Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач АТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором №014/02-7/143-М від 28.04.2007 року у розмірі 1378,41 дол.США, що за курсом НБУ становить 36\~923,58 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Кредитного договору №014/02-7/143-М від 28.04.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та гр. [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 49\~000,00 доларів США строком до 27.04.2012 року зі сплатою 12,5 % річних. Позичальник взяв на себе зобовязання належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначенні договором. У забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено Договір поруки №014/02-7/143-Р від 28.04.2007 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед Банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року за наслідками розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/02-7/143-М від 28.04.2007 року у розмірі 35\~197,19 грн. та судові витрати у розмірі 351,97 грн. Оскільки вказане рішення суду не виконано, позичальнику продовжувалося нарахування відсотків та пені за порушення графіку сплати. Посилаючись на ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та зміст кредитного договору, позивач зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. З огляду на що, вважає вимоги обгрунтованими і просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву у якій просить суд провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заперечення проти позову (відзив) не подавали. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 28.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та гр. [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 49 000,00 доларів США строком до 27.04.2012 року зі сплатою 12,5 % річних. У забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено Договір поруки №014/02-7/143-Р від 28.04.2007 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед Банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним договором, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року ухвалено стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/02-7/143-М від 28.04.2007 року у розмірі 35 197,19 грн. та судові витрати у розмірі 351,97 грн.Станом на час звернення позивача із даним позовом до суду рішення суду не виконано. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк просить стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість по відсоткам за кредитним договором №014/02-7/143-М від 28.04.2007 року за період з 12.08.2013 р. по 20.04.2017 р. у розмірі 1378,41 дол.США, що за курсом НБУ становить 36\~923,58 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору №014/02-7/143-Р від 28.04.2007 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на залишок заборгованості за кредитом, який наданий строком до 27 квітня 2012 року включно. Розмір щомісячних відстоків відображений у Графіку сплати відсотків та повернення по кредиту, який є Додатком №1 до кредитного договору №014/02-7/143-Р від 28.04.2007 року. Відтак, у межах строку кредитування до 27 квітня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними). Починаючи з 28 квітня 2012 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Такі правові висновки узгоджуються з позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі та

Outcome: dismissed