Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.10.2013 помер його брат [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з допоміжними господарськими побудовами, розташованими по вул. Набережна, 45 у с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області. 28.08.2013 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів повністю своєму брату [PERSON]. На час смерті заповіт не змінено та не скасовано. Позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Пирятинської державної нотаріальної контори. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно після померлого [PERSON] позивач звернувся до Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області. Проте в оформленні свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, направили лист про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надіслав листа про слухання справи у його відсутність, в якому також зазначається визнання відповідачем позову у повному обсязі. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові. Судом установлено: 16 жовтня 2013 року помер [PERSON] (а.с. 4). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Набережна, 45 у с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області (а.с.10-13). Вказане домоволодіння згідно даних погосподарської книги №3 [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області рахувалося за [PERSON] (а.с.8). Як вказано в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна, домоволодіння збудовано в 1968 році (а.с. 13). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого за заповітом від 28.08.2013, посвідченого секретарем Давидівської сільської ради Пирятинського району та зареєстрованого в реєстрі за №93 (а. с. 5). Заповіт на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований. Інших спадкоємців, у тому числі тих, що мають право на обовязкову частку у спадщині, немає. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.26). Проте, нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як померлий [PERSON] не оформив документи на належне йому нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями) та не зареєстрував його у встановленому законом порядку (а.с. 7). Відсутність даного документа перешкоджає позивачу у розпорядженні спадковим майном. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Приписами Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.66 Міністерства комунального господарства Української РСР, яка діяла на час будівництва домоволодіння померлого [PERSON]Г, реєстрація права власності на такий обєкт нерухомого майна, як колгоспний двір, та інші обєкти, споруджені в сільській місцевості, не передбачалась. Також, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до вказаного Указу і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Питання набуття права власності регулювались також Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обовязковою для судів. Згідно ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. За наявності у матеріалах справи виписки із погосподарської книги доцільно говорити, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не повязувало момент виникнення права власності з обовязковою державною реєстрацією обєкту нерухомості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки\~\~ [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON], який за життя не зареєстрував в установленому чинним законодавством порядку правовстановлюючий документ на належне йому нерухоме майно, проте інакше як у судовому порядку визнати право власності позивача у порядку спадкування на зазначений житловий будинок та господарські споруди неможливо, визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає\~ задоволенню.

Outcome: approved