Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідача Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третьої особи, без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на домоволодіння розташоване по [ADDRESS], 1960 року побудови, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., та господарських будівель і споруд, а саме: а - 1 - веранда, пг - погріб, а'- сходи, Б - літня кухня, В сарай, Г - вбиральня, №1 - огорожа, №2,3 - хвіртка, 1 - відмостка, к - криниця. Технічні характеристики будинку підтверджуються технічним паспортом від 21.02.2017 року, виданого ФОП [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [INFO] року. До спадкової маси після його смерті спадкодавця увійшло право власності на вищевказане домоволодіння. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом. До кола спадкоємців першої черги увійшли діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Позивач стверджує, що факт належності вказаного житлового будинку за спадкодавцем підтверджується довідкою №262 від 13.02.2017 року, виданою Давидівською сільською радою, згідно з якою домоволодіння розташоване по [ADDRESS], згідно погосподарського обліку рахується за [PERSON], однак право власності на це майно спадкодавцем зареєстровано не було, не зважаючи на те, що таке виникло внаслідок побудови нею у 1960 році житлового будинку (на час побудови будинку підтвердженням права власності особи на нерухоме майно був відповідний запис у погосподарській книзі та довідка органу місцевого самоврядування). Разом з тим на час смерті спадкодавця, [PERSON] разом з нею по [ADDRESS], постійно проживала без реєстрації, її онука [PERSON] та продовжую проживати по даний час, що підтверджується довідкою №269 від 13.02.2017 року виданою Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. У судове засідання позивач не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав заперечення в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що померла [PERSON] проживала за адресою : [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 262 від 13.02.2017 року виданою Давидівською сільською радою та книгою по господарського обліку, однак право власності на це майно протягом життя не зареєструвала, а тому не набула права власності на новостворене нерухоме майно, тому таке не може увійти у спадкову масу. Третя особа, без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у її відсутності. Третя особа, без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у його відсутності. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [INFO] року. До складу спадкової маси після смерті [PERSON], у відповідності до ст.. 1218 ЦКУ України, увійшло право власності на домоволодіння розташоване по [ADDRESS], 1960 року побудови, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., та господарських будівель і споруд, а саме: а - 1 - веранда, пг - погріб, а'- сходи, Б - літня кухня, В сарай, Г - вбиральня, №1 - огорожа, №2,3 - хвіртка, 1 - відмостка, к - криниця. Технічні характеристики будинку підтверджуються технічним паспортом від 21.02.2017 року, виданого ФОП [PERSON]. Факт належності вказаного житлового будинку за спадкодавцем підтверджується Довідкою №262 від 13.02.2017 року, виданою Давидівською сільською радою, згідно з якою домоволодіння розташоване по [ADDRESS], згідно погосподарського обліку рахується за [PERSON], однак право власності на це майно спадкодавцем зареєстровано не було, не зважаючи на те, що таке виникло внаслідок побудови нею у 1960 році житлового будинку (на час побудови будинку підтвердженням права власності особи на нерухоме майно був відповідний запис у погосподарській книзі та довідка органу місцевого самоврядування). Таким чином, виникнення права власності на житловий будинок, на час завершення будівництва, не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі власності на майно є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, спадкодавець фактично набув право власності на будинок, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку, через, що я позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, а тому відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст..1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та копією паспорта громадянина України, третя особа, без самостійних вимог [PERSON] та про народження серії [NUMBER], копія паспорту громадянина України [PERSON] є рідними дітьми спадкодавця. Як вбачається з довідки №269 від 13.02.2017 року виданою Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, на час смерті [PERSON] разом з нею за адресою [ADDRESS], Пустомитівського району Львівської області, постійно проживала без реєстрації її онука, [PERSON] та проживає без реєстрації на даний час. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заперечення відповідача Давидівської сільської ради щодо не набуття за життя [PERSON] у власність спірного житлового будинку, суд вважає необгрунтовними з огляду на те, що будівництво спірного житлового будинку завершилось у 1960 році, що підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, справа № 318 (17), виготовленим ФОП [PERSON] від 21.02.2017 року. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування та зробив правовий висновок, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Разом з тим, на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця, згідно з п.7.4.4. Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №491 від 08.12.2010 року, житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, приватизовані або придбані населенням, ураховуються в погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] на момент відкриття спадщини та про відмову від спадщини не заявляла, позивач у цій справі, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловий будинок та земельні ділянки. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку с. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року № Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». За вказаних обставин, беручи до уваги те, що спадкове майно належало спадкодавцю на праві особистої власності, позивач, як спадкоємець за законом вчинив дії, що об'єктивно стверджують факт прийняття спадщини, а також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підлягають задоволенню.

Outcome: approved