Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 112642/02 від 14.02.2014 року (в редакції додаткового договору №3) відповідач отримав кредит у розмірі 19400 грн. зі сплатою 24% річних та ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором, однак своїх зобов`язань не дотримався, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість, яка становить 20503,12 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 19355,98 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 475,03 грн., комісія - 14 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 486,82 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 79,44 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 91,85 грн. Зазначаючи на порушення відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з нього на його користь зазначену заборгованість та судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися. Згідно заяви позивача він просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Від відповідача надійшла заява відповідно до якої він просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2014 року відповідач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою на встанволення кредиту по рахунку фізичної особи (а.с. 4). Крім цього, між сторонами був укладений додатковий договір №3, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 19400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних, ставки за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом, що підтверджується відповідним договором, заявою на встановлення кредиту по рахунку, повідомленням про умови кредитування, випискою по рахунку, а також розрахунком заборгованості (а.с.4,5,6,14-17,22-23). Своїм підписом в заяві та в додатковому договорі відповідач підтвердив укладання договірних відносин між ним і позивачем та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Згідно наданого розрахунку станом на 09.09.2020 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 20503,12 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 19355,98 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 475,03 грн., комісія - 14 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 486,82 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 79,44 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 91,85 грн. (а.с. 12-17). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і згідно положень ст.599 цього Кодексу припиняються у зв`язку з їх виконанням. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.4.4 договору відповідач зобов`язався сплачувати за кредитом всі платежі на підставі звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором. Банк залишає за собою право відмовитися від надання клієнту передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернений. Згідно умов п.4.6 договору, при виникненні простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і тягне за собою встановлену законом відповідальність. Тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу, пені та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно за ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору у 2102 грн, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 1051 грн, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved