Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач в квітні 2016 року звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 604-ос від 09 березня 2016 року «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 481-ос від 19 лютого 2016 року «Про скасування наказу та повідомлення», яким скасовано наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та яким скасовано повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 01.08.2007р. між ним та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» було укладено трудовий договір № 2031, відповідно до якого він був прийнятий на роботу в сектор фізичної безпеки департаменту безпеки на посаду спеціаліста 2 категорії. Даний трудовий договір було складено відповідно до наказу № 3947-к про прийом на роботу від 01.08.2007 року. Строк дії трудового договору № 2031 від 01.08.2007 року було продовжено наказом № 4600-к від 29.07.2008 року. Наказом №577-к від 29.07.2011 р. дію зазначено трудового договору було продовжено на невизначений строк. Вказує, що 22 липня 2014 року його було зобов'язано ознайомитись під підпис з попередженням про наступне вивільнення від 22 липня 2014 року № 11091/1. Наказом № 1879-ос від 22.07.2014 року були внесені зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар», внаслідок чого скоротилась посада спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки ПрАТ «Київстар». Зазначає, що його було попереджено, так як він обіймає вказану вище скорочену посаду, його буде вивільнено через два місяці з моменту вручення цього попередження, тобто через два місяці з 22.07.2014 року. Цим попередженням його було повідомлено, що в ПрАТ «Київстар» відсутні вакантні посади, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідають кваліфікації позивача. В подальшому, наказом № 2454-ос від 22.09.2014 року він був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач звертає увагу на те, що він був проти звільнення. Своїми заявами , в тому числі від 25.07.2014 року, він повідомляв, що працює в товаристві більше десяти років та має бажання і надалі працювати в ПрАТ «Київстар», що за весь час роботи до нього не застосовувалися ні заходи дисциплінарного впливу, ні стягнення за порушення трудової дисципліни, вказував, що у нього на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, вказував, що у випадку відсутності вакантної посади за його професією та спеціальністю він має бажання, можливість та намір перекваліфікуватись, у випадку необхідності, та зайняти посаду, в тому числі водія, чи будь-яку іншу, яку запропонує йому товариство. Він просив товариство залишити його на роботі в ПрАТ «Київстар», замість скорочення перевести його на будь-яку іншу посаду, вакантну в ПрАТ «Київстар». У відповідь на його заяву від 25.07.2014 року листом від 15 серпня 2014 року за №13168/1/01/00/00 йому було відмовлено у залишення на роботі та переведенні. 22.09.2014 року він був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників. Вказане скорочення позивач вважає незаконним, таким, що порушило його права та вимоги діючого законодавства України, в зв'язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року його позов задоволено частково, визнано незаконним звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України; визнано незаконним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 2454-ос від 22.09.2014 року про припинення трудового договору (контракту) і про звільнення спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення [PERSON] з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення Приватного акціонерного товариства «Київстар»; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 99 370 грн. 08 коп. Вказане рішення було виконано добровільно ПАТ «Київстар» та 10 листопада 2015 року його було поновлено на минулій посаді. А саме, наказом ПАТ «Київстар» від 10 листопада 2015 року ПАТ «Київстар» № 29-53ос «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду», його було поновлено на роботі. Вказаним наказом було скасовано наказ № 2454-ос від 22.09.2014 року «Про припинення трудового договору (контракту) та звільнення спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки [PERSON]», поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки з 09 листопада 2015 року. Після поновлення його на роботі, 20 листопада 2015 року ПАТ «Київстар» було подано касаційну скаргу на вже виконане ним же добровільно рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року. В подальшому ПАТ «Київстар» було прийнято рішення про зміну істотних умов праці, переведення його на іншу посаду, в зв'язку з чим, листом від 15.02.2016 року №3852/06 Приватне акціонерне товариство «Київстар» попросило його поінформувати про прийняте ним рішення щодо прийняття, або не прийняття зміни істотних умов праці. 22.02.2016 року, як зазначає позивач, він подав до ПАТ «Киїстар» відповідь, вхідний № 2352-16, на лист від 15.02.2016 року, якою повідомив, що надає згоду, приймає запропоновані ПАТ «Київстар» зміни істотних умов праці, вказав, зо відмовлятись від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, намірів не має, бажає надалі продовжувати працювати у ПАТ «Київстар». Також зазначив, що відповідь він надає вчасно, так як лист отримав 20.02.2016 року. В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ПрАТ «Київстар» було задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 24 лютого 2016 року ПАТ «Київстар» підготувало лист вихідний № 4765/06, яким проінформувало, що товариство відмовляється від пропозиції змінити умови праці та перевести його на іншу посаду. В даному листі було зазначено, що відповідно до прийнятого керівництвом ПрАТ «Київстар» управлінського рішення, наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та Повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року були скасовані наказом № 481-ос від 19.02.2016 року «Про скасування наказу та повідомлення». Зазначено, що його рішення, визначене у відповіді від 22.02.2016 року не може бути прийнятим та реалізованим у зв'язку із скасуванням ПрАТ «Київстар» наказу № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та недійсністю Повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року. 09 березня 2016 року після отримання повного тексту ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 17.02.2016 року ПАТ «Київстар» було видано наказ № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду», яким скасовано наказ № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки скасовано на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року. Позивач вважає незаконними і необґрунтованими дії відповідача в частині скасування наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі», про скасування ПрАТ «Київстар» наказу № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та про самостійного визнання недійсним повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року. В подальшому позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, збільшення позовних вимог та предмету позову, зміну підстав позову, відповідно до якої позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 604-ос від 09 березня 2016 року «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 481-ос від 19 лютого 2016 року «Про скасування наказу та повідомлення», яким скасовано наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та яким скасовано повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року; визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки Приватного акціонерного товариства «Київстар» шляхом скасування наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі»; визнати незаконним та скасувати запис № 12 від 09.03.2016 року в трудовій книжці [PERSON], який викладено наступним чином «Запис за № 11 вважати недійсним. Наказ про поновлення № 2953-ос від 10.11.2015 року скасовано на підставі Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалена 17.02.2016 року категорія справи № 6-35339 ск 15»; зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Київстар» поновити [PERSON] попередні умови праці на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, які було йому надано наказом № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі», шляхом поновлення на посаді, надання доступу до робочого місця та внесенням запису в трудову книжку про скасування запису № 12 від 09.03.2016 року в трудовій книжці; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка підлягала виплаті після звільнення 09 березня 2016 року [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, шляхом винесення наказу ПАТ «Київстар» від 09 березня 2016 року № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду»; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 3-х середньомісячних заробітків, яка підлягала виплаті після звільнення 09 березня 2016 року [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, шляхом винесення наказу ПАТ «Київстар» від 09 березня 2016 року № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду»; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 198 161 грн. 84 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 50 000 грн. моральної шкоди (а.с.а.с. 134-141 Том 1). Позивачем неодноразово було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій з урахуванням останньої позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 604-ос від 09 березня 2016 року «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 481-ос від 19 лютого 2016 року «Про скасування наказу та повідомлення», яким скасовано наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» та яким скасовано повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року; визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки Приватного акціонерного товариства «Київстар» шляхом скасування наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі»; визнати незаконним та скасувати запис № 12 від 09.03.2016 року в трудовій книжці [PERSON], який викладено наступним чином «Запис за № 11 вважати недійсним. Наказ про поновлення № 2953-ос від 10.11.2015 року скасовано на підставі Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалена 17.02.2016 року категорія справи № 6-35339 ск 15»; зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Київстар» поновити [PERSON] попередні умови праці на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, які було йому надано наказом № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі», шляхом поновлення на посаді, надання доступу до робочого місця та внесенням запису в трудову книжку про скасування запису № 12 від 09.03.2016 року в трудовій книжці; Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в сумі 51 000 грн., яка підлягала виплаті після звільнення 09 березня 2016 року [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, шляхом винесення наказу ПАТ «Київстар» від 09 березня 2016 року № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду»; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 3-х середньомісячних заробітків, в сумі 51 000 грн., яка підлягала виплаті після звільнення 09 березня 2016 року [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, шляхом винесення наказу ПАТ «Київстар» від 09 березня 2016 року № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду»; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 481 371 грн. 68 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 17 000 грн. індивідуальної премії за 2015 та 2016 роки; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 6120 грн. корпоративної премії за 2015 та 2016 роки; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 10 368 грн. компенсації витрат на обіди за період з 01.01. 2015 р. по 09.03.2016 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 17 000 грн. допомоги на оздоровлення за 2015 рік; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.а.с. 108-115). Ухвалою суду від 30 березня 2017 року у якості третьої особи у справі залучено Олійник Оксану Вікторівну (а.с.а.с. 36-37). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та просили про його задоволення, посилаючись на те, що позивача було звільнено з роботи без законних на те підстав та з порушенням встановленого законом порядку. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність, просила у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. Пояснила, що позивач не був звільнений з роботи з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а відповідачем було скасовано незаконний розпорядчий акт про поновлення позивача на роботі на підставі скасування судом касаційної інстанції незаконного рішення суду апеляційної інстанції, що у своїй сукупності визначає неправомірність вимог позивача про визнання незаконним і скасування наказу ПрАТ «Київстар» від 09.03.2016 року за № 604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду». Позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 481-ос від 19.02.2016 року «Про скасування наказу та повідомлення» є неправомірними, оскільки визначення організаційної структури, внутрішньо-господарське управління є виключно компетенцією ПрАТ «Київстар» як суб'єкта господарювання. Інші заявлені позовні вимоги відповідач також вважає незаконними та неправомірними, оскільки звільнення позивача цілком відповідає вимогам чинного законодавства України. Надала суду письмові заперечення на заявлені позовні вимоги, які містяться в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1, частини 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено, що 01.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.» (в подальшому - Приватне акціонерне товариство «Київстар») та позивачем [PERSON] згідно з Наказом № 3947-к про прийом на роботу від 01.08.2007 року було укладено Трудовий договір № 2031, відповідно якого Позивач був прийнятий на роботу в сектор фізичної безпеки департаменту безпеки на посаду спеціаліста 2 категорії (а.с.а.с. 13-16, 17 Том 1). Наказом № 4600-к від 29.07.2008 року строк дії Трудового договору № 2031 від 01.08.2007 року було продовжено. Згідно Наказу № 577-к від 29.07.2011 року зазначений трудовий договір було продовжено на невизначений строк (а.с.а.с. 18, 19 Том 1). Наказом № 2454-ос від 22.09.2014 року за підписом директора по персоналу та розвитку організації Кропивянської О.Є., начальника відділу корпоративного управління Гоцуленко О.В. позивач був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 21). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.08.2015 року, у задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди, - було відмовлено (а.с.а.с.195-198 Том 1). Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, зазначене рішення Солом'янського районного суду м. Києва було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, визнано незаконним звільнення позивача, визнано незаконним та скасовано наказ відповідача від 22.09.2014 року № 2454-ос про припинення трудового договору та звільнення позивача, поновлено позивача на роботі, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.а.с. 22-29 Том 1). На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року ПрАТ «Київстар» видано наказ № 2953-ос від 10.11.2015 року за підписом президента П.А. Чернишова, на підставі якого наказ №2454-ос від 22.09.2014 року «Про припинення трудового договору (контракту) та звільнення спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки [PERSON]», - скасовано, поновлено [PERSON] на роботі на посаді з 09 листопада 2015 року, нараховано та виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 30 Том 1). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.а.с. 34-37 Том 1). Як встановлено судом, 23.12.2015 року ПрАТ «Київстар» було прийнято наказ № 3332-ос від 23.12.2015 ро\-ку «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар», згідно якого адміністрацією планувалось внести з 25.02.2016 року зміни до штатного розпису, зокрема, змінити найменування посади, яку займав [PERSON] станом на 23.12.2015 року на підставі його поновлення на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 09.11.2015 року та ввести змінену найменуванням посаду в сектор режиму і охорони відділу управління безпекою та захисту матеріальних активів департаменту безпеки (а.с. 89 Том 1). Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» позивача було повідомлено Повідомленням за вих. № 33150/02 від 23.12.2015 року (а.с. 91 Том 1). Вказаний наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року та Повідомлення вих. № 33150/02 про зміну істотних умов праці від 23.12.2015 року було доведено до відому позивача 23.12.2015 року. 15.02.2016 року ПрАТ «Київстар» було направлено на адресу позивача лист за вих. № 3852/06 від 15.02.2016 року щодо надання інформації відносно відношення позивача до наказу № 3332-ос від 23.12.2016 року (а.с. 31 Том 1). Як вбачається з відповіді на лист від 15.02.2016 року вих. № 3852/06, 22.02.2016 року позивач подав до ПАТ «Киїстар» відповідь, вхідний № 2352-16, якою повідомив, що надає згоду, приймає запропоновані ПАТ «Київстар» зміни істотних умов праці, вказав, зо відмовлятись від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, намірів не має, бажає надалі продовжувати працювати у ПАТ «Київстар». Також зазначив, що відповідь він надає вчасно, так як лист отримав 20.02.2016 року (а.с. 33). Відповідно до прийнятого управлінського рішення керівництвом ПрАТ «Київстар», наказ № 3332-ос від 23.12.2015 року «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстр» та Повідомлення про зміну істотних умов праці № 33150/02 від 23.12.2015 року було скасовано наказом № 481-ос від 19.02.2016 року «Про скасування наказу та повідомлення». Зазначений наказ видано за підписом директора по персоналу та розвитку організації О.В. Олійник (а.с. 87 Том 1). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Наказом ПрАТ «Київстар» від 09 березня 2016 року № 604-ос за підписом директора по персоналу та розвитку організації О.В. Олійник, скасовано наказ №2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року (а.с. 39 Том 1). Судом встановлено, що після видачі наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року за підписом президента П.А. Чернишова, на підставі якого наказ №2454-ос від 22.09.2014 року «Про припинення трудового договору (контракту) та звільнення спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки [PERSON]», - скасовано, позивача було допущено до роботи, йому створені умови праці, виплачувалася заробітна плата та інші виплати, позивач також пропонувалися істотні зміни умов праці. Суд вважає, що видання наказу про скасування наказу «Про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в ПрАТ «Київстар» відноситься до компетенції відповідача і тому не може бути визнано незаконними. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що наказом № 604-ос від 09 березня 2016 року Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» позивача було фактично звільнено з роботи на підставі ухвали суду. При цьому, наказ про звільнення з роботи, на якій перебував позивач, мав місце роботи, умови роботи та отримував заробітну плату, не видавався. Доказів наявності повноважень особи, яка скасувала наказ Голови правління «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» на скасування такого наказу Голови правління, суду не надано. За таких обставин, цей наказ не може бути визнано законним, як і звільнення позивача з роботи на підставі цього наказу. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] з роботи відповідачем було порушено вимоги законодавства, а тому наказ директора по персоналу та розвитку організації Приватного акціонерного товариства «Київстар» від 09 березня 2016 року №604-ос «Про скасування наказу «Про поновлення працівника на роботу за рішенням суду», за яким [PERSON] звільнено з роботи, слід визнати незаконним, а позивача поновити на роботі з дати звільнення, тобто з 09 березня 2016 року. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 235 КзпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи наведені норми закону, а також неодноразові зміни позовних вимог позивачем, що призводило до тривалого розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 34 000 грн. 00 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 9 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд роз'яснив: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З огляду на те, що незаконним звільненням позивачу було завдано моральної шкоди, то визначаючи її розмір із урахуванням вимог розумності та справедливості, суд робить висновок про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Що стосується інших заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача індивідуальної та корпоративної премії за 2015 та 2016 роки, компенсацій за обіди за період з 01.01.2015 року по 09.03.2016 року, допомоги на оздоровлення за 2015 рік в розмірі 17 000 грн., вихідної допомоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до підпунктів 4.6.1.4., 4.6.2.4. розділу 4 Системи мотивації персоналу ПрАТ «Київстар» індивідуальна та корпоративні премії можуть виплачуватись лише тим працівникам, які на момент виплати премії перебували у трудових правовідносинах з ПрАТ «Київстар». Індивідуальна премія виплачується двома частинами за результатами попередньої річної оцінки та за результатами остаточної річної оцінки індивідуальної ефективності працівника. База для розрахунку індивідуальної премії аналізується щоквартально, тобто розраховується база кожного кварталу окремо, а потім складові додаються. Індивідуальна премія нараховується за період фактичної роботи в ПрАТ «Київстар» (підпункт 4.6.1.3. розділу 4 Системи мотивації персоналу ПрАТ «Київстар»), Нарахування рпемії здійснюється відповідно до оцінки, яку отримав працівник. При оцінці D застосовується 0 коефіцієнт, тобто премія не виплачується (підпункти 4.6.1.4., 4.6.2.4. розділу 4 Системи мотивації персоналу ПрАТ «Київстар»). Трудові відносини між позивачем та відповідачем відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України було припинено 22.09.2014 року, згідно наказу № 2454-ос. В період дії Наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду», тобто з 10.11.2015 року по 09.03.2016 року відповідно до підпункту 6.1.1.1. розділу 6 Системи мотивації персоналу ПрАТ «Київстар» здійснював виплату позивачу часткової компенсації витрат на обіди у робочі дні у розмірі 24 грн. в день з урахуванням податків та зборів. Відповідно до підпункту 6.1.1.1. розділу 6 Системи мотивації персоналу ПрАТ «Київстар» така допомога виплачується один раз на рік за умови, якщо працівник йде у неперервну відпустку тривалістю 14 та/або більше календарних днів. В період дії Наказу № 2953-ос від 10.11.2015 року «Про поновлення працівника на роботі за рішенням суду» за 2015 рік позивач не перебував у неперервній відпустці тривалістю 14 та/або більше календарних днів. Згідно зі статтею 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору у зв'язку зі скороченням штату працівників, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськовау) службу - не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Пункт 7 частини 1 статті 20, пункт 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам віднесеним до категорії 1, 2, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, а саме: у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. З огляду на зазначене, заявлені вимоги в цій частині необгрунтовані, а тому суд вважає, що в цій частині у позові потрібно відмовити. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Суму судового збору у розмірі 2 204, 80 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial