Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 04.03.2019 року відповідачем подано заяву з метою отримання банківських послуг. У подальшому - 12.03.2019 року, відповідач ознайомився з умовами обслуговування кредитних карток, підписав паспорт споживчого кредиту та отримав картку типу преміальна з визначеним лімітом до 100 000,00 грн. У зв`язку з порушенням позичальником обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків станом на 20.12.2020 року утворилась заборгованість в сумі 69 083,91 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 62 707,44 грн., заборгованість за відсотками - 6 322,47 грн. Позивач посилається на відповідні обставини та просить стягнути вищевказаний розмір заборгованості, відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 12.03.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено, що позичальник перед отриманням кредиту не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. Звертає увагу, що в анкеті-заяві не вказано термін повернення кредиту, відомості щодо процентної ставки, яка застосовується при використанні кредитних коштів, відсутні. Сторона посилається на судову практику та просить відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі отримання банківських послуг споживачем. 04.03.2019 року відповідачем [PERSON] подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В подальшому - 12.03.2019 року, відповідач ознайомився з умовами споживчого кредиту (паспорт споживчого кредиту), проставив підпис на відповідному документі. Протягом періоду з 12.03.2019 року відповідачем отримувались кредитні банківські картки визначеним кредитним лімітом з терміном дії останньої - до березня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема: розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку, підтверджується виникнення станом на 20.12.2020 року заборгованості зі сплати використаних позичальником коштів (тіла кредиту). При визначенні розміру такої заборгованості суд приймає до уваги дату відкриття рахунку за першою з виданих кредитних карток за № [NUMBER] , а саме 12.03.2019 року, та вважає необхідним досліджувати відомості про рух коштів та пов`язану заборгованість саме із наведеної дати. Оскільки зазначена за розрахунком сума 3933,14 грн. обліковується як така, що датована періодом до видачі кредитної картки, обставини про що покладаються позивачем в обгрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості, суд не включає наведену суму до розміру заборгованості. За таких обставин, коли відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення фактично отриманих грошових коштів, вимога позивача, пред`явлена в порядку ч.3 ст. 530 ЦК України про стягнення 58 744,30 грн. (62 707,44 - 3933,14 = 58 744,30) як фактично отриманого кредиту є обґрунтованою. Суд відмовляє у стягненні інших, зазначених позивачем як заборгованість, грошових сум. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на ту обставину, що позичальник ознайомився із правилами надання банківських послуг шляхом підписання паспорту споживчого кредиту. Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Суд звертає увагу, що долучений до позову «паспорт споживчого кредиту» за своїм змістом неоднорідний в частині передбаченої до застосування відсоткової ставки поза межами пільгового періоду, реальної відсоткової ставки, порядку повернення кредиту. Проставлення підпису особою не може свідчити про доведення позичальнику як споживачу фінансових послуг чітких та передбачуваних правових наслідків, зокрема щодо застосування відсоткової ставки. Оскільки стороною відповідача заперечується обізнаність про відсотки, що нараховуються за користування кредитними коштами, а позивачем ні за змістом позовної заяви, ні за доданими доказами не підтверджено юридичну виправданість нарахування відсотків за конкретним показником, позов у вказаній частині не підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial