Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 07 липня 2008 року, за реєстровим номером 1416, звернувся до суду з позовом до Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно його померлого батька [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства площею 0,41га. Станом на 01 липня 1990 року спадковий будинок відносився до колгоспного двору і в ньому проживали позивач, покійний батько та мати - [PERSON], яка померла [INFO]. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину позивач у встановлений законом строк, звернулась до Шишацької районної державної нотаріальної контори, але постановою нотаріусу у видачі вказаного свідоцтва йому було відмовлено через те, що спадковий житловий будинок не внесений до реєстру прав власності на нерухоме майно, а спадкова земельна ділянка не внесена до бази даних державного земельного кадастру. З огляду на вищевикладене, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, позивач звертається до суду за захистом своїх прав та просить визнати за собою право власності на вищевказане нерухоме майно. В попередньому судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про залучення для участі у справі у якості співвідповідачів інших спадкоємців померлого: [PERSON] та [PERSON]. Вказане клопотання задоволене ухвалою суду від 13 травня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився. Особливою умовою угоди № 356 від 22 квітня 2014 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Представник позивача в попереднє судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. У заяві також зазначив, що не наполягає на стягненні судового збору з відповідачів. Представник відповідача - Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області та в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, надали письмові заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області 26 грудня 2011 року (а.с.7). До смерті [PERSON] проживала в [ADDRESS]. Разом з нею на день смерті проживали чоловік - [PERSON], син [PERSON] (позивач), невістка [PERSON] та онук [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 02 квітня 2014 року № 565 (а.с.16). [INFO] помер спадкодавець [PERSON], який до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та членами його родини, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області 23 березня 2012 року (а.с.6 ) та довідкою виконкому Шишацької селищної ради від 02 квітня 2014 року № 564 (а.с.15). Померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 07 липня 2008 року приватним нотаріусом Шишацької районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1416, згідно якого заповідав своєму сину [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS], банківські вклади та 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 6,71 га, яка розташована на території Шишацької селищної ради (а.с.8). Вказаним заповітом спадкодавець [PERSON] також заповідав 1/2 частку земельної загальною площею 6,71га своєму синові [PERSON], а земельну ділянку площею 3,56га своїй дочці [PERSON]. Вище зазначені спадкоємці прийняли належну їм частку у спадщину, інші спадкоємці, які мають право чи претендують на вищевказане спадкове майно відсутні, що встановлено судом із матеріалів спадкової справи № 69 (52970509) від 19.06.2012. 15.10.2014 року державним нотаріусом Шишацької районної державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І. були видані свідоцтва про право на спадщину ВРХ 863112 та ВРХ 863113 на ім'я [PERSON] та [PERSON] на право кожного на 1/2 частку спадкової земельної ділянки, а також ВРХ 863114 на ім'я [PERSON] на право на земельну ділянку площею 3,56га. Спадкова земельна ділянка загальною площею 0,41га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, на яку претендує позивач, належала спадкодавцю [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 041353, виданого Шишацькою селищною радою народних депутатів 02 лютого 1998 року, за реєстровим номером 397 (а.с.10). Згідно листа відділу Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області від 02 квітня 2014 року № 01-01-10/1420 інформація про вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесена, що є підставою для відмови у наданні відповідного витягу з ДЗК (а.с.12). Спадковий будинок, який залишився після смерті [PERSON] та на який претендує позивач, згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» від 02 квітня 2014 року (інвентарний номер 4036) розташований по [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці площею 4100 кв. м., та складається з житлового будинку 1970 року побудови загальною площею 57,2 кв.м., жилою площею 33,5 кв.м. (літ - А-1, а), гаражу (літ. - Б), сараїв (літ.- В, Г), погребу (літ. - Д), літньої кухні (літ. - Е), вбиральні (літ. - Ж), колодязю (№ 1) (а.с.17-20). Згідно довідки виконкому Шишацької селищної ради Полтавської області від 01.04.2014 № 68 спадкове домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 15 (особовий рахунок [NUMBER]), станом на 01.07.1990 року, відносилось до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], а членами: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки вищевказаної селищної ради від 02.04.2014 № 563 вищевказаний житловий будинок за даними Шишацької селищної ради в цілому належить [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]). Свідоцтво на право власності на будинок - не видавалось (а.с.13). Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці, яка належала [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 041353, виданого Шишацькою селищною радою народних депутатів 02 лютого 1998 року, за реєстровим номером 397 (а.с.10,18). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1970 по 1980 року. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про селищну раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходе до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 151, особовий рахунок [NUMBER] Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 14) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS], який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1970 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON] , який був головою колгоспного двору помер, ще [INFO]. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час смерті останнього ніким не оспорюєтся. Постановою державного нотаріуса Шишацької районної державної нотаріальної контори Голубицької Н.І. від 22 квітня 2014 року № 135/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в зв'язку з тим, що спадковий житловий будинок не внесений до реєстру прав власності на нерухоме майно, а спадкова земельна ділянка не внесена до бази даних державного земельного кадастру, що унеможливлює надання відповідного витягу з Державного земельного кадастру (а.с.23). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] належав членам колгоспного двору [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/3 його частину. При дослідженні спадкової справи померлої [PERSON] № 68/2012 від 19 червня 2012 року встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої є її син [PERSON]. Проте право власності на частину спадкового майна у вигляді 1/3 частки вищезазначеного житлового будинку він на своє ім'я не оформив. В подальшому, успадкувавши після смерті батька [PERSON], належну останньому 1/3 частку вищевказаного житлового будинку, спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити його в цілому на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо нього, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Так само, успадкувавши після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,41га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства спадкоємець [PERSON] не може оформити її на своє ім'я, через неможливість отримання витягу з Державного земельного кадастру та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо неї. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у справі становлять 745,00 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи наявність письмової заяви представника позивача про те, що він не наполягає на стягненні судового збору з відповідачів, суд вважає доцільним віднести вказані витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved