Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) № б/н від 12.08.2013 року відповідачка отримала кредит у розмірі 13471 грн. 62 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання відповідачем банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідачка взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 04.08.2020 рік має заборгованість в розмірі 46813 грн. 09 коп. Враховуючи наведене, а також те, що на цей час, відповідно до тверджень позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, позивач змушений звернутись до суду із цим позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.08.2013 року станом на 04.08.2020 року у розмірі 46813 грн. 09 коп., яка складається з наступного: 13598 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 09 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 00 грн. 00 коп. заборгованість за комісією; 28225 грн. 77 коп. - заборгованість за пенею; 4980 грн. 11 коп. - штраф відповідно до п. п. 2.2. Генеральної угоди. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 63) та конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 67, 73), про причини неявки не повідомила, у встановлений законом строк до суду відзив не надала. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. 02 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи з можливістю ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 12.08.2013 року [PERSON] підписала текст Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (а. с. 8). ПАТ КБ «ПриватБанк» використано факсимільне відтворення підпису Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] , а також відтворено відбиток печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» технічними друкованими засобами. Підписання документа саме у такий спосіб визнали обидві сторони, крім того, про це зазначено у пункті 1.9. Генеральної угоди. Зазначена Генеральної угоди була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN40000010175252 від 22 листопада 2006 року (за текстом Генеральної угоди - Договір 1) та за кредитним договором № SAMDN14000021896109 від 23 травня 2008 року (за текстом Генеральної угоди - Договір 2). Згідно із пунктами 1.1.1, 1.1.2 цієї угоди сторони домовилися стосовно Договору 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 1855 грн. 73 коп., комісію на 577 грн. 97 коп., пеню на 00 грн. 00 коп., штраф на 15632 грн. 87 коп. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 12 581 грн. 62 коп. Відповідно до п. п. 1.2.1, 1.2.2 цієї угоди сторони домовилися стосовно Договору 2: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 00 грн. 00 коп., комісію на 00 грн. 00 коп., пеню на 00 грн. 00 коп., штраф на 00 грн. 00 коп. Заборгованість за Договором 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 2550 грн. 00 коп. Згідно із п. п. 1.5-1.7. підписання цієї Генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Всі інші умови Договорів, котрі не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. Пунктом 1.8. передбачено, що ця Генеральна угода в частині розділу «1.Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії Договору 1 та Договору 2. Згідно із пунктом 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 13471 грн. 62 коп. на строк 6 місяців з 12.08.2013 року по 28.02.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,001% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановлені у заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2245 грн. 27 коп. для погашення заборгованості по кредиту. Дата останнього погашення по кредиту повинна бути не пізніше 28.02.2014 року. Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який в подальшому було зменшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 7). Однак відповідач, станом на час подання позовної заяви, ухиляється від виконання зобов`язань і має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 04.08.2020 року складає 46813 грн. 09 коп., з яких: 13598 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 09 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 00 грн. 00 коп. заборгованість за комісією; 28225 грн. 77 коп. - заборгованість за пенею; 4980 грн. 11 коп. - штраф відповідно до п. п. 2.2. Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком наданим позивачем до матеріалів справи (а. с. 3-5). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками за користування кредитом, комісією та пенею, а також штраф. Статтею 204\~ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з п. 2.1. Генеральної угоди від 12.08.2013 року, сторонами погоджено процентну ставку 0,001% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладене, а також на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений у Генеральній угоді строк не повернуті, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 13598 грн. 12 коп. та штраф у розмірі 4980 грн. 11 коп. підлягає стягненню з відповідача, оскільки зазначена сума коштів кредиту використана боржником, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 12.08.2013 року, а обов`язок сплачувати штраф був погоджений сторонами у п. п. 2.1, 2.2 Генеральної угоди від 12.08.2013 року, яка підписана безпосередньо відповідачкою. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача розміру нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 09 грн. 09 коп., то суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодаця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст.\~263\~ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з п. 2.1 укладеної між сторонами Генеральної угоди від 12.08.2013 року, така була укладена строком на 6 місяців, з 12.08.2013 року по 28.02.2014 року. Таким чином, термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом становив до 28.02.2014 року. Аналізуючи вищенаведені норми закону позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом відповідачу виключно в межах строку дії договору, тобто у конкретному випадку в межах 24-місячного строку (з 12.08.2013 року по 28.02.2014 року), таким чином заборгованість зі сплати відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 04 грн. 59 коп. Крім цього, щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача розміру заборгованості за пенею за прострочене виконання зобов`язання у розмірі 28225 грн. 77 коп., то суд дійшов такого висновку. У відповідності до п. 2.8 Генеральної угоди від 12.08.2013 року, за порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах, за кожний день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви додано роздруківку Витягу з умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір. Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У зв`язку з викладеним Умови та правила надання банківських послуг, який долучений позивачем до справи, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування пені згідно наданих умов та правил у цьому випадку є безпідставним. За змістом статей 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц, які відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи вищенаведений аналіз норм законодавства, умови Генеральної угоди та строк її дії, наданий банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04.08.2020 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13598 грн. 12 коп. - заборгованості за кредитом, 04 грн. 59 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом та штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 4980 грн. 11 коп., а всього 18582 грн. 82 коп. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 834 грн. 41 коп. (18582 грн. 82 коп. * 2102 грн. 00 коп./46813 грн. 09 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial