Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач в особі Голови правління КС «Співдружність» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 26.09.2014 року між КС «Співдружність» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 140910/С, про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На виконання умов договору Кредитна спілка надала позичальнику кредитні кошти в сумі 15 000, 00 грн., плата за користування (проценти) якими, становить 67, 89 % річних, тобто 0, 186 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами прописаними в договорі. Кредит було надано на строк 24 місяці від дати отримання кредитних коштів, а згідно з видатковим ордером від 26.09.2014 року, платіж було здійснено в день підписання договору, відповідно термін користування кредитними коштами закінчився 26.09.2016 року. Кредитний договір було укладено на термін 60 місяців, відповідно термін дії договору закінчився 26.09.2019 року. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти, відповідач в свою чергу зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка станом на 26.09.2019 в загальному розмірі складає 101 171, 54 грн. Рішенням (заочним) Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року було задоволено позовні вимоги КС «Співдружність» та стягнуто з [PERSON] , на користь Кредитної спілки «Співдружність» суму заборгованості за Кредитним договором № 140910/С від 26.09.2014 в загальному розмірі 101 171, 54, а також суму судового збору яка складає 1921, 00 грн. [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу. Заява мотивована тим, що відповідачка не згодна з винесеним заочним рішенням, оскільки обставини справи встановлені не в повному обсязі. В даному випадку позивач при зверненні до суду з даним позовом приховав, що вже існує рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року по справі №759/4412/17 де позов був задоволений та визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, щодо стягнення з [PERSON] на користь КС «Співдружність» невиплачених коштів за кредитним договором. При цьому, під час розгляду справи відповідачка знаходилась за межами місця свого проживання, так як на той момент був впроваджений карантин, а відтак остання не була обізнана про розгляд судом даної справи, а про наявність рішення суду дізналась лише 26 листопада 2020. Таким чином, оскільки відповідачка має наявні докази та відомості, які мають істотне значення для справи, просила суд скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою судді від 16.12.2020 року заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.08.2020 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу - скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовногопровадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судовому засіданні остаточні зменшені вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала, щодо вимог позовної заяви, надаючи пояснення посилалась на зміст поданого відзиву. Вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 26.09.2014 р. між Кредитною спілкою «Співдружність» та членом Кредитної спілки [PERSON] (відповідачем) було укладено Договір про надання коштів у позику № 140910/С, згідно якого Кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредит надавався на 24 фактичних місяців від дати отримання Позичальником кредиту, а згідно з видатковим ордером від 26.09.2014 року, платіж було здійснено в день підписання договору, відповідно, термін користування кредитними коштами закінчився 26.09.2016. Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою. Річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання Графіку розрахунку становить 34, 875 %. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Річний процент становить 67,89%, тобто 0, 186 % денних на суму залишку кредиту за кожен день користування (п. 3.1. Договору). За умовами Договору про споживчий кредит, відповідач брав на себе зобов`язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит, що визначено відповідним Графіком розрахунків (Додаток № 1 до Договору кредитної лінії). Підпунктом 1.1 Додаткового договору до договору про надання коштів у позику встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв`язку із порушенням Графіку розрахунків Додатка № 1 до Договору про споживчий кредит № 140910/с від 26.09.2014 р. в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Відповідно до п. 3.4 Договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: 1) в першу чергу сплаті підлягає неустойка (штраф або пеня); 2) в другу чергу проценти за користування кредитом; 3) в третю чергу сума кредиту. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із Графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору у проміжні строки що становлять 30 календарних днів. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно Графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п. 2.1. цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування Позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем (п. 3.5., 3.6. Договору). Пунктом 7.3 визначено, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого Графіком розрахунку Кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу. Згідно п. 7.4 Договору, у разі прийняття Кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання Позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3. та 5.1., до Позичальника застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття Кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку. Станом на 26.09.2019 заборгованість відповідачки [PERSON] становить: 8 033, 78 грн. - борг по тілу кредиту; 87 695, 13 грн. - проценти за користування кредитом; 4 016, 89 грн. - штраф за невиконання обов`язків; пеня за прострочення планового платежу - 1 204, 28 грн.; інфляційні збитки - 114, 01 грн.; 3 % річних 107, 45 грн., а всього заборгованість згідно з розрахунками від 26.09.2019 року та 20.01.2020 року складає 101 171, 54 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 , термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідачами неналежно виконувались умови договору, КС «Співдружність» скористалась своїм правом вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань. За змістом положень частини першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Позивач звернувся з вимогою про дострокове стягнення заборгованості подавши відповідну заяву приватному нотаріусу про вчинення виконавчого напису, а відтак суд приходить до висновку, що за таких обставин термін дії договору закінчився 26.09.2016 року. Зі спливом строку кредитування припинилось право позивача на нарахування процентів за Кредитним договором №140910/С від 26.09.2014 року. Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 87 695, 13 грн., штрафу за невиконання обов`язків 4 016, 89 грн., пені за прострочення планового платежу 1 204, 28 грн., та відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, суд зазначає наступне. За наслідками неналежного виконання зобов`язання позивачем нараховано 3% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України та інфляційну складову. Так, згідно наданого суду розрахунку інфляційних збитків та 3% річних, вбачається, що станом на 20.01.2020 року інфляційні збитки складають - 114, 01 грн., 3% річних - 107, 45 грн. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачка не виконала умов укладеного договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8033,78 грн., інфляційних збитків у розмірі 114, 01 грн. та 3% річних у розмірі 107, 45грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial