Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] остаточно уточнивши позовні вимоги звернувся до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] заповіт не залишала. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті були діти: дочка [PERSON] та дочка [PERSON] Дочка [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті матері на користь сестри [PERSON] Остання на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована спільно з спадкодавцем та фактично прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS], яке вона фактично прийняла, але не встигла юридично оформити. Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами. Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, направивши представників з належним чином посвідченими повноваженнями. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги визнала в частині встановлення факту родинних відносин, в частині визнання права власності на спадкове майно позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень пояснила, що рішення виконкому за №61 від 06.02.1964 року, в якому зазначено власниками спірного житлового будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не скасовано та є чинним. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Вивченням свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським бюро ЗАГС 19.12.1951 року, судом встановлено, що батьком [PERSON] зазначений «[PERSON]», матір'ю - «[PERSON]» (а.с.60). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] приходиться [PERSON] матір'ю, а [PERSON]- батьком. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, зокрема, що померла [INFO] [PERSON] приходиться померлій [INFO] [PERSON] матір'ю, а померлий [INFO] [PERSON] - батьком. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належав на праві особистої власності [PERSON], на підставі рішення народного суду Суворівського району Одеської області від 22.11.1958 року (а.с.12-13 т.2). Викладене узгоджується з поясненнями КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих.№1416 від 03.12.2014 року, згідно яких відповідно до матеріалів інвентарних справ рішенням народного суду 3-ої дільниці м.Ізмаїла Ізмаїльської області від 02.12.1952 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] /[ADDRESS]. Також, даним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. В свідоцтві про право на спадщину від 07.07.1958 року зазначено, що [PERSON] отримала у спадщину 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] /[ADDRESS]. Рішенням народного суду Суворовського р-ну Одеської області від 22.11.1958 року встановлено, що об'єкт нерухомості, розташований по [ADDRESS]/[ADDRESS], складається з житлового будинку літ. «А» і флігеля літ. «Б», та належав на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON] Також вищезазначеним рішенням суду було проведено поділ житлового будинку: літ.«Б», що складає 4/5 частини, - за [PERSON], літ.«Б», що складає 1/5 частина - за [PERSON], а літ. «А» - за [PERSON] Враховуючи вищевикладене, [PERSON] належало на праві особистої власності всі будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], а [PERSON]- по [ADDRESS]. Згідно заяви [PERSON] від 27.12.1963 року про розділ земельної ділянки, простежується, що вона мешкала за адресою: м. Ізмаїл, [ADDRESS]. 02.03.1959 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» із заявою про розділ земельної ділянки по [ADDRESS] / [ADDRESS] згідно рішення народного суду Суворовського р-ну Одеської області від 22.11.1958 року. КП «Ізмаїльським міжміське бюро технічної інвентаризації» було виконано схему розділу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] / [ADDRESS] між співвласниками за рішенням народного суду Суворовського р-ну Одеської області від 22.11.1958 року. Рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської Ради депутатів трудящих за №61 від 06.02.1964 року виносилось на підставі схеми розділу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] / [ADDRESS], та заяв співвласників [PERSON] та [PERSON], які фактично прийняли право власності на об'єкт нерухомості, але юридично не оформили. Тому, у вищевказаному рішенні виконкому було зазначено власників, право власності за якими зареєстровано в КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] та [PERSON], вказані в рішенні народного суду 3-ої дільниці м. Ізмаїла Ізмаїльської області від 02.12.1952 року. Опираючись на всі матеріали інвентарних справ КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» об'єктів нерухомості, розташованих по [ADDRESS] та [ADDRESS] Одеської області, слід звернути увагу на рішення народного суду Суворовського р-ну Одеської області від 22.11.1958 року, в якому було встановлено належних власників житлових будинків по [ADDRESS]/ [ADDRESS], а саме [PERSON], яка оформила своє право власності, та [PERSON], яка прийняла право власності на об'єкт нерухомості, але юридично його не оформила. Тому, при поділі об'єкта нерухомості по [ADDRESS] / [ADDRESS] на два самостійних, право власності на об'єкт нерухомості по [ADDRESS] набула [PERSON], а по [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.63-66 т.2). Відповідно до актового запису про смерть за №372, виданого відділом ЗАГС Ізмаїльської міської ради 20.04.1993 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.192 т.1). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено копією спадкової справи за №525 від 30.08.1993 року (а.с.23). Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] була її дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС 09.06.1949 року, та дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС 19.12.1951 року (а.с.60 т.1). Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року N45/5, визначалось, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним тощо. На час відкриття спадщини [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою сектором громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області 07.02.2011 року за вих.№Н-105, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину (а.с.6). [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті матері на користь сестри [PERSON] (а.с.24 т.2). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 14.01.2010 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.5 т.1). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, яке вона фактично прийняла після смерті матері [PERSON], але не встигла юридично оформити, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено копією спадкової справи за №116/2010, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.40-61 т.1). Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 01.03.2008 року (а.с.11 т.1). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що у встановлений законом [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.42 т.1). Окрім цього, 20.02.2010 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала її сестра - [PERSON], яка є спадкоємцем другої черги (а.с.41 т.1). Згідно з ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON] є спадкоємець першої черги - [PERSON] Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, а також, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, не встановлено. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №157/02-14 від 26.01.2011 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами (а.с.15 т.1). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №324-753/0/4-13 від 15.05.2013 року. Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту права на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивач не має, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved