Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2020 року звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з моменту звернення до суду, тобто з 03 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 23 листопада 1996 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 831. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені. Дитина на момент подання позову проживає разом із позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач в свою чергу, участь у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Розмір затребуваних аліментів обґрунтований позивачем тим, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та не перебуває у трудових відносинах в якості найманого працівника та відповідно має хоч і значний, однак нерегулярний дохід. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2020 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 17 червня 2020 року, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та просила задовольнити. Звернула увагу суду на те, що вона є інвалідом дитинства та сама не в змозі утримувати дитину та забезпечити необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку дитини. В свою чергу, відповідач є фізичною особою-підприємцем та віднесений до 3 (третьої) групи платників єдиного податку, річний ліміт доходу якого становить дo 7000000,00 гривень. Так, з відкритих джерел їй стало відомо, що у другому півріччі 2019 року відповідач, як фізична особа-підприємець, за надання своїх послуг з виготовлення проектно-кошторисної документації, отримав дохід у розмірі 751 812,12 грн. від КП «ІНФО-РАДА-ДНІПРО», та невідому суму від [PERSON] , за аналогічні роботи. Наведене обумовлює грошову суму, яку позивач просить стягувати з відповідача щомісяця на утримання дитини. У зв`язку із тим, що відповідач повторно не з`явився в судове засідання, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23 листопада 1996 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 831, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого потворно 26 серпня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.9). Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська в книзі записів актів громадянського стану про народження 29 вересня 2014 року зроблено відповідний запис за № 919, згідно з яким в графі батько записаний « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] », на підставі чого видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке долучене до матеріалів справи в копії (а.с.10). Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дитина позивача та відповідача проживає разом із матір`ю (позивачем) та перебуває на її утриманні. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та віднесений до 3 (третьої) групи платників єдиного податку та не перебуває у трудових відносинах в якості найманого працівника, є працездатним та інших осіб, окрім дочки [PERSON] , [INFO] , на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обов`язків за ст.ст. 43, 81 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом з`ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст.ст.181, ст.182, ст.183, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01.07.2020 року становить 1859,00 грн. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, з урахуванням того що відповідач є фізичною особою-підприємцем та має хоч і значний, однак нерегулярний дохід, оскільки віднесений до 3 (третьої) групи платників єдиного податку, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , має передбачений законом обов`язок щодо її утримання, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхньої дочки. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов`язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров`я дитини, матеріальний стан одержувача аліментів, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 03 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved