Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач в листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про спростування недостовірної інформації, викладеної в зверненні до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 29.08.2013 року, в якому було поширено недостовірну інформацію стосовно позивача із заздалегідь зробленими відповідачами та нічим не підтвердженими висновками, а саме: в абзаці 2: «Прошу Вас втрутитись у ситуацію, що склалась, звернути увагу на свавілля директора Катюжанського ВПУ [PERSON], який вважає себе другою людиною після президента, та творить беззаконня. Говорить, що у нього така «криша», що нам і не снилось. Що ж це за «криша», що дозволяє знищувати народне надбання, та здійснювати корупційні дії»; в абзаці 3: «У 2010р. з вказівки директора [PERSON] мною було вирізано велику кількість лісу, яка закріплена за училищем, в межах 60 кубів, що зник у невідомому напрямку»; в абзаці 5: «За період керування було знищено парк автотехніки, було вивезено і продано під виглядом металолому 4 «Т-150», З «Т-75», 1 «Т-100», 1 комбайн «Колос», 1 комбайн «Херсонець 7», 1 екскаватор «Дриглайн», 1 прес підборщик, 2 «КАМАЗа», 1 «УРАЛ», 2 «ЗІЛ-131», 1 кран «ЗІЛ-130», 2 автобуси «ЛАЗ», 2 «Москвича», З «ЗІЛ-130» з лабораторії, 1 «Т-40» з лабораторії»; в абзаці 6: «Виведено з освітніх послуг діяльність вечірніх курсів автомобілістів та організовано їх надання шляхом відкриття власної автошколи, якою керує дочка директора [PERSON] Училище втратило великі позабюджетні кошти, а діяльність приватної автошколи проходить на території училища, використовується техніка, класи, зданий їм в оренду автодром, а прибутки осідають у кишенях родини [PERSON]. Раніше учні навчались за програмою водія категорії «В», «С» тепер тільки «С», а на категорію «В» змушені купляти довідку з автошколи ніби навчались на курсах і поставлено це на потік; в абзаці 7: «Відкрито ресторан «[INFO]» в приміщенні учнівської їдальні, орендованою дочкою директора. Буфет, що знаходиться у гуртожитку орендує друга дочка директора, усі продукти завозяться транспортом училища, а закупку здійснює дружина директора [PERSON], яка займає посаду старшого майстра кухарів офіціантів», в абзаці 8: «Говорять, що ферма, теплиці, поля училища знаходяться в оренді через підставних осіб», в абзаці 9: «В с. Новосілки закінчується будівництво будинку родини [PERSON] за рахунок держави та силами працівників училища. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] який був оформлений на ставку майстра виробничого навчання. Усі вони під час робочого дня не займались своїми прямими обов'язками, а місяцями працювали на будівництві будинку в с. Новосілки. Зарплату, доплату, премію одержували в касі училища, частину грошей училище перечислило на приватний рахунок [PERSON]»; в абзаці 10: «Директор і його родина є членами партії Регіонів. Хіба має право людина прикриваючись партійним квитком творити такі беззаконня та бути членом партії. Батьки, діти, жителі бачучи таку ситуацію говорять що усі Регіонали хапуги, що їм усе дозволено і голосувати на виборах не будуть. Таким чином втрачається лекторат, а жителів у нас більше п'яти тисяч, а також навколишні села, з яких приїжджають учні, зінших областей, районів, в абзаці 11: «То чи не пора встановити справедливість, щоб люди бачили дієвість партії і нетерпимість корумпованих дій своїх членів». Позивач зазначає, що вказана інформація відповідача у зверненні є недостовірною та негативною в сенсі ст.32 Конституції України , ст.277 ЦК України, а також не відповідає дійсності. На підставі викладеного позивач просить суд визнати вказану інформацію у зверненні відповідачів до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 29.08.2013 року недостовірною та спростувати зазначену інформацію шляхом відкликання, вилучення з Вишгородської РДА Київської області та знищення звернення відповідачів. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з викладених підстав в позові та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову, наполягали на тому, що викладені факти у зверненні до голови Вишгородської РДА є правдивими, оскільки все це вони бачили на свої очі. Відповідачем [PERSON] надані письмові пояснення , в яких він пояснив, що він скористався своїм правом у відповідності до ст.40 Конституції України на надіслав звернення , де просив Голову Вишгородської РДА втрутитись у ситуацію, що склалася та звернути увагу на свавілля директора Катюжанського ВПУ [PERSON], який вважає себе другою людиною Президента та творить беззаконня, він не відмовляється від своїх слів , які викладені у зверненні. Вислухавши осіб. Які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази, що є у ній, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі, гідності та ділової репутації є непорушними конституційними принципами, закріпленими в ст.3 та 28 Конституції України. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, оскільки ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. При цьому, згідно з ч.2 ст.124 Конституції України право на звернення до суду у разі поширення недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної особи, є безумовним. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відноситься і спростування недостовірної інформації. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивача та його пояснень, наданих ним в ході судового розгляду справи, предметом позову є неправомірні дії відповідачів, що виявились у публічному, викладеному у зверненні до Голови Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 29.08.2013 року, поширенні негативної інформації про позивача, у т.ч. у безпідставному звинуваченні його в порушенні вимог закону, вчиненні злочинних дій, внаслідок чого принизило честь та гідність позивача. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (якими відповідно до ст.30 ЦПК є позивач та відповідач), кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, тому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року, у справах даної категорії обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Позивач же повинен довести факт поширення про нього інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права. При цьому, позивач має право надати докази недостовірності поширеної про нього інформації. Позивач [PERSON] надав суду достовірні докази про факт та обставини поширення відповідачами оспорюваних відомостей, які, на його думку, є недостовірними і ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зокрема, таким доказом є звернення адресоване голові Вишгородської районної державної адміністрації, підписане відповідачами (цього факти ні [PERSON] , ні [PERSON]- не заперечують), у якій було зазначено: «….в абзаці 2: «Прошу Вас втрутитись у ситуацію, що склалась, звернути увагу на свавілля директора Катюжанського ВПУ [PERSON], який вважає себе другою людиною після президента, та творить беззаконня. Говорить, що у нього така «криша», що нам і не снилось. Що ж це за «криша», що дозволяє знищувати народне надбання, та здійснювати корупційні дії»; в абзаці 3: «У 2010р. з вказівки директора [PERSON] мною було вирізано велику кількість лісу, яка закріплена за училищем, в межах 60 кубів, що зник у невідомому напрямку»; в абзаці 5: «За період керування було знищено парк автотехніки, було вивезено і продано під виглядом металолому 4 «Т-150», З «Т-75», 1 «Т-100», 1 комбайн «Колос», 1 комбайн «Херсонець 7», 1 екскаватор «Дриглайн», 1 прес підборщик, 2 «КАМАЗа», 1 «УРАЛ», 2 «ЗІЛ-131», 1 кран «ЗІЛ-130», 2 автобуси «ЛАЗ», 2 «Москвича», З «ЗІЛ-130» з лабораторії, 1 «Т-40» з лабораторії»; в абзаці 6: «Виведено з освітніх послуг діяльність вечірніх курсів автомобілістів та організовано їх надання шляхом відкриття власної автошколи, якою керує дочка директора [PERSON] Училище втратило великі позабюджетні кошти, а діяльність приватної автошколи проходить на території училища, використовується техніка, класи, зданий їм в оренду автодром, а прибутки осідають у кишенях родини [PERSON]. Раніше учні навчались за програмою водія категорії «В», «С» тепер тільки «С», а на категорію «В» змушені купляти довідку з автошколи ніби навчались на курсах і поставлено це на потік; в абзаці 7: «Відкрито ресторан «[INFO]» в приміщенні учнівської їдальні, орендованою дочкою директора. Буфет, що знаходиться у гуртожитку орендує друга дочка директора, усі продукти завозяться транспортом училища, а закупку здійснює дружина директора [PERSON], яка займає посаду старшого майстра кухарів офіціантів», в абзаці 8: «Говорять, що ферма, теплиці, поля училища знаходяться в оренді через підставних осіб», в абзаці 9: «В с. Новосілки закінчується будівництво будинку родини [PERSON] за рахунок держави та силами працівників училища. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] який був оформлений на ставку майстра виробничого навчання. Усі вони під час робочого дня не займались своїми прямими обов'язками, а місяцями працювали на будівництві будинку в с. Новосілки. Зарплату, доплату, премію одержували в касі училища, частину грошей училище перечислило на приватний рахунок [PERSON]»; в абзаці 10: «Директор і його родина є членами партії Регіонів. Хіба має право людина прикриваючись партійним квитком творити такі беззаконня та бути членом партії. Батьки, діти, жителі бачучи таку ситуацію говорять що усі Регіонали хапуги, що їм усе дозволено і голосувати на виборах не будуть. Таким чином втрачається лекторат, а жителів у нас більше п'яти тисяч, а також навколишні села, з яких приїжджають учні, зінших областей, районів, в абзаці 11: «То чи не пора встановити справедливість, щоб люди бачили дієвість партії і нетерпимість корумпованих дій своїх членів». Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом з тим, виходячи з загальних засад під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, доведення її до відома хоча б одній особі. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №1 від 27.02.2009 року вказав, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п.19 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року). Так, відповідно до ч.1 та 2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, тобто висловлювань (крім образи чи наклепу), які не містять фактичних даних, зокрема критики, оцінки дій, а також висловлювань, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання масових засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Це право закріплене і у ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції є складовою частини національного законодавства. Судом встановлено, що відповідачі у своїй скарзі стверджують, та в судовому засіданні ними неодноразово наголошувалось, що позивач вчинив посадовий злочин, а це не є оціночним судженням. В судовому засіданні відповідачі не довели суду достовірність і правдивість своїх суджень. Досліджуючи і аналізуючи спірні твердження відповідачів суд приходить до такого висновку. Позивач просить визнати недостовірною інформацію, яка вказана вище , поширена відповідачами у зверненні до Голови Вишгородської РДА Київської області від 29.08.2013 року. Суд вважає, що така вимога позивача є обгрунтованою, оскільки у зазначених твердженнях відповідачів містяться відомості про звинувачення позивача, фактично, у вчиненні злочину. Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним висновком. Ніхто не зобов'язаний доводити невинуватість у вчинені злочину. Суд вважає, що дані конституційні гарантії та основоположний правовий принцип «презумпції невинуватості» були порушені відповідачами, які без відповідних правових підстав звинуватили позивача у вчиненні кримінально караного діяння, тобто у вчиненні злочину, яким відповідно до ч.1 ст.11 КК України є суспільно небезпечні винні дії або бездіяльність, передбачені Кримінальним кодексом України, вчинені суб'єктом злочину. Внаслідок цього позивач змушений тривалий час доводити свою непричетність і невинуватість у публічно поширених на його адресу обвинуваченнях. При цьому, відповідачами в судовому засіданні не доведено достовірності, тобто відповідності дійсності, поширених цих висловлювань. Отже, судом встановлено факт поширення відповідачами негативної інформації про позивача шляхом тверджень зазначених у зверненні до Голови Вишгородської РДА Київської області, тобто доведення її до відома значної кількості інших осіб, при цьому, поширена інформація стосується позивача у справі - [PERSON] і є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. Поширення цієї інформації порушило особисті немайнові права позивача та завдало шкоди його особистим немайновим благам. Сукупність цих обставин приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Крім цього, відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Щодо заявлених позивачем вимог про спростування зазначеної недостовірної інформації шляхом відкликання, вилучення та знищення, суд прийшов до висновку, що в цій частині в задоволенні позову повинно бути відмовлено, оскільки такий спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації законом не передбачений у розумінні ст. 16, 277 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору, які документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: partial