Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, мотивуючи заявлені вимоги тим, що в провадженні слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, вчинених організованими групами та злочинними організаціями слідчого управління ГУМВС України у Донецькій області перебували кримінальні провадження № 12012050110000022 від 21 листопада 2012 та № 12013050000000074 від 01 лютого 2013 року щодо обвинувачення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто в привласненні, розтраті майна або заволодінні ним шляхом зловживання службовим становищем, які вони вчинили в особливо великих розмірах та організованою групою. Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2014 року, який набрав законної сили 21 березня 2014 року, відповідачів визнано винними в скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. При цьому вказаним злочином Артемівському професійному будівельному ліцею завдано матеріальну шкоду в сумі 461345 гривень 04 копійки, проте відповідачі в добровільному порядку завдану шкоду відшкодувати відмовляються. Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 10 квітня 2013 року № 427 та наказом Донецької обласної державної адміністрації Управління освіти і науки від 15 квітня 2013 року № 251, про припинення діяльності «Артемівського професійного будівельного ліцею» шляхом реорганізації (приєднання) до державного навчального закладу «Артемівський професійний ліцей», та зміни типу державного навчального закладу на державний навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти», всі правові обовязки та повноваження щодо управління справами закладом, що реорганізується переходять до державного навчального закладу «Артемівський центр професійно-технічної освіти». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, позов просив задовольнити в повному обсязі, наполягав, що справу необхідну розглядати на підставі ст.ст. 1166, 1190 Цивільного кодексу України, вважає, що строк для звернення до суду не порушено. Зазначив, що вироком суду відповідачі визнані винними за ч. 5 ст. 191 КК України, вирок набрав законної сили, крім того, вироком суду відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що на час розгляду справи був неналежний позивач, який на той час перебував у стадії реорганізації. Сума завданої відповідачами шкоди, яка заявлена у позові, встановлена вироком суду та актом перевірки КРУ. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала, проте суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутності, враховуючи, що її інтереси в суді представляє захисник [PERSON] Будучи присутньою раніше в судових засіданнях відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що грошові кошти вона не привласнювала, а використовувала лише на потреби навчального закладу, оскільки протягом декількох років не здійснювалось фінансування на ремонтні потреби закладу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника [PERSON] (а.с. 82). Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Представник зазначив, що при вирішенні цього спору слід керуватися нормами трудового законодавства, а саме ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідачі перебували у трудових відносинах з позивачем. Внаслідок чого представник вважає, що позивачем в порушення вимог ст. 233 КЗпП України було порушено річний строк для звернення до суду, такі правові позиції зроблено і Верховним Судом України в деяких рішеннях. Крім того, позивачем не доведено та необґрунтовано суму завданої шкоди, яку він просить стягнути з відповідачів. Вважає також, що солідарне стягнення шкоди з відповідачів є неможливим, оскільки відповідачі працювали у різний період та з ними не укладались договори про матеріальну відповідальність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач просить стягнути шкоду з відповідачів у солідарному порядку, проте це є необґрунтованою та несправедливою вимогою, так як відповідач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з позивачем лише з 2008 року по 2012 рік, проте шкода, завдана нібито діями відповідачів, виникла за період з 2005 року по 2012 рік. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі і просив у позові відмовити, оскільки правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами, повинні вирішуватись на підставі вимог трудового законодавства, оскільки вони перебували у трудових відносинах. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження суми завданої відповідачами шкоди, крім того, позивач по справі є неналежним, оскільки він не є розпорядником грошових коштів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що відповідач [PERSON] не використовувала грошові кошти навчального закладу для особистих потреб, а витрачала їх на потреби навчального закладу. З вироком суду відповідач [PERSON] не погодилась та звернулась з апеляційною скаргою, але через здійснення на неї тиску була вимушена відкликати її. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов Державного навчального закладу «Артемівський центр професійно-технічної освіти» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Судом встановлено, що вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2014 року (а.с. 3-13): [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених\~ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,\~та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, повязаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, в силу ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік; [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, повязаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, в силу ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік; [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених\~ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України,\~та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, повязаними з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, в силу ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік; [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених\~ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,\~та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, повязаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, в силу ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік; [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених\~ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України,\~та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, повязаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, в силу ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік. Крім того, вказаним вироком суду відмовлено у задоволенні цивільного позову Артемівського професійного будівельного ліцею про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 461345 гривень 04 копійки, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень у звязку з тим, що на момент його вирішення в межах кримінального провадження цивільний позивач Артемівський професійний будівельний ліцей фактично припинив діяльність шляхом реорганізації (приєднання) до державного навчального закладу «Артемівський професійний ліцей» та зміни типу державного навчального закладу на державний навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти», що підтверджується витягом з наказу начальника Управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації № 251 від 15 квітня 2013 року «Деякі питання діяльності державних професійно-технічних навчальних закладів м. Артемівська» (а.с. 11). На момент розгляду цивільної справи зазначений вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2014 року не скасований та набрав законної сили 21 березня 2014 року (а.с. 12 зворот). З вироку вбачається, що судом відмовлено у задоволенні позову Артемівського професійного будівельного ліцею лише до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте, станом на теперішній час судом розглядається цивільна справа за позовом Державного навчального закладу «Артемівський центр професійно-технічної освіти», який є правонаступником Артемівського професійного будівельного ліцею (а.с. 75-80), до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Перелік підстав для закриття провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року при розгляді даної справи відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про закриття провадження у справі на підставі того, що судом встановлено при вивченні даної справи, що сторони не збігаються, оскільки одним з відповідачів за даним позовом є [PERSON], яка не була відповідачем при розгляді цивільного позову Артемівського професійного будівельного ліцею до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, по якому прийнято рішення при ухваленні вищевказаного вироку суду (а.с. 92). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року залишено без змін (а.с. 149-152). Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно копії наказу Міністерства освіти і науки України № 427 від 10 квітня 2013 року та копії наказу управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації № 251 від 15 квітня 2013 року розпочато процедуру припинення діяльності Артемівського професійного будівельного ліцею шляхом реорганізації (приєднання) до державного навчального закладу «Артемівський професійний ліцей» та зміни типу державного навчального закладу «Артемівський професійний ліцей» на державний навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти» (а.с. 75-80). З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що державний навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником Артемівського професійного будівельного ліцею, про що 30 квітня 2015 року зроблено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи (а.с. 90). Відповідно до наданої представником позивача суду копії витягу зі статуту державного навчального закладу «Артемівський центр професійно-технічної освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 407 від 14 квітня 2014 року, державна реєстрація змін до установчих документів проведена 30 квітня 2015 року та державний навчальний заклад «Артемівський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником Артемівського професійного будівельного ліцею (а.с. 216-219). Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Стаття 1166 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, передбачає загальні підстави відповідальності за завдану\~майнову\~шкоду. Однак, вказана норма не регулює питання відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов'язків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31 березня 1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Матеріальна відповідальність робітників і службовців а шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Факт перебування відповідачів у трудових відносинах з позивачем сторонами не оспорюється, підтверджується вироком суду та наданими суду наказами про звільнення відповідачів (а.с. 201, 202-204, ), що, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя\~статті 233 КЗпП України). Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі регулюються\~положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснено у пункті 20\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»,\~судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею\~233 КЗпП\~\~річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Отже, ухвалення обвинувального вироку не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. З огляду на викладене слід дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення обвинувального вироку суду та набрання ним законної сили відносно відповідачів у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цими працівниками, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації. Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України № 6-1654цс15 від 23 грудня 2015 року, № 6-1263цс15 від 02 березня 2016 року, № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року. Згідно акту позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Артемівському професійному будівельному ліцеї за період з 01.01.2006 по 31.08.2012 від 27 вересня 2012 року за № 28-16/36, який знаходиться на аркушах 174-191 в томі 3 матеріалів кримінального провадження № 12012050110000022 від 21 листопада 2012 року та № 12013050000000074 від 01 лютого 2013 року, визначено розмір матеріальної шкоди, завданої ліцею, а також осіб, які є відповідальними за виявлені порушення. У вищевказаному обвинувальному вироку вказано, що вина у вчиненні злочинів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] доведена зібраними у справі доказами, одним з яких є акт від 27 вересня 2012 року № 28-16/36 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Артемівському професійному будівельному ліцеї за період з 01.01.2006 року по 31.08.2012 року. Згідно з поясненнями представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] вказаним актом виявлено шкоду та саме на його підставі порушено кримінальну справу. Таким чином, судом встановлено, що днем виявлення шкоди, встановленої в результаті ревізії фінансово-господарської діяльності ліцею є день підписання відповідного акту ревізії, тобто 27 вересня 2012 року. Суд враховує, що позивач раніше, під час розгляду кримінальної справи звертався до суду з позовом до відповідачів, у задоволенні якого судом було відмовлено у звязку з неналежним відповідачем. Разом з тим, суд також враховує, що позивач звернувся до суду з цим позовом 19 жовтня 2015 року, проте, обвинувальний вирок відносно відповідачів ухвалено 30 січня 2014 року, та який набрав законної сили 21 березня 2014 року. Тобто, навіть з часу набрання вироком законної сили і до звернення позивача з цим позов пройшло більше року, внаслідок чого пропущено встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України річний строк для звернення до суду, при цьому представник позивача не звертався до суду з заявами та клопотаннями про поновлення строку для звернення до суду, не зазначив поважність причин пропуску такого строку та наполягав, що підставами для звернення до суду з цим позовом є вимоги ст.ст. 1166, 1190 Цивільного кодексу України, на які поширюється загальний строк позовної давнини. Проте, відшкодування шкоди, що передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобовязаннях. Підстави, умови, порядок, межі і розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені Главою ІХ КЗпП. Предявлення таких позовів з посиланням на норми ЦК ставить працівника в невигідне становище. Так, в трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а в цивільному праві передбачена презумпція вини заподіювача шкоди. До того ж норми ЦК та норми КЗпП регулюють різні правовідносини, у тому числі, щодо строку звернення до суду, підстав та розміру відповідальності. Згідно зі статтями 11, 27 ЦПК лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову. У цій справі позивач чітко визначив ці елементи позову це норми ЦК і обґрунтував ними свої вимоги, а тому суд позбавлений права та можливості змінювати самостійно підставу позову. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Враховуючи характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, надаючи належну оцінку наявним у справі доказам, норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним, тому у його задоволені слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed