Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку загальною площею 2,1604 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка складається з трьох земельних ділянок площею 1,9297 га., 0,1509 га., та 0, 0798 га., яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЛВ № 076690 від 10.04.2002 року належала її брату [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 21.05.2011 року помер її брат [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1СГ №250477, яке видане Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 23.05.20112 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшло право власності на вище вказані земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті брат не розпорядився, а тому спадкування його майна відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України відбувається за законом почергово. Спадкоємці першої черги спадкування відсутні, оскільки брат одружений не був та дітей не мав, а їхня матір на спадкове майно не претендує, про що подала відповідного змісту заяву. Позивач стверджує, що вона у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Однак позивач зазначає, що не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно були втрачені. У судове засідання позивач не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2011 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1СГ №250477, виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.03.2014 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої у відповідності до ст. 1218 ЦКУ України, увійшло право власності земельну ділянку загальною площею 2,1604 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка складається з трьох земельних ділянок площею 1,9297 га., 0, 1509 га., та 0, 0798 га, яка належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЛВ № 076690 від 10.04.2002 року. Згідно довідки Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 12.05.2016 року № 302, [PERSON] одержав державний акт ІІІ ЛВ № 076690 на право власності на земельну ділянку площею 2,1604 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради, виданого на підставі розпорядження Пустомитівської РДА за № 132 від 05.04.2002 року, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю 10.04.2002 року за № 178. Як стверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР № 444799 від 07.02.1959 року, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 385236 від 26.08.1977 року, позивач [PERSON] народилася 23.12.1958 року, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON], та яка у звязку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «Шведа» на прізвище чоловіка «Сухоцька». Згідно копії свідоцтва про народження серії І-УР № 319899 [PERSON] народився 18.12.1960 року, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії виписки з рішення судової колегії по цивільних справах Львівського обласного суду від 05.03.1963 року, шлюб між [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] розірваний, та відновлено дошлюбне прізвище позивачки «Нюнько» Як вбачається з довідки № 302 від 12.05.2016 року, виданої Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті 21.05.2011 року, дійсно проживав та був зареєстрований в [INFO], вул. без назви, буд. № 926, Пустомитівського району Львівської області. На момент його смерті разом з ним постійно проживала, була зареєстрована і вела спільне господарство його сестра [PERSON]. На момент смерті [PERSON] одружений не був та дітей не мав. Мати спадкодавця а відповідачка у справі - [PERSON] - [PERSON], на спадкове майно не претендує, про що свідчить подана нею заява про визнання позову. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ № 076690 від 10.04.2002 року, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. З наведеного випливає висновок про те, що зважаючи на постійне проживання із спадкодавцем на момент смерті, позивач фактично прийняла спадщину та набула право власності на спадкове майно після смерті свого рідного брата [PERSON]. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи безумовне визнання позову відповідачем, та те, що позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем на момент її смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, фактично набула право власності на спадкове майно, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved