Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 травня 2010 року у Переволоцькій сільській раді Бучацького району Тернопільської області України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років стосунки із відповідачкою погіршилися, між ними часто виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги, що призвело до припинення між ними подружніх відносин. На даний час вони проживають окремо ( в різних кімнатах ) та не ведуть спільного господарства. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до підготовчого судового засідання. 14 квітня 2020 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні вказала, що стосовно задоволення позовних вимог покладається на думку суду, однак, проти розірвання шлюбу не заперечує. Разом із цим, пояснила, що впродовж року вони з відповідачем проживають окремо (у різних кімнатах ), не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Причина розірвання шлюбу у тому, що чоловік не поділяє її релігійних поглядів . Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 25 травня 2010 року, про що зроблено актовий запис №05 Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області України, якою 25 травня 2010 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 жовтня 2011 року Цеценівською сільською радою Шумського району, Тернопільської області (актовий запис №10). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , про що складено актовий запис №1 Цеценівської сільської ради Шумського району, Тернопільської області, якою 21 березня 2013 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Також, [INFO] від шлюбу сторін народився син - [PERSON] , про що складено актовий запис №2 Цеценівської сільської ради Шумського району, Тернопільської області, якою 21 березня 2013 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сімейне життя сторін не склалося, між ними часто виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного . Наведене призвело до припинення між ними подружніх відносин, впродовж року сторони не ведуть спільного господарства. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач зазначає, що перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved