Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], який було зареєстровано 29.07.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різницю в поглядах на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Вони вже шість місяців разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства. Він не має наміру робити спроби для примирення, оскільки вони стали чужими людьми, не спілкуються, втратили взаєморозуміння, нічого їх не об'єднує, тому шлюб існує тільки формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка [PERSON] позовні проти розірвання шлюбу не заперечила. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 29.07.1995 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського району Львівської області /а.с. 3/. У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час проживають і надалі залишаться проживати з відповідачкою /а.с. 8-9/. Сім'я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони близько 6 місяців разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сім'ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх дітей, оскільки їх повноцінний розвиток і виховання у сім'ї, де відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved