Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2021 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідно до якої просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] та стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання двох спільних дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 22 вересня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 842. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спочатку їх сімейне життя складалося добре, але вже під час другої вагітності чоловік почав погано до неї ставитися, міг облаяти нецензурно, та навіть підняти руку. Три роки тому вона вже подавала заяву про розлучення, тому що чоловік її сильно побив, навіть робила медичний огляд в лікарні ім. Мечнікова. Але вона забрала позов, сподіваючись, що [PERSON] схаменеться. 24.08.2021 року в неї з відповідачем відбулася сварка, та чоловік знову її побив та вдарив доньку по голові. Вона написала заяву в поліцію. Вважає, що спільне життя з [PERSON] небезпечне не тільки для неї, але й для їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно і змінювати його не має намірів. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить не тільки її інтересам, здоров`ю та життю, але і дітей. Майнового спору не має. Згоди щодо добровільної сплати аліментів вони не досягли. Інших неповнолітніх дітей [PERSON] не має. Матеріальне становище та стан здоров`я позволяє позивачу утримувати своїх малолітніх дітей. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. 30 серпня 2021 року в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом був направлений запит до ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 13 вересня 2021 року. 14 вересня 2021 року ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 03 грудня 2021 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а саме виділено в окреме провадження позовні вимоги за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03 грудня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. 03 грудня 2021 року ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у призначений час у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив здійснити розгляд цивільної справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 22 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 842 (а.с.5). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4). Судом встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, суд не розглядає дане питання. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Із врахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб, укладений між сторонами у справі розірванню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved