Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву без № від 19.09.2014 року, згідно якої отримав кредитні кошти. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 26.10.2020 року у нього виникла заборгованість в сумі 26103,10 гривні, яка складається з: 17357,53 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 5012,98 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 3732,59 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 і яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 19.09.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11), згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Крім цього, відповідача було ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, з умовами кредитування, про розмір процентної ставки і з умовами повернення кредиту, про що свідчить власноручний підпис відповідача (а.с.12-13). Так, відповідачеві 07.10.2017 року було надано картку № [NUMBER] , термін дії якої до 10/21, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с.9). Згідно довідки, наданої позивачем (а.с.10), сума кредитного ліміту становила 1000 гривень і вказані кошти надані відповідачеві 07.10.2017 року. Пізніше сума кредитного ліміту збільшена до 7000гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач АТ КБ «Приватбанк» умови за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, за умови повернення наданих коштів та сплати процентів за їх використання. Натомість відповідач не виконував зобов`язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого склалась заборгованість, яка станом на 26.10.2020 року становить 26103,10 гривні, яка складається з: 17357,53 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 5012,98 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 3732,59 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625ЦК України. Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Розмір відсотків за користування кредитним коштами, умови повернення, а також наслідки невиконання зобов`язання відповідачеві були відомі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню позовних вимог в цій частині. Разом із тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за ст.625 ЦК України. Умовою стягнення процентів за ч.2 ст.625 ЦК України є п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, який почав діяти лише з 01.03.2019 року. Доказів того, що відповідач надавав згоду на таку зміну умов договору суду не надано. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем не надано розрахунку 3% річних, інфляційних, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд не в праві перебирати на себе функцію подання доказів та здійснення нарахування заборгованості за кредитним договором, у тому числі в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд уповноважений перевірити обґрунтованість та законність вимог позивача, проте не здійснювати формулювання таких вимог. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для стягнення відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у відповідності з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial