Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Скірченської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . По смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, яка включає: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які розміщені на земельній ділянці площею 0,25 га, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельна частка (пай), загальною площею 3,6 га, що знаходиться на території Скірченської сільської ради. В особистому розпорядженні на випадок своєї смерті спадкодавець заповіла позивачці сертифікат серії ВЛ №0142261 на право на земельну частку (пай) на підставі рішення Горохівської райдержадміністрації від 03.02.1997 року № 24, що належить їй у землі, яка перебуває у колективній власності с/спілки «Скірче» розміром 3,60 га в умовних кадастрових гектарах. Однак, спадщину за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом шестимісячний строк належним чином не прийняла, так як не проживала разом із спадкодавцем на час її смерті та не подавала в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Мотивуючи причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає, що у зв`язку із пандемією на час смерті тітки на території України було запроваджено ряд карантинних обмежень, які унеможливили вчасне звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини - зупинявся рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та інші обмеження. Поряд з цим, позивач працює у АТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» з графіком роботи з 9.00 по 18.00, що також суттєво ускладнювало їй можливість відлучитись із місця роботи у м.Луцьку до м.Горохів для подання заяви нотаріусу. Позивач вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому має право на визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на продовження карантинних обмежень та наближення повторної хвилі коронавірусної хвороби (COVID-19), достатнім буде строк тривалістю два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 07.06.2021 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.06.2021 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу Голодевич Галини Степанівни копію спадкової справи, яка була заведена по смерті спадкодавця [PERSON] . Ухвалою суду від 14 липня 2021 року замінено первісних відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , Скірченську сільську раду належним відповідачем - Торчинською селищною радою Луцького району Волинської області. В підготовче засідання позивач та її представник не з`явились, 31.08.2021 представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В підготовче засідання представник відповідача - Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області не з`явився, 26.08.2021 подав суду заяву, в якій селищний голова просить справу розглядати у відсутності представника, заявлені вимоги визнає. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України). Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіла [PERSON] , жительці с.Угринів Горохівського району Волинської області, сертифікат серії ВЛ №0142261 на право на земельну частку (пай) на підставі рішення Горохівської райдержадміністрації від 03.02.1997 року № 24, що належить їй у землі, яка перебуває у колективній власності с/спілки «Скірче» розміром 3,60 га в умовних кадастрових гектарах, про що як доказ свідчить долучена до матеріалів справи копія заповіту, посвідченого 15.05.2001 року секретарем Скірченської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №256 (а.с.8). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65096065 від 08.06.2021 заповіт чинний та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 256. Спадкодавець до дня смерті проживала в спадковому будинку одна, в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Заповіти [PERSON] в Скірченській сільській раді посвідчувалися 15.05.2001 року за №256, 24.01.2008 за №3, 21.02.2008 за №10. Заповіти не змінювалися та не скасовувалися. Спадкоємцями на майно, яке залишилося після смерті спадкодавця є: племінниця [PERSON] , жителька [ADDRESS] ; племінниця [PERSON] , жителька [ADDRESS] ; племінниця [PERSON] , жителька [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 01.04.2021 № 8 (а.с.6). Згідно відповіді приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу Голодевич Г.С. на запит суду, спадкова справа після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Таким чином, спадкоємців, які претендують на спадкове майно, яке є предметом зазначеного вище заповіту, після смерті [PERSON] , в т.ч. в порядку ст. 1241 ЦК України, судом не встановлено. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. з метою оформлення спадкових прав. Листом від 28.04.2021 №154/02-17 приватний нотаріус роз`яснив [PERSON] , що вона пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки у встановлений термін не подала заяву про прийняття спадщини, а тому пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.11). Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку із пандемією на території України та запровадженням ряду карантинних обмежень, які унеможливили вчасне звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку є поважними. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. У своєму позові [PERSON] не наполягає на стягненні судових витрат, а тому розподіл судових витрат у даній справі не здійснюється. Враховуючи вищенаведене, на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 1223, 1268-1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved