Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2020 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 20 лютого 1993 року між сторонами Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 150. Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає окремо, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства тривалий час, можливості зберегти сім`ю не має, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та дитини. Позивачка у судове засідання не з`явилася, натомість надала заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість надав заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 20 лютого 1993 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 150, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей - повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю, спір з цього приводу відсутній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї та дитини, тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є різниця інтересів, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved