Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру її та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] р. в квартиру [ADDRESS], яка належить колишньому чоловіку [PERSON] на праві власності та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON]. До 2011 р. їх сім'я проживала у спірній квартирі, а після розлучення [PERSON] з дитиною стала тимчасово мешкати у [ADDRESS], де вона зареєстрована. У зв'язку з неможливістю мешкати за вказаною адресою, вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом,тому як в спірній квартирі проживає стороння особа, замки змінені Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , просила їх задовольнити, стверджуючи, що вона бажає проживати разом з дочкою в квартирі, де дитина зареєстрована. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині вселення доньки [PERSON] не заперечував та пояснив, що ніколи не чинив перешкод у користуванні квартирою дитині, яка деякий час з ним проживала, а потім висловила бажання мешкати з матір'ю. Не визнає позов [PERSON] стверджуючи, що вона, за пропозицією свого брата, продала свою квартиру, залишилась без житла та грошей, мешкає у будинку брата в Харківській обл. Спірна квартира, як пояснив позивач, належить йому на праві власності, він має іншу родину, малолітню дитину, яка проживає разом з ним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Однокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.08.2005 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. за реєстр.№ 7876 ( а.с. 29). Сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 11.03.2005 року по 12.12.2017 року, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10.11.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї від 21.11.2017 року, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована в спірній квартирі. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 ст. 60 Сімейного кодексу України встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на все майно, що набуто ними у шлюбі, крім речей індивідуального користування. За нормами ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю. Право власності за [PERSON] не зареєстровано. З пояснень [PERSON] випливає, що після припинення шлюбно-сімейних відносин у 2012 р., він пішов з сім'ї, квартиру залишив, намагався подарувати свою частині доньки. Позивач стала квартиру здавати квартирантам, оскільки мала свою трикімнатну квартиру. Через деякий час стало відомо, що [PERSON] почала зловживати спиртними напоями . Її брат, скориставшись цим, обманним шляхом , умовив її продати належну трикімнатну квартиру, пообіцявши купити іншу, проте разом з дитиною поселив у свій будинок в м. Дергачі В результаті [PERSON] залишилася без житла і грошей. Потім її брат мав намір продати спірну квартиру, попросивши відповідача подарувати свою частина не доньці, а колишньої дружині. Оскільки в цьому випадку позивачка знову б залишилася ні з чим, відповідач вселився в квартиру і став проживати в ній з дружиною і малолітнім сином, а потім забрав доньку, перевів її в іншу школу, займався її вихованням, однак згодом дитина повернулася до матері. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації ( ст.358 ЦК України). За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Позивач не заперечує, що вона , як власник частини житла, зареєстрована та постійно проживає на іншій житловій площі в м.Дергачі, а тому підстави для задоволення її вимог в частині вселення в спірну квартиру відсутні. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Згідно з ч.2 ст. 9 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON], [INFO], в судовому засіданні висловила бажання мешкати з батьком за адресою: [ADDRESS].Місцем її реєстрації є спірна квартира.Відповідач не заперечує проти позовних вимог в цій частині. З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного і

Outcome: partial