Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] ззвернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він 07 вересня 1991 року зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Кілька років тому шлюбні відносини сторін ускладнилися, позивач та відповідач перестали підтримувати шлюбні стосунки та почали проживати окремо одне від одного. За весь цей період досягти взаєморозуміння не вдалося, примирення та збереження сім`ї виявилось неможливим. На примирення позивач не згідний, оскільки фактичні подружні стосунки давно припинились, подальше перебування в шлюбі тільки ускладнить становище. За цих обставин, позивач дійшов висновку, що шлюб існує формально, тому його необхідно розірвати. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 11.08.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Відповідач скерувала до суду заяву, яка зареєстрована за вх. № 2821/20 від 19.08.2020р. про розгляд справи без її участі, де позовні вимоги визнала й не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 вересня 1991 року, [PERSON] та [PERSON] 07.09.1991р. зареєстрували шлюб у Митлашівській сільській раді Драбівського р-ну Черкаської обл., за актовим записом № 14, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають, як сім`я. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 840,80 грн.

Outcome: approved