Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до обслуговуючого кооперативу «Житлобуд-Люкс» (далі кооператив, ОК «Житлобуд-Люкс») про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовує позов тим, що 04 січня 2007 року між приватним підприємством «Приватбуд-А» (далі ПП «Приватбуд-А») та [PERSON] укладено договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва №2, за умовами якого ПП «Приватбуд-А» взяло на себе зобовязання за рахунок коштів [PERSON] провести будівництво двохкімнатної квартири №7 площею 68 кв.м. по вулиці Київській, 6В в місті Тернополі. 11 травня 2011 року між [PERSON], як первісним кредитором, та позивачем [PERSON], як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права дольовика за договором про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва №2. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2013 року за позивачем визнано майнове право на спірну квартиру. Відповідно договору про передачу майна та акту приймання передачі майна, майнові права на спірну квартиру перейшли від ПП «Приватбуд-А» до відповідача ОК «Житлобуд-Люкс». Відповідач у свою чергу, на підставі договору №47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2014 року, відчужив належну позивачу квартиру [ADDRESS], в користь [PERSON], якій було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним зазначений договір №47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, укладений між [PERSON] та ОК «Житлобуд-Люкс», та свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на імя [PERSON] Вказаним судовим рішенням також встановлено, що позивач здійснила повну оплату вартості квартири та набула право переходу прав власності на неї, за умови врегулювання майнових відносин з відповідачем ОК «Житлобуд-Люкс», а саме відшкодування додаткових сум грошових коштів, які були витрачені ним на добудову будинку. Позивачем на виконання зазначених умов було доплачено відповідачу суму залишку вартості квартири у розмірі 6871 гривень. Однак, відповідач ОК «Житлобуд-Люкс», після вчинення зазначених дій позивачем, не визнає її право на спірну квартиру. З цих підстав позивач вважає, що її майнові права є порушеними, а тому вона просила суд визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. В подальшому судом до участі у справі залучено [PERSON], як третю особу. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала із викладених у позовній заяві обставин та просила його задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві підстав. Зазначив, що [PERSON] як особа, яка здійснила за свій рахунок будівництво, відповідно до закону набуває право власності на майно з моменту завершення будівництва і введення його в експлуатацію. Оскільки будинок введений в експлуатацію, то позивач набула право власності на квартиру, яка збудована за її кошти. Однак відповідач не надав їй документів, які підтверджують її право власності. При цьому не має значення, чи є [PERSON] членом кооперативу. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року встановлено, що [PERSON] вправі вимагати від відповідача надати документи, необхідні для оформлення права власності. Однак відповідачем не надано ні рахунку для доплати вартості квартири, ні довідки для реєстрації права власності, що свідчить про те, що відповідач не визнає права власності позивача на спірну квартиру. Державним реєстратором у реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру відмовлено. Таким чином позивачем використано всі можливі засоби досудового врегулювання спору і тому іншого способу захисту її права власності, крім визнання його судом, [PERSON] не має. Рішення кооперативу щодо розміру доплати [PERSON] не стосуються, оскільки вона не є членом кооперативу. Сума, вкладена відповідачем у будівництво, включає також кошти, які відповідач отримав від продажу чотирьох приміщень, які перейшли йому від ПП «Приватбуд-А» безоплатно. З цих підстав представник позивача просив захистити право власності [PERSON] на житло, як особи, яка здійснила його інвестування. Та вказував на необхідність захисту в судовому порядку задекларованого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на мирне володіння своїм майном, що з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, включає, в тому числі, виправдані очікування на отримання цього майна у власність. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав. Вказав, що підстав визнавати за позивачем право власності на спірну квартиру в судовому порядку немає. [PERSON] не вступала в члени кооперативу, а іншим чином врегулювати майнові відносини між нею та кооперативом неможливо, що підтверджується відповіддю фіскальної служби. Продаж квартир особам, які не є членами кооперативу матиме наслідком порушення Статуту та призведе до порушення кооперативом вимог податкового законодавства. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вважають позов безпідставним, просили відмовити у його задоволенні. Судом досліджено зібрані у справі докази та встановлено такі обставини: 04 січня 2007 року між приватним підприємством «Приватбуд-А» (виконавцем) та [PERSON] (дольовиком) укладено договір №2 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, відповідно до якого виконавець приймає у дольову участь, а дольовик фінансує будівництво двокімнатної квартири №7, поверх 2, проектною загальною площею 68 кв.м. у житловому будинку за адресою: м. Тернопіль, вул. Київська. Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору, виконавець забезпечує оформлення документації при підготовці проекту рішення на визнання права власності за дольовиком на проінвестовану загальну площу житла. 11 травня 2011 року між [PERSON], як первісним кредитром, та [PERSON], як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. договору відступлення права вимоги, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права дольовика за договором про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва №2 від 04 січня 2007 року, укладеного між ПП «Приватбуд-А» та [PERSON] на фінансування будівництва двох кімнатної квартири №7, поверх 2, проектною загальною площею 68 кв.м. в 45-ти квартирному житловому будинку в м. Тернополі по вул. Київській. Згідно з п. 1.2. договору відступлення права вимоги, фінансування будівництва кватири проведено в сумі 82276,20 гривень, що підтверджується квитанціями банку. 15 грудня 2012 року, між ПП «Приватбуд-А» та ОК «Житлобуд-Люкс» укладено договір про передачу майна, відповідно до умов п. 2.1. якого ПП «Приватбуд-А» зобовязується передати, а ОК «Житлобуд-Люкс» прийняти: - обєкт незвершеного будівництва житлового будинку, який знаходиться за будівельною адресою вул. Київська, 6 в м. Тернополі та розташований на земельній ділянці по вул. Київська в м. Тернополі, кадастровий номер [NUMBER] 040020022; - будівельний майданчик (фронт робіт), який знаходиться за будівельною адресою вул. Київська, 6 в м. Тернополі та розташований на земельній ділянці по вул. Київська в м. Тернополі, кадастровий номер [NUMBER] 040020022; - будівельні матеріали, затрачені на будівництво 45-ти квартирного житлового будинку, який знаходиться за будівельною адресою вул. Київська, 6 в м. Тернополі та розташований на земельній ділянці по вул. Київська в м. Тернополі, кадастровий номер [NUMBER] 040020022; - оригінал проектної документації на будівництво 45-ти квартирного житлового будинку за адресою вул. Київська в м. Тернополі. Згідно з п. 3.1. договору про передачу майна, передача-приймання майна визначеного в п. 2.1. даного договору оформляється актом прийому-передачі майна та підписанням довідки про розмір витрат на виконані будівельні роботи, матеріали, та послуги, що виникли в процесі виробництва. Відповідно до акту-приймання передачі від 15 грудня 2012 року (до договору про передачу майна від 15 грудня 2012 року), ПП «Приватбуд-А» передало ОК «Житлобуд-Люкс» майно у повному обсязі, відповідно до умов зазначеного договору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2013 року, за позивачем [PERSON] визнано майнове право на двохкімнатну квартиру №7 на другому поверсі, проектною загальною площею 68 кв.м. за адресою вул. Київська в м. Тернополі, відповідно до сплачених коштів згідно договору у №2 від 04 січня 2007 року, укладеного з ПП «Приватбуд-А». На підставі договору №47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2014 року, ОК «Житлобуд-Люкс» відчужив квартиру [ADDRESS], в користь [PERSON] Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, визнано недійсним договір №47 про дольову участь в фінансуванні житлового будівництва, укладеного 04 січня 2014 року між [PERSON] та ОК «Житлобуд-Люкс», та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], серія та номер 20410907, видане на імя [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 14 квітня 2014 року. Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що [PERSON] здійснила стовідсоткову оплату за квартиру на підставі договору дольової участі в розмірі 15000 доларів США, та за умови врегулювання майнових відносин з ОК «Житлобуд-Люкс», набула право переходу на неї. 21 вересня 2015 року позивач [PERSON] отримала технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13 березня 2014 року №ТП143140720084, 45-ти квартирний житловий будинок з творчими майстернями за адресою вул. Київська в м. Тернополі, 3 категорія, вважається закінченим обєктом будівництва, готовим до експлуатації. Як слідує із зазначеної декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 294,8 тисяч гривень, у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи у розмірі 270 тисяч гривень, та витрати на машини, обладнання та інвентар у розмірі 24,8 тисяч гривень. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, з урахуванням ухвали від 10 вересня 2015 року про виправлення описок у зазначеному рішенні, встановлено, що на добудову будинку і введення його в експлуатацію ОК «Житлобуд-Люкс» затрачено більше 2 мільйонів гривень, що приблизно становить 1/5 частину від прийнятого недобудованого майна. 21 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача ОК «Житлобуд-Люкс» із заявою на видачу рахунку для доплати за кватиру та документів, необхідних для оформлення права власності на квартиру, що підтверджується описом до цінного листа на імя ОК «Житлобуд-Люкс» від 21 вересня 2015 року, фіскальним та службовим чеками від 21 вересня 2015 року, виданими ТД УДППЗ «Укрпошта». Зазначені заяви повертались засобами поштового звязку без вручення адресату і вручені представнику відповідача лише в судовому засіданні під час розгляду даної справи 07 квітня 2016 року. З відповіді № 56 ОК «Житлобуд-Люкс» від 04 травня 2016 року вбачається, що вартість спірної квартири відповідно до загальних зборів кооперативу 21 грудня 2013 року визначено в розмірі 40358,5 доларів США. ОК «Житлобуд-Люкс» запропоновано [PERSON] вступити у члени кооперативу та доплатити вартість квартири. 06 жовтня 2015 року позивач сплатила на банківський рахунок відповідача гроші в сумі 6871 гривень, в рахунок доплати вартості спірної квартири, виходячи із зазначеної відповідачем у декларації про готовність обєкта - 45-ти квартирного житлового будинку з творчими майстернями за адресою вул. Київська в м. Тернополі, до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13 березня 2014 року за №ТП143140720084, суми затвердженої кошторисної вартості будівництва 294,8 тисяч гривень. Передача позивачем [PERSON] відповідачу ОК «Житлобуд-Люкс» зазначених коштів у розмірі 6871 гривень, підтверджується платіжним дорученням №2 від 06 жовтня 2015 року. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Майном як особливим обєктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України у Постановах від 18 лютого 2015 року (справа № 6-244цс14) та 10 лютого 2016 року (справа № 6-2124цс16). Встановлено, що [PERSON] здійснила стовідсоткову оплату за квартиру на підставі договору дольової участі в розмірі 15000 доларів США. Відтак, позивач вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для отримання права вимоги щодо переходу права власності на обєкт будівництва. Однак право власності [PERSON] на спірну квартиру не виникло. Позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України [PERSON] не довела, що вона є саме власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, чи, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності. Статтями 331, 392 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення. При цьому суд вважає такими, що не мають правового значення для вирішення спору між сторонами подані ними докази щодо списків дольовиків ОК «Житлобуд-Люкс», протоколи зборів членів кооперативу про внесення змін до цих списків та укладені на їх підставі договори, про продаж квартир із визначенням їх вартості, банківські виписки про розмір коштів, сплачених як членські внески іншими дольовиками, в тому числі [PERSON], висновок будівельно-технічної експертизи, оскільки ними не підтверджено факту набуття позивачем права власності на спірну квартиру відповідно до закону. Посилання представника позивача на використання [PERSON] усіх можливих засобів досудового врегулювання спору та відсутність інших способів захисту її права власності, крім як визнання його судом, суд не може визнати обгрунтованими. Можливість визнання права власності в судовому порядку відповідно до ст. 392 ЦК України передбачена лише за позовом власника майна. Як зазначено вище, право власності на спірну квартиру [PERSON] у встановленому порядку не набула. Відповідач вважає доплачену [PERSON] залишкову вартість квартири недостатньою для покриття витрат, затрачених на добудову будинку і введення його в експлуатацію. Майнові відносини добровільно між сторонами не врегульовано і між ними має місце спір з цього приводу. Доводи представника позивача про необхідність захисту в судовому порядку задекларованого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на мирне володіння своїм майном, що з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, включає, в тому числі, виправдані очікування на отримання цього майна у власність, судом не можуть бути взятими до уваги як підстава визнання права власності в судовому порядку. Позивач не позбавлена можливості звертатися до суду з вимогами щодо захисту її прав, спрямованими на набуття права власності на квартиру відповідно до підстав, визначених законом. За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 190, 328, 331, 392 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed