Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона проживає у квартирі, що знаходиться в [ADDRESS] та 1/5 частка якої належна їй на праві приватної власності. Також в даному житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON], [INFO] та залишаючись зареєстрованим у її квартирі, перешкоджає у здійсненні законних прав, зокрема в оформленні пільг щодо сплати комунальних послуг, отримання субсидії. Тому просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловою квартирою, що в [ADDRESS]. Учасники справи в судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], законний представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилися про дату, час і місце слухання справи були повідомлені за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України та шляхом розміщеного, на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про виклик у судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву, проти позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у відсутності їх представника. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1994 року, виданого Виконкомом Копичинської міської Ради, [PERSON] належить на праві приватної власності частка квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. (а.с. 13). Відповідно до домової книги, в квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] зареєстрований малолітній [PERSON]. (а.с.8). Як вбачається із акта Копичинецької міської ради від 10 грудня 2018 року, комісія встановила, що в результаті обстеження місця проживання [PERSON] виявлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрований у квартирі в [ADDRESS], але з вересня 2011 року за вказаною адресою не проживає. (а.с. 5). Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.04.2016 року, мати відповідача [PERSON], [INFO] визнано такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться в [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 10.05.2016 року. Обставини, встановлені цим рішенням, зокрема щодо не проживання [PERSON] з 2000 року в зазначеній квартирі, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, системний аналіз законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] не проживає у житловій квартирі [ADDRESS], з вересня 2011 року. За таких підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, обставини справи в порядку ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved