Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/3656/486566 від 05.12.2018 р., відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 400\~000,00 грн. строком до 05.12.2021 р. під 28,0% річних. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору, між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 011/3656/486566/П від 05.12.2018 р. Однак відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує, внаслідок чого станом на 28.05.2019 р. утворилась заборгованість за кредитним договором та процентам в сумі 453316,78 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь. Ухвалою суду від 10 липня 2019 року за заявою позивача забезпечено позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 82,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; нежитлову будівлю бондарного цеху на території овочевої бази № 2 загальною площею 71,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; та 1/2 частку квартири загальною площею 43,11 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Ухвалою суду від 19 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Так, до суду надійшла заява адвоката Бурлаченка С.Ю., який згідно тексту заяви діє в інтересах відповідача [PERSON] та просить відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки відповідач перебуває за кордоном та має повернутися до України в грудні. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом [PERSON] С [PERSON] Ю. виписаний на ім`я Лі [PERSON] , хоча по справі відповідачем є [PERSON] , що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с. 28-29). Більш того, доказів представництва інтересів відповідача [PERSON] адвокатом Бурлаченком С.Ю., матеріали справи не містять, тому суд не може приймати до уваги заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] як повідомлення саме відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи та повідомлення ним про причини неявки, оскільки така заява подана не уповноваженою особою. Доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, відповідачами до суду не надано. Відзиву на позов відповідачі до суду не надали. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причин неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 05 грудня 2018 року між кредитором Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/3656/486566 (а.с. 7-15 копія договору з додатком та заявою). Відповідно до умов договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 400\~000,00 грн., а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором (п. 1.1. договору). Пунктом 1.2. договору сторони погодили кінцевий термін надання кредиту 05.02.2019 р. Кінцевий термін погашення кредиту позичальником, відповідно до п. 1.3 договору 05.12.2021 р. Відповідно до умов пункту 1.4 договору, кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу, окрім витрат на придбання послуг, сировини, матеріалів, які будуть використані у виробництві продукції, внесків до статутного фонду позичальника, погашення інших кредитів (до відносин сторін не застосовується Закон України «Про споживче кредитування». Згідно пункту 2.1 договору, протягом всього строку кредитування фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 28% річних, втому числі за користування кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору. Умовами договору позичальник зобов`язувався здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Під поняттям «погашення заборгованості» сторони розуміють повернення позичальником кредитору суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, пені, штрафу та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником умов договору (пункт 5.1. договору). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частина друга\~статті 1056-1\~ЦК України\~встановлює,\~що розмір\~процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування\~кредитом,\~розміру облікової\~ставки та\~інших факторів. Норми статті 625 ЦК України визначають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 011/3656/486566 від 05.12.2018 р. [PERSON] , заборгованість за договором станом на 28 травня 2019 року складає в сумі 453\~316,78 грн. (а.с. 5 розрахунок), з яких: -поточна заборгованість за кредитом 400\~000,00 грн., -поточна заборгованість за відсотками 53\~316,78 грн. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо (ст. 543 ЦК України). З метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~за кредитним договором № 011/3656/486566, 05 грудня 2018 року між кредитором Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки № 011/3656/486566/П (а.с. 17-20 копія договору), відповідно до якого [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит в сумі 400\~000,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, пені, штрафи, передбачені умовами кредитного договору (пункт 1.1. договору). Пунктом 1.2 договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань. Відповідачам 21 березня 2019 року були направлені вимоги про дострокове погашення кредиту, які до теперішнього часу не виконані (а.с. 21-25 вимоги, список поштових відправлень, чеків). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому оскільки належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надали, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 6799,75 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 4), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Крім того, згідно частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 10 липня 2019 року протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved