Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.11.2016 року помер її брат [PERSON], і після його смерті відкрилась спадщина. За життя її брату [PERSON] належало право на доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії, як дитині війни, тобто після його смерті відкрилась спадщина на неотримані ним за життя доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії, як дитині війни. Вона є спадкоємицею другої черги, спадкоємці першої черги донька та син померлого спадщину не прийняли. Оскільки вона перебувала за кордоном то вчасно спадщину після смерті брата не прийняла, у звязку з чим нею було пропущено строки прийняття спадщини. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою їй було відмовлено у прийнятті спадщини через пропущений законом встановлений строк для прийняття спадщини. Вона пропустила шестимісячний термін, встановлений законодавством для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через незалежні від неї причини, оскільки хворіла та перебувала за кордоном. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовну заяву задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від них до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення, оскільки відмовились від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженка м.Шепетівка Хмельницької області, мешканка м.Чернівці пр.Незалежності, 80/11 (а.с.3). У відповідності до архівної довідки Державного архіву Вінницької області від 13.07.2017 року, в книзі актових записів про народження громадян по м.Вінниця Вінницької області за 1939 рік є актовий запис №2226 за 09.11.1939 року про народження 22.10.1939 року [PERSON], батьки: [PERSON], 25 років поляк, [PERSON], 23 роки українка (а.с.5-6). 19.11.2016 року помер брат позивача - [PERSON] (а.с.7), і після його смерті відкрилась спадщина. За життя брату позивача [PERSON] належало право на доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії, як дитині війни, тобто після його смерті відкрилась спадщина на неотримані ним за життя доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії, як дитині війни, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2011 року (а.с.8). Вона є спадкоємицею другої черги, спадкоємці першої черги донька та син померлого спадщину не прийняли, донька та син - треті особи [PERSON], [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Позивач [PERSON] перебувала за кордоном з 11.11.2016 ро по 10.04.2017 року (а.с.10-11), а по приїзду на Україну важко захворіла, з приводу чого проходила обстеження та стаціонарне лікування (а.с.12-18) є інвалідом ІІ групи захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.19). Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою їй було відмовлено у прийнятті спадщини через пропущений законом встановлений строк для прийняття спадщини (а.с.9). Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) визначено статтею 1216 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини та згідно з статтею 1223 ч.1 та ч.2 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивачем ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved