Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у квітні 2014 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ( далі - ПАТ) «Південьзахідшляхбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона з 02 серпня 2010 по 31 грудня 2013 року працювала на посаді менеджера з персоналу в ПАТ «Південьзахідшляхбуд». В порушення вимог ст. ст.. 115, 116 КЗпП України, адміністрація підприємства нерегулярно виплачувала працівникам заробітну плату та при звільненні з нею не був проведений розрахунок по заробітній платі у сумі 5042 грн 55 коп, яку позивач просить стягти з відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденного заробітку 195,39 грн. Вказує, що в результаті невиплати їй заробітної плати, позивач вимушена була просити кошти в борг для організації життєдіяльності та забезпечення себе та своєї сім'ї, що завдало їй моральних страждань та спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила у 2000 грн, а також просила суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що заборгованість відповідача по заробітній платі складає 5042 грн 55 коп, яку підприємство до цього часу не виплатило без пояснення причин затримки. Позивач має на утриманні неповнолітню доньку та проживає в орендованій квартирі, тому невиплата відповідачем належних їй коштів спричиняє моральні страждання та вимагає від неї прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Представник відповідача ПАТ «Південьзахідшляхбуд» у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив та своїм процесуальним правом подати заперечення проти позову не скористався, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи у його відсутність від нього до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши поясненняпозивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено: Позивачка з 02 червня 2010 по 31 грудня 2013 року працювала на посаді менеджера з персоналу в ПАТ «Південьзахідшляхбуд», що підтверджується трудовою книжкою від 10.08.1998, серії [NUMBER] (а.с.7-8). При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок по виплаті належних їй від підприємства сум. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 07.04.2014 складає 5042,55 грн (а.с.20). Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю ( далі - КЗпП) України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Ураїни. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь суми заборгованості по заробітній платі підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що заробітна плата позивачу в день звільнення виплачена не була та на день винесення рішення суду розрахунок відповідачем не проведений. Таким чином, оскільки фактичного розрахунку роботодавцем проведено не було, у зв'язку з чим порушувалися права позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 січня 2014 року по день фактичного розрахунку (постановлення судового рішення), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте, наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проведений невірно, без урахування приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 (далі- Порядок). На вимогу суду довідку про середньомісячний заробіток позивача відповідач не надав. Відповідно до пп.2, 4 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до довідки про доходи (а.с.12) позивачці була нарахована заробітна за листопад-грудень 2013 року 8401,74 грн, з яких відповідно до розрахункових листів (а.с.9) 3981,74 грн складає сума компенсації за невикористану відпустку. Таким чином середньомісячний заробіток позивачки становить 2210 грн=(8401,74-3981,74 / 2 місяці). Період затримки розрахунку склав 4 повних місяці та 17 робочих днів у травні 2014 року. Тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 10 817,37 грн = (2210 грн х 4 місяці)+(2210 грн /19 (кількість робочих днів у травні 2014)х17 («фактично відпрацьованих» днів у травні 2014). Право на оплату праці гарантоване ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду позивачці діями відповідача завдана і моральна шкода, оскільки в результаті невиплати заробітної плати позивачка змушена була нести додаткові затрати для організації своєї життєдіяльності та своєї неповнолітньої доньки, яку сама утримує, та змушена у судовому порядку відстоювати свої порушені права, тобто заборгованість по виплаті заробітної плати призвела до моральних страждань позивача, втраті ним нормальних життєвих зв'язків, вимагала від неї додаткових зусиль для організації життя. Проте, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди повинен бути задоволений частково в сумі 500 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача 250 грн. понесених нею судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial