Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований її брат - відповідач [PERSON] , який з червня 2018 року не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно у житлі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він також не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її ( [PERSON] ) права як власниці даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. 01 червня 2020 року ухвалою суду судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті , про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, а також просить суд, при ухваленні рішення, взяти до уваги те, що відповідач не проживає у належній їй квартирі понад два роки, а реєстрація його місця проживання у даному житлі порушує її права. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданого 12 липня 2011 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за №30591399, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Як убачається із копії будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований також відповідач [PERSON] . Відповідно до Акту опитування сусідів від 14 серпня 2018 року, складеного комісією в складі депутата селищної ради - [PERSON] , у присутності власника квартири [PERSON] , при здійсненні перевірки щодо проживання [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з червня 2018 року, що засвідчують свідки-сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується також Актами опитування сусідів від 11 грудня 2018 року, від 10 січня 2019 року, від 03 червня 2019 року та від 08 липня 2019 року. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , понад два роки не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2020 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору у розмірі 840,80 гривень до ухвалення судового рішення. Відтак, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved