Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], зазначаючи у позовній заяві про те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,10 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.С.Кривенького, 8. Вищевказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача. Позивачем за власні кошти за згодою попереднього власника суміжної земельної ділянки [PERSON] було встановлено тверду суміжну межу паркан. Паркан являв собою оцинковану сітку, яка була натягнута на забетоновані металічні стовпці, і по всій довжині межі під сіткою було встановлено бетонний бордюр товщиною близько 30 см. Вартість вищевказаного паркану становила близько 20000,00 грн. Однак після того, як власником суміжної земельної ділянки став відповідач, останній неодноразово усно заявляв про своє невдоволення існуючою межею, викликав комісії, які приходили до висновку про нераціональність перенесення існуючих твердих межових знаків з огляду на мізерність невідповідності їх розташування. Межові знаки (палі), які були встановлені комісією, відповідачем були знищені. 15 вересня 2015 року відповідач [PERSON] самовільно, без погодження із позивачем, за допомогою власного трактора марки Т-25А вийняв стовпці, фундамент та обмостку з існуючої межі. При цьому відповідач знищив 20 кущів ремонтантної малини та 7 кущів високоврожайної великоплідної безколючкової ремонтантної ожини віком 6 років, які росли на земельній ділянці позивача. У звязку з вищевказаними діями відповідача [PERSON] зверталася до правоохоронних органів, якими було прийнято рішення подальший розгляд звернення припинити через відсутність в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення. Позивач вважає, що дії відповідача по знищенню межових знаків порушують правила добросусідства та її інтереси, оскільки остання вже встановлювала за власний рахунок тверді межі за погодженням з попереднім власником суміжної земельної ділянки, а знищення існуючої межі передбачає повторну участь у витратах щодо встановлення межі. Крім того, позивач вважає, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у принижені її честі і гідності та душевних стражданнях, повязаних зі знищенням паркану, зміною її розпорядку дня через необхідність пересадження малини та переживаннями через те, чи ці саджанці виживуть. У звязку з вищевикладеним позивач просить зобовязати відповідача за його рахунок протягом 6 місяців відновити знищену тверду межу згідно попередньо розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та стягнути з відповідача в її користь 1150,00 грн. майнової шкоди, завданої знищенням зелених насаджень, та 1150,00 грн. моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнав та пояснив, що [PERSON] є власником суміжної із позивачем земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Волі, 11. Позивач самовільно зайняла частину належної відповідачу земельної ділянки площею близько 0,1 га., на якій розмістила паркан та посадила кущі малини. Вищевказане порушення позивачем земельного законодавства було зафіксовано відповідальним працівником Державної інспекції сільського господарства у Волинській області. Оскільки встановлений позивачем паркан було розміщено на земельній ділянці, яка є власністю відповідача, останній з метою наведення порядку на власній земельній ділянці вийняв стовпці та зняв металеву сітку, які віддав позивачу. У звязку з цим представник відповідача вважає, що [PERSON] права позивача жодним чином не порушено, а тому просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] заявлені позивачем позовні вимоги підтримав у повному обсязі, ствердив факти, наведені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, пояснив, що відповідач порушив правила добросусідства, самовільно зруйнував паркан, зніс існуючу межу, яка була встановлена давно. Представник позивача ствердив, що використання межових знаків повинно проводитися лише за згодою відповідача, і так як паркан є межовим знаком, який знаходився на межі суміжних земельних ділянок позивача та відповідача, то, на думку представника позивача, демонтаж цього паркану відповідачем є незаконним. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Так, договором дарування земельної ділянки, посвідченим 25 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с.34), стверджується, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10 га., яка розташована за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Волі, 11. Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 284439, виданого 04 листопада 2008 року управлінням Держкомзему у Горохівському районі Волинської області (а.с.16), на підставі вищевказаного договору дарування [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована в м.Горохові Горохівського району Волинської області по вул.Волі, 11. Із технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], яка знаходиться м.Горохові Горохівського району Волинської області по вул.Волі, 11 (а.с.28-39), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є суміжними землекористувачами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді державного інспектора Державної інспекції сільського господарства у Волинській області. До вищевказаної інспекції надійшла заява від [PERSON] про перевірку дотримання вимог земельного законодавства. 19 листопада 2014 року [PERSON] провів відповідні обстеження і встановив, що [PERSON] самовільно зайняв частину належної [PERSON] земельної ділянки розміром 0,01 га. Під час обстеження, крім свідка, були присутні землевпорядник Горохівської міської ради, відповідач [PERSON] та його сусід [PERSON] На зайнятій земельній ділянці [PERSON] вирощувалися ягідні культури. Свідок ствердив, що в результаті цього обстеження ним було складено акт про порушення [PERSON] вимог земельного законодавства, від підпису якого останній відмовився. Через деякий час свідком було складено припис та протокол про вчинене [PERSON] адміністративне правопорушення, зроблено розрахунок шкоди. Свідок показав, що під час перевірки він використовував державні акти та технічну документацію на суміжні земельні ділянки, які надали йому [PERSON] та [PERSON] Із висновку за матеріалами розгляду звернення громадян, складеного 15 вересня 2015 року працівниками Горохівського РВ УМВС України у Волинській області (а.с.7), вбачається, що подальший розгляд звернення [PERSON] щодо пошкодження [PERSON] огорожі біля її домоволодіння припинено у звязку з відсутністю в даній події ознак кримінального правопорушення. Поряд з цим, із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 000525, складеного 19 листопада 2015 року державним інспектором Державної інспекції сільського господарства у Волинській області [PERSON] (а.с.41), вбачається, що [PERSON] в порушення вимог ст.ст.15, 188, 211 ЗК України було самовільно зайнято частину належної [PERSON] земельної ділянки розміром 0,01 га., яка розташована в м.Горохові Горохівського району Волинської області по вул.Волі, 11. На зайнятій земельній ділянці насаджено ягідні культури. На підставі вищевказаного акту перевірки державним інспектором Державної інспекції сільського господарства у Волинській області [PERSON] 19 листопада 2015 року було складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення № 000180 та винесено припис № 000323 щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с.43-44). Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до п.п.4.1, 4.3, 4.5 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції. Із змісту п.п.3.12 вищевказаної Інструкції в їх системному звязку із положеннями п.п.4.1, 4.3, 4.5 вбачається, що відновлення межових знаків в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Виконавець робіт зобовязаний письмово повідомити власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками. Відповідно до п.1.3 Інструкції виконавцем вищевказаних робіт є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Виходячи із вищевикладеного та розглядаючи цей позов у межах заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає, що в ході судового розгляду справи жодних доказів порушення [PERSON] меж належної [PERSON] земельної ділянки стороною позивача не надано, оскільки доводи представника позивача про те, що паркан, як межовий знак, знаходився на межі суміжних земельних ділянок позивача та відповідача, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Навпаки, вищевказаними доказами доводиться, що саме земельна ділянка відповідача є самовільно зайнятою іншою особою. Також позивачем не надано суду доказів і про те, що він є власником чи землекористувачем суміжної із відповідачем земельної ділянки. Крім того, не надано суду і будь-яких доказів, що підтверджують факт звернення позивача до виконавця робіт по відновленню межових знаків із відповідною заявою, а стороною позивача в ході судового розгляду клопотання про залучення до участі у справі виконавця таких робіт та проведення відповідної будівельно-технічної експертизи з метою встановлення на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу вимог позову, в звязку з чим, на думку суду, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed