Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , що діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання правочинів недійсними. 19.03.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява, яка прийнята судом. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач [PERSON] , що діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] зазначає, що 30 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів для продажу 27/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, та їх розпорядженням, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , для її відчуження. 25.07.2011приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів для продажу 27/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, та їх розпорядженням, в т.ч. одержанні коштів після продажу, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , для її відчуження. 26.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів по квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , для її відчуження. 28.04.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. 16.10.2013 між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] за довіреністю, виданою 25.08.2011приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. Також 16.10.2013 між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] за довіреністю та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 27/100 частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СергеєвимО.О. Однак, Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.08.2017 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з 30 липня 2010 року, встановлено над ним опіку та призначено опікуном над недієздатним - [PERSON] . Позивач [PERSON] , як опікун над недієздатним [PERSON] та орган опіки та піклування не надавали дозволу на вчинення правочинів. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати Договір дарування від 28 квітня 2011 року, квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Глібом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3060 - недійсним; визнати Договір купівлі-продажу від 16 жовтня 2013 року, 27/100частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим Олександром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №1195 - недійсним; визнати Договір купівлі-продажу від 16 жовтня 2013 року, 27/100частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим Олександром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №1196 - недійсним; визнати Договір дарування від 17 грудня 2015 року, квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Глібом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №3714 - недійсним; визнати Договір купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року, 27/100частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Глібом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3275 - недійсним; стягнути солідарно на користь опікуна [PERSON] моральної шкоди у розмірі 150000грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2018 заяву [PERSON] , що діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] про забезпечення позову задоволено, а саме: накладено арешт на 27/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , який знаходиться в [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., реєстровий № 1196, заборонивши вживати будь-які дії, спрямовані на вчинення правочинів до розгляду цивільної справи по суті; накладено арешт на 27/100 частини земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., реєстровий за № 1195, кадастровий номер 8000000000:62:022:0083, заборонивши вживати будь-які дії, спрямовані на вчинення правочинів до розгляду цивільної справи по суті; накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., реєстровий за № 3060, заборонивши вживати будь-які дії, спрямовані на вчинення правочинів до розгляду цивільної справи по суті. 21.01.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача - адвоката Шевченко В.М. залучено в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] 30.01.2019 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Шевченко В.М. відповідно до якого зазначено, що правовою підставою для скасування правочинів є Рішення Деснянського суду м.Києва від 21 серпня 2017 року, де [PERSON] визнано недієздатним з 30 липня 2010 року. Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції поклав в його обґрунтування висновки судово-психіатричної експертизи № 150 від 14.03.2017, де [PERSON] був визнаний недієздатним з 30.07.2010. В обґрунтування попереднього строку з якого експерт визначив стан [PERSON] як недієздатним, в цьому рішенні суду зазначено, лише факт захворювання без дослідження в сукупності інших документів (справ де [PERSON] був позивачем, супутніх документів складених їм власноручно на підставі яких [PERSON] вчинив правочин, медична справа військкомату де [PERSON] був на обліку з 2014 -2017 та призивався до військової служби) які експерту не були наданні для дослідження. У вищезазначеній справі відповідачі та треті особи, не були її учасниками але ж в даному рішенні суду було зазначено про правочини вчиненні [PERSON] з іншими сторонами, з метою чого була необхідність визнання його недієздатним. У зв`язку з викладеним представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у позові в повному обсязі. 26.02.2019 до суду надійшли пояснення від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Гліба Володимировича, відповідно до яких зазначено, що з 30 липня 2010 року до 23 травня 2014 року під час неодноразових звернень [PERSON] , спілкування з ним, написання ним заяв у нотаріуса не виникло сумнівів у його дієздатності. [PERSON] поводився адекватно, розумів питання, відповідав на них, пояснював мету свого візиту до нотаріальної контори. Також, для посвідчення договору дарування нотаріусом було отримана витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність заборони на відчужувану квартиру, витяг з державного реєстру іпотек про відсутність іпотеки, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави про відсутність податкових застав. Нотаріусом, була перевірена дієздатність осіб, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії, було роз`яснено зміст правовідносин дарування, наслідки вчинюваного правочину. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В., повністю діяв в межах закону. У зв`язку з викладеним третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Гліб Володимирович просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 20.03.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника позивача - адвоката Кальної О.П., замінено третіх осіб [PERSON] , в інтересах її малолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] на співвідповідачів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.03.2019 клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів - задоволено та витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В. матеріали, а саме: довіреність бланку нотаріальних документів ВРА № 068490 зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим № 5501 (справа № 02-18, том № 26, аркуш 196); довіреність бланку нотаріальних документів ВРІ №680812, зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим № 2133 (справа № 02-18, том № 11, аркуш 29), зазначена довіреність була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за №18112518; довіреність бланку нотаріальних документів ВРМ №190658, зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим № 5717 (справа № 02-18, том №24, аркуш 219), зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за № 19761471; договір дарування бланку нотаріальних документів ВРК №080883, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим № 3060 (справа № 02-03 том № 3, аркуш 90); заяву від 23 травня 2014 року про видачу копії довіреності, написану власноруч [PERSON] 22.04.2019 на виконання ухвали суду, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В. надав копії документів, які витребовувалися судом. 08.05.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Кальна О.П. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевченко В.М. в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Гліб Володимирович в судові засідання не з`явився, надав суду пояснення відповідно до яких просив суд відмовити в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи заява про розгляд справи за відсутності третьої особи також відсутня. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як Орган опіки та піклування про визнання правочинів недійсними в судових засідання підтримали позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та просили суд задовольнити в повному обсязі. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як дитина-сирота, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батько [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , мати - [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва від 05 серпня 1996 року № 747, опікуном над дитиною-сиротою [PERSON] було призначено двоюрідну бабусю - [PERSON] , на яку було покладено відповідальність за збереження житла та майна неповнолітнього [PERSON] . З 19 лютого 2003 року по 01 червня [INFO] року [PERSON] навчався та знаходився на повному державному утриманні у спеціальній школі - інтернаті № 12 м. Києва для дітей - сиріт з проблемами розумового розвитку. Після закінчення навчання в школі - інтернаті [PERSON] проживав з бабусею-опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для забезпечення житлових та майнових прав дитини-сироти бабуся - опікун подарувала підопічному вищезазначену квартиру. 15 червня 2009 року [PERSON] у зв`язку з досягненням повноліття, був знятий з обліку дітей - сиріт, які залишилися без батьківського піклування Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, контроль над його майном та житлом було припинено. 30 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, реєстровий за №5501, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів для продажу 27/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, та їх розпорядженням, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , для її відчуження. Дія довіреності на час розгляду справи закінчилась. 28 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 93. Судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, реєстровий за №5717, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів для продажу 27/100 частин житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , для її відчуження. Дія довіреності на час розгляду справи закінчилась. 26 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. було посвідчено довіреність, реєстровий за №2133, якою було уповноважено [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з питань підготовки документів по квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , для її відчуження. Дія довіреності на час розгляду справи закінчилась. 28 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В.. зареєстровано в реєстрі за № 3060. Відповідно до пункту 1 договору дарування квартири від 28.04.2011 [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 20 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою, відповідно до якої повідомив, що 28.02.2012 громадянка [PERSON] самовільно заволоділа його власними документами, що підтверджується висновком по заяві громадянина [PERSON] від 26.09.2013. 16 жовтня 2013 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] за довіреністю, виданою 25 серпня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., реєстровий за № 1196. Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу від 16.10.2013 [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] за довіреністю, виданою 25 серпня 2011 року передав у власність, а покупець [PERSON] прийняв у власність 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27 травня 2014 року [PERSON] подав заяву до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути О.А., відповідно до якої відміняє довіреність посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., 25.08.2011 за реєстром №5717. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палагута О.А. повідомив [PERSON] про відмову [PERSON] від довіреності за реєстром № 5717. 24 листопада 2015 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 24.11.2015, який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. 27 листопада 2015 року до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася [PERSON] , яка діяла як законний представник малолітньої доньки [PERSON] , 2015 року народження, з заявою щодо отримання дозволу на оформлення договору дарування належної їй однокімнатної квартири [ADDRESS] . 27 листопада 2015 року [PERSON] власноруч підписала заяву, в якій повідомила, що між батьками дитини, або між одним з них та третіми особами не існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулася, попереджена про особисту відповідальність за надання свідомо неправдивих даних. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 грудня 2015 року № 695 «Про надання дозволу громадянам на відчуження майна та вирішення інших питань від імені дітей» надано дозвіл [PERSON] , яка діє від імені малолітньої доньки [PERSON] , 2015 року народження, на прийняття в дар однокімнатної квартири [ADDRESS] , з метою покращення майнових прав дитини. 03.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 03.11.2016, продавець передав, а покупець прийняв у власність 27/100 частин земельної ділянки, від 0,0600га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. Відповідно до пункту 1 договору купівлі - продажу частини житлового будинку від 03.11.2016, продавець передав, а покупець прийняла у власність 27/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Судом було витребувано та досліджено в судовому засіданні справу 754/14483/15-ц за заявою Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, заінтересована особа: [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опіки. Під час дослідження справи 754/14483/15-ц судом було встановлено, що проводилась судово-психіатрична експертиза №150 від 14.03.2017, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] страждає на органічне ураження головного мозку, не уточненого ґенезу з вираженими когнітивними порушеннями та вираженими емоційно-вольовими порушеннями за нестійким типом, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з часу вчинення ним правочинів (з 30.07.2010 року), потребує встановлення над ним опіки. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.08.2017, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з 30 липня 2010 року та призначено опікуна [PERSON] над [PERSON] . Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 41 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які б спростовували Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.08.2017, а тому визнання [PERSON] недієздатним з 30.07.2010 є встановленим та не підлягає доведенню. Враховуючи приписи статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Приписи статті 217 Цивільного кодексу України, передбачають, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною не може бути істотною умовою договору, оскільки, в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає втому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року №439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі №750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18). Згідно із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Тобто зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідків окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно із ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Так судом установлено, що [PERSON] призначено опікуном над недієздатним [PERSON] , що відповідає ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, чи фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно із частин 1, 3, 4 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо інтересу захисту цивільних прав та інтересів підопічного. За змістом ч. 1 ст. 68 ЦК України, опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічними договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 71 ЦК України, опікун не має права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 71 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним. Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, яким порушує публічний порядок, є нікчемним. Пленум Верховного суду України в постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Як установлено судом, всі правочини які здійснювались [PERSON] в інтересах [PERSON] та правочини які здійснювались [PERSON] є недійсними, оскільки в момент здійснення правочинів [PERSON] не усвідомлював своїх дій у зв`язку з ураження головного мозку, не уточненого ґенезу з вираженими когнітивними порушеннями та вираженими емоційно-вольовими порушеннями. Отже, в момент укладення правочинів [PERSON] не мав належної дієздатності для укладення таких правочинів та не усвідомлював, що такі правочини порушують його права. Правочини які укладалися між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом встановлено, що укладеними договорами порушено право [PERSON] і воно може бути відновлене шляхом визнання договорів недійсними, а тому в частині таких позовних вимог слід задовольнити. Також, [PERSON] , що діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] просила суд стягнути моральну шкоду у розмірі 150000,00грн. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів, які б підтверджували її моральні переживання пов`язаних саме із діями відповідачів, в моральній шкоді слід відмовити. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки правочини, які були здійснені, порушили конституційні та майнові права [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір з відповідачів на користь держави підлягає стягненню з [PERSON] в розмірі 1536,80грн, з [PERSON] в розмірі 1536,80грн, з [PERSON] в розмірі 768,40грн.

Outcome: partial