\-тичних шлюбних відносинах з [PERSON] без держав\-ної реєстрації шлюбу до її смерті, яка померла [INFO] . Як зазначив позивач, вони проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві вланості померлій [PERSON] були пов`язані спільним побутом, спільно здійснювали домашні витрати, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один за одним. Взаємні турботи їх підтримували, оскільки [PERSON] є учасником ліквідації нас\-лідків аварії на ЧАЗС 1986 року та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, має хронічні захворювання та пере\-буває на обліку в медичних установах м. Одеси, є інвалідом 2 групи. Згодом, а саме в червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. Вимоги позову обґрунтував тим, що оскільки він є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] року, тому він має право на спадкування за законом після її смерті. Вищезазначена квартира належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2002 року (1/2 частина) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 2007 року після смерті [PERSON] (1/2 частина). Згодом, а саме в вересні 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , оскільки остання була її племінницею та вона мала право на спадкування після її смерті та перебуває в третій черзі спадкування. [PERSON] померла [INFO] та ухвалою суду від 06 лютого 2016 року зупинено провадження по зазначеній справі до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тобто до [INFO] року. По закінченню вищезазначеного строку, судом відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 27 червня 2018 року залучено до участі у справі [PERSON] , як правонаступника померлої [PERSON] Таким чином, позивач [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити з мотивів викладених в позовних заявах. Позивач [PERSON] просив його позов задовольнити та визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 2004 року по [INFO] року та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, квартиру [ADDRESS] . Одесі. Окрім того просили у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача ОМР в судове засідання не прибув, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, однак в процесі розгляду справи участь приймав та висловив свою правову позицію в судовому засіданні від 04 жовтня та 05 грудня 2018 року. Представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення в повному обсязі та позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визнавши за ним право власності на спадкове майно, квартиру [ADDRESS] , оскільки він перебуває у вищій черзі наслідування чим [PERSON] , а саме він перебуває в третій черзі наслідування, а [PERSON] , навіть у разі встановлення факту проживання останнього однією сім`єю з [PERSON] , буде лише у четвертій черзі. З`ясував обставини справи, вислухав позивача за первісним позовом та його представника [PERSON] , представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови ПленумуВерховного Суду України від18.12.2009№14 «Про судоверішення уцивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала в цілому квартира [ADDRESS] квартира належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2002 року (1/2 частина) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 2007 року після смерті [PERSON] (1/2 частина). (т.2, а.с. 7-9). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане 22 червня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. (т. 2, а.с. 6). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом четвертої одеської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №943/2016 (а.с. 111-127). З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 листопада 2017 року виданим відділом РАЦС адміністрації м. Курчатова Курської області Російської Федерації. (а.с. 84). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с. 155). Згідно заповіту від 28 січня 2008 року, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . (а..с 123). Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Факт проживання однією сім,єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме громадянина України - [PERSON] , та громадянки України - [PERSON] , померлої [INFO] , в період з 2004 року по [INFO] року, повністю підтверджений та встановлений в судовому засіданні в процесі розгляду справи, підтверджений показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спільними фотографіями л.с.45-51, актом про підтвердження сумісного проживання однією сім,єю, л.с.18, довіреністю б/н л.с.13-14, організацією поховання померлої [PERSON] займався лише [PERSON].. л.с.15-16. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що позивачем надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення даного факту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». А тому суд позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольняє в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , суд відмовляє у задоволенні, виходячи з наступного. Сторона відповідача надала суду копію рішення на російській мові, без перекладу українською та не посвідченого (завіреного) нотаріусами України , Курчатовського міського суду Курської області від 08 листопада 2016 року по цивільній справі Э2-980/2016 , що померла [PERSON] була тіткою померлої [PERSON] , в якому суд вирішив та встановив факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (матір`ю [PERSON] ), (а.с. 122, 123). Суд не бере до уваги вказаний вище документ, як належний та допустимий доказ, сторона відповідача мала достатньо часу для офіційного перекладу рішення на українську мову та посвідчення цього рішення нотаріусами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, що могло б бути доказом того, що [PERSON] мав право на спадкування в третій черзі спадкування після смерті [PERSON] .. Стороною позивача за зустрічним позовом не надано завіреної належним чином копії рішення іноземного суду, окрім того не надано доказів того, що рішення Курчатовського міського суду Курської області від 08 листопада 2016 року по цивільній справі Э2-980/2016 визнано на території України. Окрім того, суд зазначає, що рішення іноземного суду проголошено 08 листопада 2016 року, а смерть [PERSON] настала [INFO] . До участі у справі у якості заінтересованих осіб було залучено відділи РАЦС адміністрації м. Курчатова та управління РАЦС Воронезької області, до участі у справі не було залучено всіх заінтересованих осіб ( [PERSON].), а встановлення зазначеного факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право (визнання права власності на нерухоме майно). Таким чином суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] за недоведеністю. Об`єднаний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом четвертої черги спадкоємців за законом суд задовольняє, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи вище зазначену норму матеріально права суд може змінити своїм рішенням черговість одержання права на спадкування за умови, що позивач протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, матеріально його забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив та виклав у п. 5.2 Листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» те, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дбали та опікувались один одним з 2004 року по [INFO] року, матеріально один одного забезпечували та надавали іншу допомогу. Та матеріали справи не містять жодного доказу того, що [PERSON] та [PERSON] (до її смерті) не то що опікувались [PERSON] , а і не знали про її існування, оскільки рішення іноземного суду Э2-980/2016 було проголошено після її смерті, після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та залишає без задоволення позовні вимоги [PERSON] за недоведеністю. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial