Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач АТ\~КБ «Приватбанк»\~звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 9\~669,83 грн. за кредитним договором № б/н від 16.12.2011 та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.12.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 09.05.2014 по 09.11.2014. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] 28.01.2019 позивачем була направлена претензія кредитора до Приморської державної нотаріальної контори. 03.04.2019 отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 30.08.2019 до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 16.12.2011 становить 9\~669,83 грн., яка складається з 8\~892,73 грн. - заборгованості за кредитом та з 777,10 грн. заборгованості за відсотками. Представник позивача належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.50). Відповідач [PERSON] належно повідомлена про розгляд справи (а.с.76,81,121,124,153) в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 16.12.2011 між Банком та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно якого він отримав кредит у розмірі 10\~400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] , помер [INFO] (а.с.36). Згідно розрахунків позивача заборгованість за договором № б/н від 16.12.2011, укладеним між ПриватБанком та [PERSON] , станом на час смерті [PERSON] становить 9\~669,83 грн., яка складається з: 8\~892,73 грн. заборгованості за кредитом, 777,10 грн. заборгованості за відсотками (а.с.5-7). В матеріалах справи міститься: довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.91); довідка про надання кредитної картки, в якій відображено номер картки, термін її дії та дата відкриття рахунків на [PERSON] (а.с.92); виписка по рахункам [PERSON] за період з 16.12.2011 по 10.01.2020 (а.с.64-67). 28\~січня 2019\~року позивачем\~було направлено\~до Приморської\~державної нотаріальної\~контори претензію\~кредитора від\~27.12.2018\~вих.\~№ SAMDN50000054594870\~в порядку ст.\~1281\~ЦК України (а.с.37,38). На вказану претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь Приморської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензія від 27.12.2018 за № SAMDN50000054594870 була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації вхідної кореспонденції за № 33/02-14 та додана до вже заведеної спадкової справи № 92/2017 (а.с.39). 30 серпня 2019 року позивачем було направлено лист-претензію від 22.08.2019 вих. №SAMDN50000054594870 на адресу [PERSON] щодо сплати заборгованості в розмірі 9\~669,83 грн. за кредитним договором № б/н від 16.12.2011, як спадкоємця після померлого [PERSON] (а.с.40,41-43). Відомостей щодо отримання відповідачкою зазначеної претензії позивачем суду не надано. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України). Також статтею 1241\~ЦК України встановлено право осіб на обов`язкову частку у спадщині. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦПК України). Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296\~ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентовані приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Статтею 1281\~ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абзацом 2\~пункту 27 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Звертаючись із позовом до дочки померлого боржника [PERSON] , позивач мав довести, що спадкодавцю належить будь яке рухоме чи не рухоме майно, вартість отриманого спадкоємцями майна та що спадкоємцем всього майна боржника є саме відповідачка. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 62350352 від 05.11.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена Приморською державною нотаріальною конторою 14.06.2017 номер у нотаріуса 92/2017, номер у спадковому реєстрі 60791370 (а.с.136). Згідно копії спадкової справи № 92/2017, наданої Приморською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого Приморською державною нотаріальною конторою не видавались (а.с.137-144). Згідно довідки № 05-14/1826 від 07.09.2020, наданої Приморською міською радою Приморського району Запорізької області, за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Морська, буд. 38, значиться зареєстрованою з 26.05.2011 [PERSON] , [INFO] (а.с.114), за даною адресою проживав позичальник [PERSON] . Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про знаходження у власності [PERSON] нерухомого майна відсутні, (а.с.146-147). Згідно інформації від 12.11.2020 № 31/8-2115, наданої РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області, згідно бази даних підсистеми НАІС «Єдиного державного реєстру транспортних засобів» МВС України, станом на 09.05.2014 та 09.11.2020 за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , транспортні засоби не зареєстровані (а.с.148). Згідно інформації від 25.11.2020 № 9-8-0.33-1805/112-20, наданої Відділом у Приморському районні Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, станом на 31.12.2012 згідно книг записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди на землю по Приморському району Запорізької області відсутні записи реєстрації земельних ділянок за [PERSON] (а.с.151). Згідно інформації № 435 від 01.12.2020, наданої Приморським комунальним підприємством технічної інвентаризації Приморської районної ради Запорізької області, станом на 31.12.2012 будь-яке право власності на [PERSON] , [INFO] , не зареєстровано. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (ціла частка) на підставі договору дарування від 05.12.2003 та договору купівлі-продажу від 29.10.1986 (а.с.152). Позивачем не надано та в судовому засіданні не встановлено доказів у підтвердження того, що спадкодавцю [PERSON] , який є боржником за кредитним договором, належало будь яке рухоме чи не рухоме майно, що спадкоємцем всього майна боржника є саме відповідачка, що вона отримала після смерті батька у спадщину майно, вартість якого дозволяє задовольнити вимоги кредитора повністю або частково. Таким чином, незважаючи на реєстрацію [PERSON] за місцем реєстрації спадкодавця і відсутності її відмови від спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON] , відповідачка не отримувала від померлого батька майно у спадщину і як наслідок не набула обов`язку задовольнити вимоги кредитора. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню і у їх задоволенні необхідно відмовити. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст. 1218, 1241, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed