Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даною позовною заявою до суду та просить визнати спільною сумісною власністю її та відповідача квартиру, що розташована [ADDRESS], та земельну ділянку для гаражного будівництва, площею 0,0024 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна. Крім того, просить стягнути із відповідача на свою користь 1164 грн. 05 коп. судового збору, 1000 грн. витрат на правову допомогу, 1100 грн. витрат за експертну оцінку квартири та земельної ділянки. Посилається на те, що під час шлюбу з 1998 року по 2015 рік з відповідачем вони придбали у 2002 році квартиру [ADDRESS] та у 2012 році - земельну ділянку для гаражного будівництва, площею 0,0024 га по [ADDRESS]. Відповідач не визнає права власності позивача на зазначене майно, угоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто у зв'язку з конфліктними відносинами, що і змусило її звернутися з даним позовом до суду. 22 травня 2018 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу роз'яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та пакет документів отримав 24 травня 2018 року. 31 травня 2018 року відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для гаражного будівництва площею 0,0024 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована по [ADDRESS], та позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири та земельної ділянки. Проте, вважаючи земельну ділянку неподільною, просить визнати за ним ([PERSON].) право власності на цю земельну ділянку та зобов'язати його сплатити на користь позивача 505 грн. 00 коп. в рахунок компенсації за 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки. Судові витрати просить розподілити між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. При цьому, зустрічного позову не подавав. Розгляд справи здійснювався відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.5, 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлено наступне. Копія свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 28.02.1998 свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] 28 лютого 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за № 39. Прізвище дружини після одруження «[PERSON]» (а.с.13). [INFO] року народилася [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 218. Батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 06.11.1998 Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області (а.с.14). [INFO] року народився [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 152. Батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 16.05.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.15). 17 лютого 2015 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 28 лютого 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області (актовий запис № 39), розірвано, що підтверджується копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2015 року (а.с.16). Копія довідки про реєстрацію місця проживання особи № 731357 від 14 лютого 2018 року свідчить про те, що [PERSON], [INFO], зареєстрована з 13 лютого 2018 року по теперішній час в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.17). З ксерокопії договору купівлі-продажу від 30 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1624, вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру під [ADDRESS] Квартира складається із двох жилих кімнат, житловою площею 31,00 кв.м., загальною площею 53,70 кв.м. (Приміщення № 1 - площею 8,50 кв.м.; № 2 - площею 2,90 кв.м.; № 3 - площею 1,40 кв.м.; № 4 - площею 6,70 кв.м.; № 5 - площею 2,50 кв.м.; № 6 - площею 16,50 кв.м.; № 7 - площею 4,10 кв.м.; № 8 - площею 14,50 кв.м.) (а.с.18). Ксерокопія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 932, свідчить про те, що [PERSON] продала та передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0024 га (кадастровий номер [NUMBER]) для гаражного будівництва, що розташована по [ADDRESS] а останній прийняв її у власність та сплатив за неї обговорену грошову суму. Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. 15 травня 2012 року (реєстр № 803) та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], виданого Переяслав-Хмельницькою міською радою 22.06.2010 та зареєстрованого реєстратором 13.08.2010, з вчиненою державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. відміткою про перехід права власності на земельну ділянку від 15.05.2012 та відміткою Відділу Держкомзему у м.Переяслав-Хмельницькому Київської області про реєстрацію в поземельній книзі від 13.06.2012 за реєстровим номером 321100000001034006331 (а.с.19, 20). З ксерокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 22.06.2010 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0024 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення гаражного будівництва, що розташована по [ADDRESS] Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011096700926 (а.с.21). Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки для гаражного будівництва площею 0,0024 га (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS] станом на 04 травня 2018 року свідчить про те, що ринкова вартість об'єкта оцінки складає 1010 грн. 00 коп., ринкова вартість 1/2 частки об'єкта оцінки складає 505 грн. 00 коп. Дана земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.22 - 37). Із звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири № 55, розташованої на 8-му поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку № [ADDRESS] станом на 04 травня 2018 року вбачається, що зазначена квартира належить на праві приватної власності [PERSON] і ринкова вартість об'єкта оцінки складає 231 800 грн. 00 коп., а ринкова вартість 1/2 частки об'єкта оцінки складає 115 900 грн. 00 коп. Довідка ТОВ «Лендвізор» № 2046 від 04 травня 2018 року, видана [PERSON], свідчить про те, що загальна площа квартири [ADDRESS] змінилася з 53,70 кв.м. на 55,00 кв.м., у зв'язку із знесенням перегородки (об'єднання ванної кімнати та санвузла). Згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 2 від 08.01.2013 та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна № 127 від 24.05.2001, дані зміни не належать до самочинного будівництва (а.с.38 - 53). Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлено, що сторони з 28 лютого 1998 року по 17 лютого 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі та у 2012 році, і перебуваючи у шлюбі, придбали квартиру та земельну ділянку, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Дані докази суд приймає на підставі ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 95 ЦПК України. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глава 6 Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР, глави 8 Сімейного кодексу України та нормами глави 26 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Оскільки спірну квартиру було придбано у 2002 році, тобто до набрання чинності Сімейного кодексу України, з врахуванням ст. 58 Конституції України, при вирішенні питання щодо такого майна застосуванню підлягають положення КпШС, який був чинний на той момент. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Земельна ділянка була придбана у 2012 році, тому застосуванню підлягають норми СК України. В силу вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідач [PERSON] у відзиві визнав позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на 1 /2 частини квартири та земельної ділянки. Тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню. Сумнівів щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання у суду немає. У 2015 році сторони розлучилися. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 370 ЦК України встановлює право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 цього Кодексу, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відзиві на позов відповідач просить, з посиланням на ч. 2 ст. 264 (зважаючи на контекст, ймовірно ст. 364 ч. 2) та ст. 183 ЦК України, визнати за ним право власності на всю спірну земельну ділянку та зобов»язати його сплатити позивачу вартість 1/2 її частини. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач звернулася до суду з вимогою щодо визнання певного нерухомого майна об»єктом спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на частину цього майна. Згоди на отримання компенсації не висловлювала. Кошти на депозитний рахунок суду не вносилися. При цьому суд вважає, що визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину земельної ділянки ніяким чином не призведе до втрати її цільового призначення. Виділу в натурі своєї частки позивач не вимагає. За таких обставин правових підстав для сплати позивачеві компенсації за її частку у справі спільної сумісної власності на земельну ділянку немає. Враховуючи вищевстановлені обставини та те, що квартира [ADDRESS] та земельна ділянка для гаражного будівництва, площею 0,0024 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1164 грн. 05 коп. Крім того, на підставі ст. 140 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертної оцінки в розмірі 1100 гривень. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів того, що квитанція до прибуткового касового ордера від 14.05.2018 на суму 1000 гривень, прийнята від [PERSON] за адвокатські послуги, є витратами на професійну правничу допомогу, пов»язаними саме з розглядом даної цивільної справи. Тому суд не вбачає підстав для стягненн цієї суми на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 63, 68 СК України, ст.ст. 183,364, 369, 370 ЦК України,

Outcome: approved