Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому прохав: стягнути з [PERSON] на його користь суму відновленого боргу за постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 554/11212/14-ц у сумі 26 572 грн., стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних нарахувань на зазначений у п.1 борг у розмірі 30 017, 04 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму вартості частки права власності на автомобіль ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 року випуску, в розмірі 9 225 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних нарахувань на зазначений в п.3 борг у розмірі 11 806, 21 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму вартості ј частки права на гараж за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі « [INFO] » в розмірі 20 000 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму грошових коштів, які перебували на банківських рахунках [PERSON] в розмірі ј вкладу, який перебував у банку на час смерті спадкодавця у розмірі 2 500 грн; стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних нарахувань на зазначений у п.6 борг в розмірі 3 199, 51 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, нанесеної внаслідок неправомірних дій [PERSON] щодо невиконання судових остаточних рішень від 25 червня 2009 року та 20 грудня 2010 року, ухилення від вчинення зазначених судом дій та порушення його майнових прав у сумі 200 000 грн. Прохав покласти на відповідача судові витрати. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року було задоволено позов та стягнуто із [PERSON] на його користь 26 407 грн. боргу і 120 грн. інформаційних витрат. За вказаним рішенням виданий виконавчий лист № 2-5642/10 від 10 лютого 2011 року, за яким було відкрите виконавче провадження № 2-5642/10 від 20 липня 2012 року , яке на 2014 рік було в стадії виконання. Також він у 2001 році прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння майном (отримання права власності та розпорядження автомобільним причіпом 1988 р.в., н.з. [NUMBER] ). Відтак, за чинним на той час ЦК він прийняв усю спадщину, яка входила до складу спадкового майна його матері. Питання про встановлення складу спадщини та спадкування ним його частини було з`ясоване в остаточному рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2009 року, яке набрало чинності на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2009 року у справі № 22ц-1662/09. За даним рішенням суду визначено склад спадкового майна спадкодавиці [PERSON] , до якого віднесено: гараж, що перебуває за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі «Восход», автомобіль ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 р.в. та кошти, що перебували на банківських рахунках спадкодавці. Вказаним рішенням [PERSON] був зобов`язаний надати документи про вказані об`єкти спадкування позивачу, але з 2009 року увесь цей час не виконував рішення суду. За даною вимогою було відкрите виконавче провадження, яке декілька разів зупинялося для розшуку відповідача, закривалися на період його розшуку та так і не були виконані з незалежних від позивача причин. Отже, [PERSON] який приховував від іншого спадкоємця [PERSON] відповідні документи про спадкове майно, не виконав цих дій. У 2014 році між ними відбувся новий спір, в якому він пред`явив позов до [PERSON] про заміну існуючого боргу у розмірі 26 407 грн. (станом на 1993 рік), 120 грн. інформаційних витрат, стягнутих з відповідача за рішенням суду, а також вартості майна, що становить його частку у спадковій масі після смерті матері, на Ѕ частку [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2014 року позов було задоволено та проведено обмін. Рішення набрало законної сили та за ним було зареєстровано право власності на всю квартиру [ADDRESS] . Відтак, 26 листопада 2014 року він відмовився від примусового стягнення вказаної суми і виконавче провадження було закрите, а стягнуті на той час кошти були повернуті [PERSON] . Через п`ять років постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2014 року скасовано і з цього моменту у нього припинилося право власності на Ѕ частину спірної квартири, а відновилися боргові зобов`язання [PERSON] . Вказує, що стягнення у сумі 26 527 грн. зафіксовано судами, інфляційні нарахування на вказану суму становлять 33 949, 40 грн. Вартість ј частки автомобіля оцінює на момент виникнення у нього права на часту у сумі 9 225 грн., яка визначається на підставі розрахунку середньо ринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до п.267.2 ст. 267 ПК за Методикою визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою КМУ № 66 від 18 лютого 2016 року. Дану суму він мав отримати у 2009 році, тому інфляційні нарахування становлять 11 806 грн. 21 коп. на вказану суму згідно ст. 625 ЦК України). Вартість ј частки права на гараж в сумі оцінки товарознавчого дослідження, проведеного на підставі дослідження середньої продажної ціни гаражу в кооперативі « [INFO] » на сайті ОЛХ, становить 20 000 грн. Вказав, що наскільки йому відомо, то на рахунку його матері знаходилося 10 000 грн., однак документально підтвердити він це не може, так як [PERSON] попри рішення суду не надає йому інформації та документів щодо розміру коштів. Інфляційні нарахування на суму 2 500 грн. становлять 3 199 грн. 51 коп., згідно ст. 625 ЦК України. Моральну шкоду оцінює у 200 000 грн., яка спричинена йому внаслідок неправомірних дій [PERSON] щодо невиконання судових рішень від 25 червня 2009 року та 20 грудня 2010 року, ухилення від вчинення зазначених судом дій, переховування. Отримавши його кошти та не передавши йому частину спадщини матері, відповідач умисно затягував процес по справі № 554/11212/14-ц, що не дозволило йому остаточно набути права власності на квартиру, оскільки рішення суду було скасовано за скаргою відповідача у 2019 році. Моральна шкода полягає у приниження самооцінки та зневірі в людських якостях, у моральних переживаннях у зв`язку із неможливістю усунення наслідків матеріального правопорушення, у порушенні права власності та нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активної професійної та фахової діяльності. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 грудня 2019 року позов залишено без руху. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 січня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказав, що в постанові Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року не йде мови про те, що борг у сумі 26 527 грн. відновлено, також немає висновків суду, що борг у сумі 26 527 грн. підлягає стягненню. За рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.12.2010 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 33510701 від 20.02.2012 року на підставі виконавчого листа № 2-5642/10 виданого 10.02.2011 року. На підставі постанови державного виконавця від 20.07.2012 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, а саме на пенсію. Згідно Звітів про здійснення відрахування, з [PERSON] здійснювалися відрахування з пенсії в період 2012-2017 р.р. Факт сплати боргу підтверджується і самим позивачем, про що свідчить заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду. У зв`язку з цим, державним виконавцем був направлений лист № 43573 від 28.08.2017 до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій з проханням припинити утримання боргу та виконавчого збору у зв`язку із самостійною сплатою боргу. Таким чином, рішення Апеляційного суду Полтавської області № 22ц-11514 від 20.12.2010 виконано у повному обсязі. Крім того, прохав в цій частині закрити провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 КПК України. Оскільки інфляційні нарахування на борг у розмірі 26 572 грн. є похідною вимогою, то вона задоволенню не підлягає. Також вказав, що посилання [PERSON] на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2009 року, яке набрало чинності на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2009 року, визначено склад спадкового майна спадкодавці [PERSON] до якого віднесено автомобіль ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 р.в., не відповідає дійсності та є перекручуванням фактів. Вказаними судовими рішеннями зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] документи на гараж, автомобіль та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] . Мови про те, що вказаний автомобіль належав [PERSON] в рішенні не має. Зазначає, що автомобіль ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 р.в., не входить до спадкової маси після померлої [PERSON] , оскільки належить [PERSON] з 27.01.1993 року на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.1993 року, тому права на відшкодування 9 225 грн. [PERSON] не має. Оскільки позивач не має відношення до автомобіля, то вимоги щодо інфляційних нарахувань у сумі 11 806 грн. 21 коп. на борг задоволенню не підлягають. Також позивач прохає стягнути із нього суму вартості ј частки права власності на гараж за адресою: [ADDRESS] в авто гаражному кооперативі « [INFO] » у розмірі 20 000 грн. Проте вказаний гараж [NUMBER] майд.2 сектор 12 належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради (свідоцтво про право на нерухоме майно від 08.06.2006 року). Станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] право власності за нею на вказаний гараж зареєстровано не було. Таким чином, вимоги про стягнення 20 000 грн. задоволенню не підлягають. Вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього грошових коштів у сумі 2500 грн., які перебували на банківських рахунках [PERSON] на час смерті спадкодавця у розмірі ј вкладу, а також інфляційні нарахування на зазначений борг, задоволенню не підлягають. Зазначає, що позивач не наводить жодного доказу стосовно заявленої суми у розмірі 2 500 грн., а лише припускає, що [PERSON] мала вклад в філії ощадбанку. Також позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що [PERSON] отримав грошові кошти, які належали [PERSON] у розмірі 10 000 грн. Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 3 199, 51 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про стягнення боргу у сумі 2 500 грн. Також вимогам [PERSON] стосовно гаражу, автомобіля та банківського вкладу була надана правова оцінка постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року та вказано, які норми підлягають застосуванню до даних правовідносин. Рішенням ВСУ від 27 серпня 2008 року [PERSON] відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Також судом було встановлено, що спадкове майно [PERSON] складалося із грошових заощаджень, свідоцтва про право на спадщину за законом на які, видано [PERSON] 10.12.2001 року, а також причіпу модель іномарка, 1988 р.в., який належав [PERSON] на підставі талону № 228785, свідоцтво про право на спадщину на який було видано на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Іншого рухомого чи нерухомого майна, належного [PERSON] встановлено не було. Вказує, що дав згоду лише на поділ причіпу, згоди на поділ іншого майна не надавав, тому претензії [PERSON] є безпідставними. Також вважає безпідставними вимоги про стягнення моральної шкоди, нанесеної внаслідок невиконання судових рішень від 25 червня 2009 року та 20 грудня 2010 року, оскільки на сьогоднішній день [PERSON] фактично у квартирі не проживає, документи, які потрібно надати [PERSON] рішенням суду конкретно не визначені. Також [PERSON] не відомо, який саме гараж та автомобіль належав [PERSON] та у [PERSON] відсутні документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на гараж. Щодо рішення суду 2010 року, то позивач сам підтверджує факт його виконання, про що свідчить заява про закінчення його виконання по сплаті боргу у сумі 26 407 грн. від 30.06.2017 року. Вважає рішення судів виконаними. Крім того, в позові не зазначено, в чому полягала протиправна поведінка [PERSON] , зокрема, чим доводиться факт спричинення моральних страждань. Також не визначено наслідки моральних страждань, розмір моральної шкоди неспівмірний із матеріальними вимогами. У травні 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 червня 2020 року останньому було повернуто (а.с.202-203). Позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, прохав стягнути із відповідача борг за невиконаним рішенням суду у розмірі 21 650 грн. 03 коп., з врахуванням стягнутих сум із [PERSON] у розмірі 4 876, 97 грн., а також інфляційні нарахування на вказану суму у розмірі 29 374 грн. 08 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підставі викладених у відзиві. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2009 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, прийняття спадщини та вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] не чинити інженеру КП «Інвентаризатор» перешкод щодо здійснення процедури обстеження квартири [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] документи на гараж, автомобіль та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] для отримання спадщини [PERSON] (а.с.13). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2009 року вказане рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2009 року залишено без змін (а.с.13). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 26 407 грн. боргу і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ (а.с.25-26). Вказаний борг був стягнутий за договором переуступки права вимоги. Як зазначає [PERSON] , вказані рішення судів Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2009 року в частині зобов`язання [PERSON] надати [PERSON] документи на гараж, автомобіль та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] для отримання спадщини [PERSON] , а також Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 26 407 грн. відповідачем не виконувалися, тому він звернувся до суду з позовом. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2014 року (справа № 554/11212/14-ц) здійснено обмін частини спадщини (гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , АГК «Восход», автомобіль марки ВАЗ 21-61, днз. [NUMBER] , 1988 року випуску, та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] ), яку повинен був отримати [PERSON] та боргу у розмірі 26 407 грн.(станом на 1993 рік) на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2014 року роз`яснено, що рішення Октябрського районного суду від 12 листопада 2014 року, яким здійснено обмін частини спадщини ( гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , АГК «Восход», автомобіль марки ВАЗ 21-61, днз. [NUMBER] , 1988 року випуску, та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] ), яку повинен був отримати [PERSON] та боргу у розмірі 26407 грн.( станом на 1993 рік) на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - є підставою для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] власника 1/2 частини квартири [ADDRESS] на другу 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.14). Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2014 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 липня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Виконавчий комітет Октябрської районної у м.Полтаві ради, про обмін частини квартири відмовлено (а.с.84-88). Таким чином, [PERSON] вважає, що за [PERSON] відновився борг за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 26 407 грн. Відповідно до листа Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 19.09.2020 року за № 89078, на виконанні в Шевченківському ВДВС у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження ВП № 33510701 на підставі виконавчого листа № 2-5642/10 від 10.02.2011, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] у сумі 26 527 грн. Утримання заборгованості проводилося із пенсії боржника. 30.06.2017 до ВДВС надійшла заява стягувача про виконання рішення суду. 30.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно повідомлення Управління координації та контролю за виплатою пенсій № 2175/04.1-63/03 від 12.09.2017 борг утримано у сумі 11 953, 40 грн., з них 7 076 грн. 43 коп. повернуто на рахунок боржника [PERSON] . Отже, по вказаному виконавчому документу на рахунок [PERSON] перераховано кошти у сумі 4 876, 97 коп. (а.с.233). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що [PERSON] не сплатив на користь [PERSON] борг стягнутий з нього за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року у сумі 21 650 грн. 03 коп. (26 527 грн. - 4 876, 97 коп.), а виконавче провадження було припинено за заявою стягувача [PERSON] , у зв`язку із виконанням рішення шляхом обміну вказаного боргу на право власності на Ѕ частину квартири, яке в подальшому було скасовано та право власності на Ѕ частину відновлено за [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. При цьому суд враховує, що [PERSON] не заперечував, що вказана заборгованість за рішенням суду у повному обсязі ним не погашена, а виходить з того, що від виконання рішення суду відмовився [PERSON] . Таким чином, відповідачем не спростовано факту невиконання ним рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року у сумі 21 650 грн. 03 коп. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань на вказану суму у розмірі 29 374 грн. 08 коп. задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.ст.13, 43 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач не надав розрахунку інфляційних нарахувань на суму боргу 21 650 грн. 03 коп., а тому заявлений ним розмір 29 374 грн. 08 коп. є необґрунтованим та не доведеним. Як слідує із розрахунку інфляційних нарахувань на первісно заявлену суму боргу 26 527 грн., період інфляційних нарахувань значиться з 20 грудня 2010 року по 15 листопада 2019 року, ставки рівня інфляції зазначені по роках. Разом з тим, принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007, які застосовуються при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Таким чином при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період. Враховуючи, що позивачем не надано розрахунку інфляційних втрат, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування заявленої позивачем суми, у задоволенні позовних вимог про стягнення 29 374 грн. 08 коп. суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю. Вирішуючи спір про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми вартості частки права власності на автомобіль ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 року випуску, в розмірі 9 225 грн., суми вартості ј частки права на гараж за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі « [INFO] » в розмірі 20 000 грн. та суми грошових коштів, які перебували на банківських рахунках [PERSON] в розмірі ј вкладу, який перебував у банку на час смерті спадкодавця у розмірі 2 500 грн., суд виходить з наступного. Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року (справа № 554/11212/14-ц) встановлено, що відповідно до спадкової справи № 193, відкритої Четвертою Полтавською державною нотаріальною конторою 23.05.2001 року, спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] складалось із грошових заощаджень, свідоцтво про право на спадщину за законом, на які було видано 10.12.2001 року відповідачу [PERSON] , а також причіпу модель іномарка, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який належав померлій [PERSON] на підставі технічного талону № 228785, свідоцтво про право на спадщину на який було видано на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Іншого рухомого та нерухомого майна належного [PERSON] встановлено не було. Свідоцтво про право на спадщину, видане 4-ою Полтавською державною нотаріальною конторою 10.12.2001 року на ім`я [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємцю [PERSON] скасоване на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2007 року, оскільки 1/2 частина вказаної квартири належала [PERSON] на підставі договору дарування від 25.11.1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і не належала [PERSON] на час смерті. Як встановлено судом апеляційної інстанції гараж, за адресою [ADDRESS] в АГК «Восход» відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2006 року належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Октябрськогої районної у м. Полтаві ради. При цьому, станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , право власності на вказаний вище гараж ні за нею, ні за [PERSON] у визначеному законом порядку зареєстровано не було, свідоцтво про право на спадщину на нього сторонам не видавалось. Питання щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказаний вище гараж, виданого на ім`я відповідача 08.06.2006 року, а також щодо визнання його спільним майном подружжя, визнання за [PERSON] права власності на відповідну частину гаража, останнім не порушувалось. Крім того, встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21-61, державний номерний знак [NUMBER] , 1988 року випуску, з 01.04.1988 року по 27.01.1993 року належав [PERSON] , а з 27.01.1993 року на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.1993 року перереєстрований ім`я [PERSON] . Проте з відповідним позовом щодо визнання вказаного автомобіля спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також розподілу між спадкоємцями частини, що належала [PERSON] на час смерті, позивач [PERSON] не звертався. Також встановлено, що грошова оцінка як гаража так і автомобіля, позивачем не проводилась, клопотання про призначення відповідної судової експертизи ним не заявлялось. Не порушувалось позивачем, зокрема питання і щодо компенсації [PERSON] вартості спадкового майна, яким є грошові заощадження з належними виплатами та компенсаціями, що знаходились в філії ощадбанку № 43/072 м. Полтави на рахунку № [NUMBER] та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 10.12.2001 року на вказану частину спадкового майна (а.с.84-88). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Матеріали даної цивільної справи також не містять даних, що [PERSON] є власником частки автомобіля ВАЗ 21-61, д.н.з. [NUMBER] , 1988 року випуску, розмір якої становить 9 225 грн., оскільки згідно Технічного паспорту на автомобіль [NUMBER] його власником є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.1993 року (а.с.89). Також не доведено право власності [PERSON] на ј частки гаражу за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі « [INFO] », розмір якої становить 20 000 грн., оскільки згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10933481, свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 08.06.2006 року видане на ім`я [PERSON] (а.с.76). Наявність грошових коштів, які перебували на банківських рахунках [PERSON] на час смерті останньої у розмірі 10 000 грн. належними та допустими доказами не підтверджено, а тому стягнення ј частки грошових заощаджень у сумі 2500 грн. є безпідставним. Враховуючи, що позивачем не доведено належність йому вказаного майна у заявленому розмірі, позовні вимоги про стягнення коштів в рахунок вартості цього майна задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову в зазначеній частині відмовлено, то є безпідставними і позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат на борг 9 225 грн. у сумі 11 806, 21 грн. та на борг 2 500 грн. у сумі 3 199, 51 грн. Також суд вважає недоведеними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн., виходячи з наступного. Позивач заявляє, що моральна шкода завдана йому неправомірними діями [PERSON] щодо невиконання судових рішень від 25 червня 2009 року та 20 грудня 2010 року. Вказує, що шкода полягає у піді рвання довіри до людей, які колись входили до складу його родини. Отримавши його кошти і не передавши йому частину спадщини матері, відповідач умисно затягував процес апеляційного розгляду справи № 554/11212/14-ц, що не дозволило йому зрештою набути остаточного права власності на квартиру. Поведінка відповідача спричинила йому дискомфорт у поточних життєвих справах, він змушений підшукувати інше житло, так як окреме проживання в ній стало неможливе. Маючи значні кошти, які йому були присуджені із відповідача, ще десять років тому,він придбав би собі інше житло, або викупив частку відповідача. Все це відобразилося на зміні способу його життя і діяльності. Разом з тим, у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що поведінка та моральний стан [PERSON] змінилися саме після скасування 26 вересня 2019 року Полтавським апеляційним судом рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2014 року про обмін частини квартири. Також встановлено, що на виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року у Шевченківському ВДВС у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження ВП № 33510701 на підставі виконавчого листа № 2-5642/10 від 10.02.2011, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] у сумі 26 527 грн. Утримання заборгованості проводилося із пенсії боржника, борг було утримано у сумі 11 953, 40 грн. З них 7 076 грн. 43 коп. було повернуто на рахунок боржника [PERSON] за заявою [PERSON] про виконання рішення суду. Інших доказів, які б підтвердили факт спричинення моральної шкоди [PERSON] , у судовому засіданні не встановлено. Частинами 1, п.2, п.3 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статтею. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявністьпричинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Спричинення моральної шкоди позивачу, яку він оцінює у 200 000 грн., не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки судом не встановлено факту спричинення шкоди невиконанням судових рішень від 25 червня 2009 року та 20 грудня 2009 року, а отже і причинно-наслідкового зв`язку між фактом спричинення шкоди та протиправними діями, на які посилається позивач, а відтак порушення його права відповідачем не доведено. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] судовий збір у сумі 68 грн. 90 коп. на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам про відшкодування матеріальної шкоди. Судовий збір у сумі 1756 грн. 32 коп. за вимоги майнового характеру, у задоволенні яких судом було відмовлено, та за стягнення моральної шкоди компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial