Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 181 140 грн., з яких 166 183,50 грн. сума основного боргу та 14 956,50 грн. відсотки за цим договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.09.2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він надав [PERSON] безвідсоткову позику в сумі 166 183,50 грн., терміном до 29.10.2010 року. [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 18.09.2013 року виникла заборгованість по поверненню позики у розмірі 166 183,50 грн. сума основного боргу та 14 956,50 грн. 3 % річних за цим договором. [PERSON] не повернув суми позики, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду. В судове засідання 11.03.2014 року позивач [PERSON] не з'явився, але 27.02.2014 року його представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 08.02.12р.) надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив винести рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Заяви від відповідачів (їх представників) про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2010 року між позивачем [PERSON] (надалі позивач) та відповідачем [PERSON] (надалі відповідач) було укладено Договір позики, відповідно до п.1 якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.09.2010 року, становило 166 183,50 грн., за яким відповідач зобов'язався повернути вказану суму до 29.10.2010 року без нарахування відсотків (а.с.6). Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 6034. Згідно п.2 договору відповідач свідчить, що вказані кошти отримав від позивача повністю при укладанні договору. Згідно п.5 договору відповідач на момент повернення боргу зобов'язується на вимогу позивача сплатити боргову суму готівкою по курсу НБУ на день повернення боргу, але не нижче курсу на день укладання цього договору. Згідно п.8 договору коли відповідач своєчасно не поверне позивачу позику, позивач вправі буде пред'явити цей договір до стягнення, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З позову вбачається, що відповідач не виконав умови договору позики та не повернув позивачу позику, у зв'язку з чим станом на 18.09.2013 року у відповідача виникла заборгованість по поверненню коштів за позикою, загальна сума якої становить 181 140 гривень, з яких: - заборгованість за договором позики - 166 183,50 грн.; - 3 % річних - 14 956,50 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений в позові (а.с.2). На момент розгляду справи доказів погашення боргу за договором позики, відсотків за цим договором, тощо у суду не має. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення суми заборгованості з урахуванням неустойки у вигляді 3 % річних обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за спричинені простроченням збитки. Отже, грошовим зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний сплатити гроші на користь другої сторонни (позичальника). Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі вищенаведеного суд вважає, що відповідач повинен був виконати умови договору позики. Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд, дійшов висновку щодо необхідності повного задоволення позовних вимог.

Outcome: approved