Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] у якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , посвідчений 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кошанською Марією Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №522. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . При цьому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2017 року [PERSON] було визнано недієздатною, а його ( [PERSON] ) призначено опікуном недієздатної [PERSON] . Недієздатність [PERSON] встановлена висновком №167 амбулаторної судово-психіатричної експертизи Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 10 квітня 2017 року, яким установлено, що [PERSON] страждає на розлади особистості і поведінки внаслідок органічного ушкодження головного мозку складного ґенезу, виражений синдром, змішаний варіант перебігу з соціально-трудовою дезадаптацією, внаслідок чого не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Звернувшись, після смерті матері, до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що за життя, а саме у липні 2015 року його матір`ю [PERSON] було складено заповіт на ім`я відповідача [PERSON] , який посвідчений 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кошанською Марією Іванівною. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки, на момент вчинення оскаржуваного заповіту його матір [PERSON] , в силу свого стану здоров`я, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки ще до моменту визнання її судом недієздатною, у неї спостерігався нестабільний емоційний та психічний стан, зокрема вона не впізнавала рідних і близьких, не розуміла, де вона знаходиться, виходила з дому та не змогла знайти дорогу назад. У зв`язку із цим у грудні 2015 року [PERSON] проходила курс лікування у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, де у неї встановили діагноз органічного ушкодження головного мозку складного ґенезу, виражений синдром змішаний варіант перебігу з соціально-трудовою дезадаптацією. Відтак, позивач стверджує, що незважаючи на те, що на момент складення спірного заповіту у липні 2015 року його матір [PERSON] ще не була визнана судом недієздатною, проте не той час, вона вже не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, позивач зазначає, що спірний заповіт порушує його права як спадкоємця першої черги спадкування за законом після померлої матері [PERSON] . Разом із цим позивач вказує, що при складанні заповіту не було вільного волевиявлення [PERSON] яке б відповідало її внутрішній волі на розпорядження своїм майном. Покликаючись на вказані обставини позивач просить позов задовольнити. 23 жовтня 2017 року судом відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. Також ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів у вказаній цивільній справі та витребувано із Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні оригінали медичних документів, що містять інформацію про проходження лікування [PERSON] у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача у вказаній цивільній справі судом призначено посмертну медичну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. На вирішення експертизи поставити наступні питання: чи хворіла померла [INFO] [PERSON] станом на липень місяць 2015 року психічним захворюванням ? Якщо так то яким саме ? Чи впливало захворювання [PERSON] на її здатність у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на липень 2015 року? Чи могла [PERSON] у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення 22 липня 2015 року заповіту за реєстру №522? На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі, у зв`язку із необхідністю вирішення клопотання голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії про допит у судовому засіданні свідків. Протокольною ухвалою суду від 10 грудня 2018 року скеровано матеріали цивільної справи експертам Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для проведення експертизи. 28 грудня 2018 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №583 за результатами проведення посмертної медичну судово-психіатричну експертизу. За клопотанням позивача судом залучено у якості співвідповідача [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Магдич О.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. При цьому, зазначили, що в матеріалах справи наявні достатні та беззаперечні докази стану здоров`я спадкодавця [PERSON] . Проведена експертиза встановила, що психічна хвороба померлої істотно впливала на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними, а відтак наявні достатні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бочан І.П. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог повному обсязі. При цьому представник позивача вказав, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, на його думку, є завідомо неправдивим, оскільки у ньому відсутні посилання на будь-які науково підтверджені дослідження в області психіатрії, які б давали можливість експертам у минулому піврічному часі з моменту першого поступлення (09 грудня 2015 року) [PERSON] на стаціонарне лікування у психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, зробити висновок про її нездатність усвідомлювати значення своїх дій при складанні 22 липня 2015 року спірного заповіту. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відзиву на позов від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Судом установлено. Як убачається із свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 07 жовтня 2015 року, [PERSON] народився [INFO] у м. Тернопіль, про що складено актовий запис №561. Батьками позивача [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно реєстраційного посвідчення виданого 08 квітня 2005 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-прожажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 14 березня 2005 року за реєстром №2193 і записано в реєстрову книгу за №18131. Довідкою №312/2803 виданою 06 грудня 2016 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради стверджується, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23 квітня 2005 року. Як убачається із Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку по [ADDRESS] , разом із позивачем [PERSON] за вказаною адресою до моменту смерті у даній квартирі була також зареєстрована [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2017 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №395 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 11 серпня 2017 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 22 липня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належний їй на праві власності гараж № [NUMBER] , який розташований в гаражному кооперативі [ADDRESS] та належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , а також все інше належне їй майно заповіла [PERSON] з правом довічного проживання у вказаній квартирі [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською Марією Іванівною 22 липня 2015 року та зареєстровано в реєстрі за №522. Як убачається із наданих Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею оригіналів медичних документів, а саме медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] , вперше на стаціонарне лікування у Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню [PERSON] поступила 09 грудня 2015 року та знаходилась на стаціонарному лікуванні у четвертому психіатричному відділенні ТОККПНЛ з 09 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку. Із виписки з історії хвороби №11042, яка міститься у карті стаціонарного хворого від 09 грудня 2015 року слідує, що [PERSON] змінилась в поведінці близько 2,5 років, коли рідні почали замічати дивакуватість у поведінці, декілька разів могла повторювати сказане, забувалась виконувати буденну роботу, за призначенням дільничого психіатра приймає ліки, однак стан не покращується, періодично не впізнає рідних, забувається закривати крани з водою. Із медичних карт стаціонарного хворого №10716 від 29 листопада 2016 року убачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в четвертому психіатричному відділенні ТОККПНЛ з 29 листопада 2016 року по 28 грудня 2016 року з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції, хвороби та ушкодження головного мозку судинного ґенезу із стійким зниженням інтелектуально-мнестичних функцій. Також, 07 лютого 2017 року [PERSON] поступила на стаціонарне лікування у четверте психіатричне відділення ТОККПНЛ з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції, хвороби та ушкодження головного мозку судинного ґенезу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №583 від 18 грудня 2018 року проведеної експертами Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, [PERSON] на період часу 22 липня 2015 року страждала на розлади особистості і поведінки внаслідок ушкодження головного мозку судинного ґенезу психоорганічний синдром із зниженням інтелектуально-мнестичних функцій. Означений психічний розлад у [PERSON] позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними на час складання заповіту 22 липня 2015 року. Зокрема у вказаному висновку зазначено, що відповідно до записів у медичній документації від 09 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] змінилася у поведінці близько 2,5 років назад, коли рідні почали замічати дивакуватістьу поведінці [PERSON] Експерт Бондаренко О . М . вказаний висновок повністю підтримав у судовому засіданні , пояснив, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були дотримані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції, висновок судово-психіатричної експертизи №583 від 18 грудня 2018 року повністю відповідає вимогам закону та є достовірним. При здійсненні дослідження експертами використовувалася медична документація та матеріали справи.. Ставлячи під сумнів висновок судово-психіатричної експертизи, представник відповідача [PERSON] - адвокат Бочан І.П. звернувся із адвокатським запитом у Державну установу «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», у якому просив надати інформацію про те, чи можливо під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи робити висновок у минулому, майже піврічному часі, з моменту першого поступлення особи на стаціонарне лікування у психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про її нездатність усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту 22 липня 2015 року при тому, що до 09 грудня 2015 року ніяких розладів в даної особи зафіксовано не було. 25 вересня 2019 року Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надано відповідь за №04-05/163 на адвокатський запит, у якому повідомлено, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді на поставлене питання. Також зазначено, що наведені представником відповідача у запиті обставини в силу своєї фрагментарності не можуть бути підставою для оцінки наукової обґрунтованості судово-психіатричного експертного рішення. Зазначену у відповіді на адвокатський запит інформацію про те, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді на поставлене питання представник відповідача адвокат Бочан І.П. розцінює як доказ того, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, наданий за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи є завідомо неправдивим та незаконним. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 321 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зокрема свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що є колишніми сватами померлої [PERSON] , зміни у її психічному стані помітили ще у квітні 2015 року, коли були на похороні чоловіка [PERSON] , зокрема зауважили, що [PERSON] поводила себе неадекватно, не приймала участі у похоронах чоловіка, проводила час із своїм котом та виглядала дуже дивною у своїй поведінці. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що добре знав померлу [PERSON] , часто проводив її додому, оскільки вона виходила з дому та не пам`ятала дороги назад, не орієнтувалася у просторі, не розуміла, де знаходиться і де її дім. Свідок [PERSON] суду пояснив, що також помічав дивну поведінку [PERSON], яка не орієнтувалася у часі , місці де вона знаходиться. Твердження сторони відповідача про те, що висновок судових експертів не може бути прийняти судом, оскільки він є завідомо неправдивим, суд до уваги не приймає, оскільки судом встановлено, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, висновок містить викладені повні відповіді на поставлені питання щодо того, чи хворіла померла [INFO] [PERSON] станом на липень місяць 2015 року психічним захворюванням? Якщо так то яким саме? Чи впливало захворювання [PERSON] на її здатність у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на липень 2015 року? Чи могла [PERSON] у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення 22 липня 2015 року заповіту за реєстру №522? Дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи. Крім цього, вказаний висновок повністю узгоджується із наданими у судовому засіданні показаннями свідків щодо того, що на момент складання спірного заповіту, а саме 22 липня 2015 року [PERSON] перебувала у психічному стані, у якому вже не могла усвідомлювати значення своїх дій, що виражалось у її поведінці. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, або спростовували його висновки та підтверджували здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій станом на 22 липня 2015 року стороною відповідача в ході розгляд справи суду не надано. При цьому, суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що висновок експертів не можна вважати достовірним, оскільки під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи неможливо робити висновок про психічний стан особи, який був у неї у минулому часі, зокрема за період пів року назад, а надана 25 вересня 2019 року Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відповідь за №04-05/163 на адвокатський запит, у якій зазначено, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді підтверджує те, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, наданий за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи є завідомо неправдивим та незаконним. Вказане трактування зазначеної відповіді є суто суб`єктивною думкою представника відповідача, оскільки зазначена у ній інформація розцінена на його власний розсуд. При цьому, зазначена у даній відповіді інформація є недостатньою для того, щоб надати відповідь на поставлені представником відповідача питання в інформаційному запиті, або ж підтвердити недійсність висновку експертів. Крім того, приймаючи до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до якого зазначено, що згідно статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, - суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення його прав, оскільки, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої [PERSON] та міг би успадкувати нерухомість, яка належала померлій, а оспорованим заповітом коло спадкоємців було змінено, відтак, вчиненням відповідного правочину порушено права та законні інтереси позивача. Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час складення спірного заповіту - 22 липня 2015 року [PERSON] страждала психічним розладом, який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначене повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача поза розумним сумнівом доведено наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним, а стороною відповідача достатніми доказами ці обставини не спростовані, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved