Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість у розмірі 4504,13 доларів США, що за курсом 27,74 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.11.2018 року складає 124944,57 грн. за кредитним договором № K2HCA8000073045 від 18.04.2008 року та судові витрати. Позов мотивований тим, що 18.04.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № K2HCA8000073045, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6598,88 доларів США, терміном до 15.04.2011 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником, останній надав банку предмет застави, а саме автомобіль марки «Мазда», 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K2HCA8000073045 від 18.04.2008 року, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.04.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість та судові витрати по справі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 4504,13 доларів США, що за курсом 27,74 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.11.2018 року складає 124944,57 грн. станом на 23.11.2018 року за кредитним договором № К2НСА8000073045 від 18.04.2008 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1874,17 грн., а всього в розмірі 126818 грн. 74 коп. Ухвалою суду від 15.06.2020 року вищевказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Щерстнева О.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та просив застосувати строк позовної давності. Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитно-заставного договору № К2НСА8000073045 від 18.04.2008 року позивач АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 6598,88 доларів США на термін до 15.04.2011 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Крім того, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником, [PERSON] надав у заставу банку предмет застави, а саме автомобіль марки «Мазда», 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 6598,88 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № К2НСА8000073045 від 18.04.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.04.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за Договором станом на 23.11.2018 року у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 39019,14 доларів США, з яких: 4504,13 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1018,96 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 882,36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 32613,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а [PERSON] порушив графік погашення заборгованості. Самим відповідачами визнається фактично наявність заборгованості перед Банком. Відповідачі, звертаючись до суду із заявою про застосування строку позовної давності, обґрунтували, що 19.03.2009 року позичальник [PERSON] порушив виконання вимог кредитного зобов`язання. І саме з цієї дати починається відлік 3-річного строку позовної давності на звернення до суду. За таких обставин, він сплинув 16.04.2014 року, а позивач з цим позовом звернувся до суду 06.12.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2НСА8000073045 від 18.04.2008 року в сумі 90155,19 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Мазда», 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (т. 1 а.с.190-193). Так, в матеріалах справи міститься Акт прийому автомобіля позичальника [PERSON] від 28.04.2009 року щодо передачі автомобіля «Мазда», 1996 року випуску, з метою його реалізації. (т.1 а.с. 194). Враховуючи те, що обидві сторони визнають факт реалізації заставленого автомобіля в рахунок погашення заборгованості, суд вбачає цей факт таким, що доказуванню не підлягає. Стосовно пропуску строку позовної давності позивачем на звернення до суду з цим позовом, суд вбачає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості за договором, укладеним між АТ «КБ «Приватбанк» і [PERSON] здійснено 15.04.2011 року. Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] 27.12.2018 року тобто після спливу встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. При цьому, судом враховується, що позивачем не додано до позовної заяви підписаного з відповідачем д [PERSON] договору про зміну строків позовної давності. За таких обставин, а також з урахуванням того, що відповідачами заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed