Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами про стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з червня 2014 р. по січень 2016 р. в розмірі 72 122,28 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 7654,15 грн., компенсації заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 01.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 25 772,87 грн., винагорода за вислугу років за період з 02.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 3 377,78 грн. та індекс інфляції в розмірі 27 763,76 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 05 грудня 2005 р. по 29.12.2015 р. працював ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» горно робочим з видобутку вугілля, проте, на день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, у зв'язку з чим позивач просить позов задовольнити. 22.06.2016 р. до суду надійшла заява позивача [PERSON], в якій останній збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з червня 2014 р. по січень 2016 р. в розмірі 72 122,28 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 151 820,01 грн., компенсації заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 01.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 25 772,87 грн., винагорода за вислугу років за період з 02.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 3 377,78 грн., індекс інфляції в розмірі 27 763,76 грн. та підвищена на 50 % заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у забезпечені проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення - 140 468,35 грн. Одночасно позивач просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 31-32). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 27, 30), причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та вважає можливим, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 748к від 11.12.2007р. позивач був прийнятий на роботу ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» та наказом № 643к від 29.12.2015 р. був звільнений, на підставі ст. 38 КзП України, за власним бажанням (а.с. 9). Проте, судом встановлено, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 72 122 грн. 28 коп. за період: червень 2014 р. - 7 101,00 грн., липень 2014 р. - 7 411,00 грн., серпень 2014 р. - 6 403,00 грн., веерсень 2014 р. - 6 543,00 грн., січень 2015 р. - 1 519 грн., квітень 2015 р. - 3 543,00 грн., травень 2015 р. - 5 856,00 грн., жовтень 2015 р. - 3 810,00 грн., листопад 2015 р. - 7 368,00 грн. та грудень 2015 р. - 22 568,28 грн., що вбачається з Довідки «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» № 10р-22 від 01.02.2016 р. (а.с. 7). Таким чином, відповідачем визнано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка станом на 01.01.2016 р. становить 72 122,28 грн., та яка підлягає примусовому стягненню в судовому порядку. Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 151 820,01 грн. станом на 04.08.2016 р., проте, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповдіно до п. 2. Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Таким чином, враховуючи, що відповідач з 29 грудня 2015 р. (дата звільнення позивача) по 04.08.2016 р. не здійснив виплату позивачу заробітної плати, у зв'язку з чим час затримки розрахунку з позивачем становить 151 робочих днів, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки відповідача про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, загальна сума заробітної плати за останні три місяці (жовтень, листопад, грудень 2015 р., а.с. 7) становить 33 746,28 грн., які необхідно поділити на 64 робочих днів цих місяців (враховуючи, що позивач звільнений 29.12.2015 р.), що становитиме 527,28 грн. середньо денної заробітної плати та помножити на 151 дня затримки розрахунку, що дорівнюватиме 79 619,28 грн. компенсації за час затримки розрахунку. У зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79 619,28 грн. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення індексу інфляції, яку просить стягнути в розмірі 27 763,76 грн., приходить до висновку про обгрунтованість даного розрахунку та задоволення вимог в цій частині. При цьому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 01.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 25 772,87 грн., винагороди за вислугу років за період з 02.10.2014 р. по 01.05.2015 р. - 3 377,78 грн. та підвищену на 50 % заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у забезпечені проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення - 140 468,35 грн., задоволенню не підлягають через їх недоведеність в судовому засіданні, відсутність правового підгрунття вказаних вимог та належного підвердження. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем відповідно ст. 60 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: partial