Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «Біла». Вони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. З 2013 року між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки, з цього періоду сторони проживають окремо, не мають єдиного бюджету та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Також просила після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 10 грудня 2010 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 944, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «Біла», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ, № 184458, виданого 10 грудня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. У зазначеному шлюбі у сторін народилися спільні діти: [PERSON], [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис № 502, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-КИ №327118, виданого 15.03.2011 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції; [PERSON], [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис № 160, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-КИ №456435, виданого 13.08.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Також встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з 2013 року, з цього ж часу сторони не ведуть спільного господарства та не мають єдиного бюджету, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~120\~СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця поглядів на життя, інтересів. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, спір щодо місця проживання дітей та поділу майна відсутній, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved