Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 141967 грн. 36 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 07.02.2014, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 28 000,00 гривень.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Договору відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для Банка передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, при цьому, кредитор зобов`язується інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9, а позичальник зобов`язується отримувати виписки про стан та про здійснення операцій по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 Договору). Відповідно до 1.1.5.2. Договору неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за даним договором. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування (п.2.1.1.12.2.1); та пеню (п.2.1.1.12.6.1). Пунктом 2.1.1.7.6. Договору передбачено при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 07.09.2020 має заборгованість у розмірі 134110 грн. 84 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84153 грн. 57 коп.; заборгованості за процентами у розмірі 30246 грн. 00 коп.; пені за прострочене зобов`язання у розмірі 19711 грн. 27 коп.; Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді від 22.01.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 30.03.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 114399 грн. 57 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84153 грн. 57 коп.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не прибув. Про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, разом з поданням позовної заяви подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. просить позов задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули. Представником відповідача до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Представник відповідача надав письмові пояснення відповідно до ст.43 ЦПК України, згідно яких представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем на зазначених в позові умовах та досягнення сторонами згоди щодо умов такого договору, а саме: розміру процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів. Таким чином, у відповідача не виникло зобов`язання зі сплати процентів, комісії, пені та штрафів. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 р. по справі №342/180/17, позивач не вправі вимагати стягнення з [PERSON] сум процентів, комісії, пені та штрафів. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом. При цьому відповідно до контррозрахунку, здійсненому відповідачем, [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 78386,02 грн., а повернув грошові кошти в сумі 70532,80 грн. Тобто різниця складає 7 853 22 грн. на користь позивача. Отже, стягненню підлягають грошові кошти у розмірі 7 853 22 грн. як різниця між отриманими та повернутими коштами.Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних слід зазначити, що ст. 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому відповідно до Закону України «Про фінансову реструктуризацію» грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Між тим анкета-заява від 07.02.2014 року не містить визначення домовленості сторін про строк повернення відповідачем отриманих грошових коштів. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення боргу і ухвала про відкриття провадження у цій справі була винесена судом 22.01.2021 року, отже, періодом, за який позивач має право вимагати сплати трьох процентів річних, є 22.01.2021 року - до винесення судом рішення по цій справі. Якщо допустити, що відповідне рішення буде прийняте судом у зазначену дату судового засідання 27.07.2021 року, то прострочення відповідача складає 186 днів, а сума нарахованих 3% річний - 120,15 грн. Детальний розрахунок наведений позивачем у контррозрахунку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 07.02.2014р. [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредит за кредитною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11). До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті (а.с. 12- 27). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 07.02.2014 р. банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач свої зобов`язання за договором від 07.02.2014р. належним чином не виконав. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 07.02.2014р. № б/н, станом на 07.09.2020 утворилась заборгованість у розмірі 114399 грн. 57 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84153 грн. 57 коп.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 лютого 2014 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку як невід`ємні частини кредитного договору. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 78386,02 грн., а внесено на погашення заборгованості 70532,80 грн. Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 07 лютого 2014 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 07 лютого 2014 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 7853,22 грн. Аналогічна правовоа позиція викладена в постанові ВС КЦС від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові №14-254цс19 від 08 листопада 2019 року, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Суд розраховує 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі 7853,22 грн. з моменту порушення грошового зобов`язання, а саме з 30.06.2019 року (внесення грошових коштів на картковий рахунок 30.05.2019 року у сумі 51,08 грн) по день ухвалення судового рішення 27.07.2021 року, сума яких становить 488,62 грн. Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 07 лютого 2014 року в розмірі 8341,84 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7853,22 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором за період з 30.06.2019 року по 27.07.2021 року у розмірі - 488,62 грн.. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 8341,84 грн, що складає 7,3% від заявлених вимог. За подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00грн. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам на суму 8341,84грн. становить 153,45грн .

Outcome: partial