Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Віньковецької селищної ради, до [PERSON] і [PERSON] просить визнати за нею право власності на домоволодіння № 36 по вул. Чайковського в смт. Віньківці Хмельницької області, до складу якого входить сарай «Б», сарай «В», підвал «пд» гараж з піднавісом «Г», житловий будинок «А-1» , веранда «а». В обґрунтування позовних вимог вказує, що 03 листопада 2017 року помер її батько [PERSON], який був власником домоволодіння № 36 по вул. Чайковського в смт Віньківці Віньковецького району Хмельницької області, до складу якого входить сарай, літня кухня, погріб. Позивач є спадкоємцем прав померлого за законом першої черги. Спадщину вона прийняла в силу ст. 1269, ст. 1270 ЦК України звернувшись із заявою до нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, державним нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння, а тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Представник позивача подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, подав заяву, якою позовні вимоги визнав, справу просив розглядати без їх участі. В силу ст. 223 ч. 3 ЦПК України справа розглянута без участі представника селищної ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, про що повідомили у письмових заявах доданих до справи. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, з ухваленням судового рішення. Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року помер (свідоцтво про смерть 1-БВ № 316202, актовий запис № 94) [PERSON], який був власником домоволодіння № 36 по вул. Чайковського в смт. Віньківці. Він доводиться батьком позивачці (свідоцтво про народження позивачки 1-АВ № 420910, актовий запис № 5 та свідоцтво про шлюб 1-БВ № 057816, актовий запис № 16). [PERSON] був власником домоволодіння № 36, розташованого по вул. Чайковського в смт. Віньківці, до якого входить сарай «Б», сарай «В» , підвал «пд», гараж з піднавісом «Г», житловий будинок «А-1» , веранда «а». Позивач є спадкоємцем прав померлого за законом першої черги. Спадщину вона прийняла в силу ст. 1269, ст. 1270 ЦК України, звернувшись із заявою до нотаріуса, який листом від 12.07.2018 року № 293/02-14 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння, а тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: технічним паспортом на житловий будинок № 36 по вул. Чайковського в смт. Віньківці Хмельницької області, до складу якого входить сарай «Б», сарай «В», підвал «пд», гараж з піднавісом «Г», житловий будинок «А-1», веранда «а». Довідкою Віньковецької селищної ради № 2175 про те, що померлий [PERSON] до дня смерті проживав [INFO] смт. Віньківці і там був зареєстрований, проте згідно погосподарської книги за 20011-2015 роки мав домогосподарство з реєстрацією місця проживання [INFO]. Вартість цього домоволодіння становить 72\~221,00 грн. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач єдиний спадкоємець померлого,який прийняв спадщину, інші відповідачі відмовились від її прийняття. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується листом приватного нотаріуса Віньковецької нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2018 року. При вирішенні спору, суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право особистої власності на вказане нерухоме майно, однак втратив правовстановлюючий документ на це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved