Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] у серпні 2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в кв. [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що їй та членам її сім`ї- чоловіку [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності спірна квартира, в якій була зареєстрована невістка- відповідач [PERSON] та онук [PERSON] , 2010 року народження. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.07.219 шлюб між [PERSON] і відповідачем розірвано. Відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, квартирой не цікавиться, особистих її речей в квартирі не має, перешкод в користуванні жилим приміщенням у неї не було. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач створила сім`ю, проживає з іншим чоловіком, народила дитину, але з реєстрації не знімається, що перешкоджає оформленню субсидії та продажу квартири. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістив, правом на подачу відзиву на позов не скористалася. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Клопотання позивача про витребування інформації щодо перебування відповідача на обліку у КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24», звернення зі скаргами або заявами до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області, даних про визнання непрацездатною або знаходження в установі соціальної допомоги з Управління праці та соціального захисту населення та інформації про отримання поштової кореспонденції з ПАТ «Укрпошта», ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.08.2020 задоволено ( а.с. 19-20). Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 04.03.2000, реєстраційний № 6-00-190807, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності ( а.с. 5). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Реєстру територіальної громади м.Харкова в кв. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто власники, а також [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , 2010 року народження ( а.с. 6). Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.07.2019 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано ( а.с. 9). На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі позивачем надані акти від 24.07.2020 та 01.08.2020 , складені сусідами по квартирі,з яких випливає, що у липня 2019 відповідач пішла з дому разом з сином, забрала всі свої речі, жодного разу на останній рік в квартирі не з`являлась, місце знаходження її невідомо ( а.с. 11,13). За інформацією Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області № 3326/119-65/01/25-2020 від 25.08.2020, звернень та повідомлень щодо перешкод у користуванні або проживанні в кв. [ADDRESS] , від [PERSON] , 1982 року народження, починаючи з 2019 , до поліції не надходило ( а.с. 27). Як випливає з довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № 02-26/5999 від 21.08.2020 [PERSON] на обліку не перебуває, інформація про визнання непрацездатною або знаходження в установі соціальної допомоги в Управлінні відсутня ( а.с. 28). Харківською дирекцією АТ «Укрпошта» листом № 01-20/281 від 25.08.2020 повідомлено, що за адресою реєстрації [PERSON] кореспонденцію не отримувала, але відповідно до заяви [PERSON] від 13.08.2020, їй надано в користування у ВПЗ Харків 71 ( 61071) абонентну скриньку для одержання поштової кореспонденції відповідно до Правил ( а.с. 25). Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] [PERSON] , а також співвласники квартири [PERSON] , [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] у червні 2019 пішла з квартири до іншого чоловіка, потім приїздила з ним та водієм і вивозила речі , дитину відвезла до своїх батьків в м.Лозову, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . За частиною першою статті 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вказаною нормою закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine,§ 41-42). Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт непроживання відповідача у спірній кімнаті без поважних причин , не доведено і обставин, що відповідач втратила інтерес до спірного житла. Сам факт не проживання відповідача у спірній квартирі більш встановленого законом строку не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 405 ЦК України підставою для визнанняння особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є не проживання нею понад один рік в житловому приміщенні саме без поважних причин. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням через рік після її уходу з квартири та розірвання шлюбу з [PERSON] . З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] , що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed