Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Урина О.І. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані та проживають позивач та її син [PERSON] . Відповідач [PERSON] вже понад рік за цією адресою не проживає, хоча значиться зареєстрованим там. Оскільки відповідач впродовж тривалого часу без поважних причин не проживає у згаданій квартирі, то є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Кількість зареєстрованих в житлі осіб впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидії чи інших видів соціальних допомог. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 квітня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Станом на 25 серпня 2020 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Представник позивача адвокат Урин О.І. в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Підгайцівської сільської ради Луцького району в судове засідання не з`явився, в своїй заяві Підгайцівська сільська рада просить розгляд цієї справи здійснювати без участі їхнього представника, при вирішенні справи - покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9, 10). З копії будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в квартирі [ADDRESS] встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 26 лютого 2019 року (а.с.11-14). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується відповіддю Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області від 10 квітня 2020 року, де вказано, що під час опитування жителів с. Струмівка було підтверджено факт непроживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] більше одного року (а.с. 15). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. З огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved