Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника, адвоката Руднічука Д.В., звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.11.2015р., серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана 1/3 частина садибного (індивідуального) житлового будинку за вказаною вище адресою належала померлому на підставі наступних правовстановлюючих документів. Зокрема, [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.1952 року нотаріусом Державної нотаріальної контори Любліною І Х., успадкував після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частку садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Загальний розмір частки садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що було успадковано спадкодавцем [PERSON] після смерті його батьків і складає 1/3 частку (1/4 та 1/12), на яку на даний час і відкрилась спадщина. Колишній власник 1/3 частки будинку - [PERSON] , заповідав належне йому на праві власності майно, своєму онуку - [PERSON] (позивач по справі). Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Іващенко Г.М. Черкаського міського нотаріального округу від 15.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 555. [PERSON] - є онуком померлого [PERSON] та єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, який фактично прийняв спадщину, так як постійно проживав та був зареєстрованим, разом з померлим спадкодавцем, на час його смерті у будинку за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживає і на даний час разом зі своєю родиною. Після смерті [PERSON] залишився один спадкоємець за законом першої черги, яким є його син [PERSON] , що є сином померлого та батьком позивача [PERSON] , якого слід також вважати таким, що прийняв спадщину, так як він був зареєстрований разом з померлим у будинку за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його діда [PERSON] , однак постановою від 05 червня 2019 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини наявності помилки в прізвищі спадкодавця в свідоцтві про право на спадщину від 15.01.1952 року, де прізвища « [PERSON] » вказано як « [PERSON] », а також через те, що відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації № 7881 від 09 грудня 2015 року на земельній ділянці знаходяться прибудова літ. - а площею 13.0 кв.м., літ. а10 площею 2,5 кв.м., житлова прибудова літ. А-І, загальною площею 7,2 кв.м., житловою - 7,2 кв.м., сарай літ. - ж, гараж літ. - Ж, які відповідно до довідки інвентаризаційного бюро не є самочинними забудовами, але право власності на них не оформлено. У зв`язку з цим, нотаріус повідомив спадкоємцю, що правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку немає. Зауважує, що відповідно до вимог ст. ст. 1218,1268, 1270 ЦК України, позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Фактично позивач прийняв спадщину та є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , проте не має можливості оформити право власності на частину будинку у нотаріальному порядку через наявність помилки у прізвищі спадкодавця та через відсутність реєстрації права власності на наявні прибудови. Тож, вважає, за необхідне звернутися до суду та встановити факт належності свідоцтва про право на спадщину від 15.01.1952 року, де прізвища « [PERSON] » вказано як « [PERSON] », дідові позивача - [PERSON] , так як встановлення даного факту підтверджує належність 1/4 частини садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] саме померлому [PERSON] , а отже - підтверджує факт включення даного майна до спадкової маси. У вказаному свідоцтві про право на спадщину прізвище спадкоємця та спадкодавця « [PERSON] » було вказано як « [PERSON] », що є результатом помилки під час перекладу нотаріусом прізвища з російської на українську мову. Крім того, звертає увагу, що на підтвердження належності частини даного будинковолодіння саме [PERSON] та подальше отримання його спадщини саме [PERSON] , а не « [PERSON] » свідчать наступні документи: 1.Будинкова книга на будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно якої власником 1/3 частки вказаного будинку, житловою площею 45,5 кв.м., на підставі свідоцтва про спадщину за даними органу інвентаризації - є саме гр. [PERSON] , а не [PERSON] ; 2.Технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] від 01.04.2014 року, згідно якого власником даного будинку є саме [PERSON] , а не [PERSON] ; 3.Свідоцтво про народження померлого [PERSON] та його сина [PERSON] , де прізвище померлого [PERSON] , вказано як « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Правовстановлюючий документ, у якому є помилка у прізвищі спадкодавця, а саме: свідоцтво про право на спадщину, виданий нотаріусом Державної нотаріальної контори Любліною І.Х. 15.01.1952 року\~- заповнений від руки. В даний час, органу який видавав даний документ, вже не існує, а внесення до нього будь-яких змін є неможливим через особливості виготовлення документа та через сплив тривалого проміжку часу з дня його видачі. Крім того, вказує, що згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 01.04.2014 року за замовленням померлого [PERSON] , прибудова літ. - а побудована у 1984 році; літ. а10 побудована у 1990 році; житлова прибудова літ. А-І побудована у 1991 році; сарай літ. - ж та гараж літ. - Ж, побудовані до 1984 року, у зв`язку з чим дані прибудови не потребують введення в експлуатацію. У зв`язку з цим, звертає увагу, що відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 Цивільного кодексу України. Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011\~року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Таким чином, вказує, що фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів, з 09\~травня 2014 року набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені Законом України від 15 квітня 2014 року «Про внесення змін до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року». Аналогічні норми знайшли своє відображення у новій редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діє з 01 січня 2016 року. Враховуючи наведене, вищезазначені нормативно-правові акти передбачають декілька альтернативних механізмів набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, що і знайшло своє відображення в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Так, відповідно до положень пункту 41 цього Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний житловий будинок, садовий, дачний будинки). При цьому, документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) - не подається, зважаючи на положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, у свою чергу, з урахуванням іншого, «альтернативного» механізму державної реєстрації, пунктом 41 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки у користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Отже, враховуючи вищенаведене, при проведенні державної реєстрації на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, державний реєстратор залежно від того, чи велись на території певної адміністративно-територіальної одиниці погосподарські книги на такі об`єкти нерухомого майна, має керуватися відповідним вищезазначеним законодавством та керуватися пунктом 41 або пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав. Тож, в даному випадку, як вказує позивач, вказані нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій прибудови літ. - а, літ. а10,\~житлова прибудова\~літ.\~А-І,\~сарай літ.\~-\~ж та\~гараж літ.\~-\~Ж,\~збудовані у\~період до\~05\~серпня 1992\~року та\~не підлягають\~проходженню процедури\~прийняття в\~експлуатацію,\~а право\~власності на\~них може\~бути зареєстроване\~відповідно до\~Порядку державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень у\~державному реєстрі\~речових прав.\~Проте,\~дана реєстрація\~може бути\~здійснена лише\~власником нерухомого\~майна,\~яким є\~померлий [PERSON] ,\~а тому\~позивач не\~має можливості\~без визнання\~права власності\~на спадкове\~майно померлого,\~здійснити реєстрацію речових прав на нього за собою, а тому, як вважає, позивач, право власності на частку будинку належну померлому слід визнати за позивачем у судовому порядку. Зважаючи на викладене вище, просить суд, встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.1952 року нотаріусом Державної нотаріальної контори Любліною І.Х., зареєстрованого у реєстрову книгу №5 за №1225, інвентаризаційна справа №3216, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частку садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частку садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його діда - [PERSON] . Ухвалою від 14.12.2020р. позов залишено без руху, оскільки позивачем за вимогу майнового характеру не в повному обсязі сплачено судовий збір (а.с.44-45). На виконання ухвали від 14.12.2020р., представником позивача адвокатом Руднічук Д.В. 31.12.2020р. подано суду заяву з додатком (а.с.50-51). Ухвалою суду від 29.01.2021 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання з розгляду справи. Згідно поданого клопотання представником позивача адвокатом Руднічук Д.В. від 16.03.2021р. (а.с.67), ухвалою від 16.03.2021р. зобов`язано приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. надати до суду інформацію зі спадкового реєстру після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , належним чином завірені копії заяв осіб, які звернулися щодо отримання спадщини, чинні заповіти, про осіб, які відмовилися від спадкування чи усунуті від спадкування, копії свідоцтв про право власності в порядку спадкування, копії вимог кредиторів (а.с.70). На виконання ухвали від 16.03.2021р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. надано копію спадкової справи №35/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.74-92). Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Руднічук Д.В. в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи. 24.05.2021р. надали суду спільну заяву зі змісту якої вбачається, що співавтори просили наступне: розгляд справи проводити без їх участі; врахувати при розгляді справи всі докази, за даним позовом, які були надані суду та містяться у матеріалах справи; врахувати вимоги ст.ст.200, 206 ЦПК України, а саме позовні вимоги підлягають до задоволення, якщо вони визнані відповідачем; судові витрати позивач залишає за собою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи. 23.04.2021р. надав суду заяву зі змісту якої вбачається прохання, подальший розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги [PERSON] та викладені ним обставини справи визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову (а.с.95). Враховуючи думку сторін, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об`єктивного та всебічного їх дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 16.03.1982р. міським відділом ЗАГС м.Черкаси (а.с.11). Відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.01.1958р. міським бюро ЗАГС м.Черкаси (а.с.10). Батьком відповідача [PERSON] записаний [PERSON] . Позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.06.1981р. Придніпровським відділом ЗАГС м.Черкаси. Батьком позивача записаний [PERSON] (а.с.9). Тож, встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (відповідача), а відтак онуком [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с.12). 15.03.2014 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., реєстраційний №555, відповідно до якого, заповідач все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] (своєму внуку позивачу по справі) (а.с.13). На підставі заяви [PERSON] від 03.12.2015 року про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. відкрито спадкову справу за №35/2015, що підтверджується витягом №42329254 від 03.12.2015 року про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с.15). Однак, як вбачається із поданих [PERSON] документів, нотаріусом виявлено, що правовстановлюючі документи на спадкове майно (частку у праві власності на будинок [ADDRESS] ) не відповідають дійсності, а саме: допущені помилки у прізвищі спадкодавця ( [PERSON] ), а також відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №8781о від 09.12.2015 року на земельній ділянці знаходяться - прибудова літ.-а площею 13,0кв.м., літ. а10 площею 2,5 кв.м., житлова прибудова літ. А-І, загальною площею 7,2кв.м., житловою 7.2кв.м., сарай літ.-ж, гараж літ.Ж, які відповідно до довідки інвентарбюро не є самочинними, але право власності на них не оформлено. Тож, на підставі вказаного вище, у нотаріуса не було правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, а відтак ним винесено постанову від 25.06.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14). Так, у матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадщину від 15.01.1952 року (а.с.16), видане нотаріусом Любліною І.Х. Черкаської державної нотаріальної контори, за реєстром №362, яким посвідчено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцями є: його дружина [PERSON] , рідна дочка [PERSON] , рідна дочка [PERSON] , рідний син [PERSON] . До складу спадкового майна входить: домоволодіння, яке складається з одного дерев`яного будинку, критого соломою та дерев`яного сараю критого залізом, що знаходиться у [ADDRESS] , що належало померлому [PERSON] на праві особистої власності, як це зазначено в ухвалі нарсуду 2-ої дільниці м.Черкаси від 10 липня 1951 року. Оцінка спадкового майна становила 8248 крб. Крім того, обумовлено, що свідоцтво це щодо спадкової будівлі треба зареєструвати в Черкаському Відділі комунального господарства. Примірник другий. Між тим, також зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано по праву власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину і записано у реєстрову книгу за № 5, реєстр 1225, інвентаризаційна справа №3216 від 30.01.1952р. Крім того вказано, що адреса домоволодіння, після перепланування міста, вважалася за №535. Також наявні відмітки, що на 1/4 частину домоволодіння видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] від 30.01.1963р., а також [PERSON] належну їй частину будинку подарувала 12.03.1984р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30.01.63р., виданого старшим нотаріусом Черкаської першої державної нотаріальної контори Дрюченко В.Г. вбачається, що вказаним нотаріусом посвідчено, що єдиними спадкоємцями після померлої [INFO] [PERSON] є: її син [PERSON] , дочки [PERSON] та [PERSON] , що мешкають у [ADDRESS] . До складу спадкового майна входить: одна четверта частина домоволодіння що знаходиться у [ADDRESS] , що належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською нотаріальною конторою 15/1-1952р. за р.№362 та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації 30/1-1952р. зар.№1225. Оцінка спадкового майна становила 361 крб., також обумовлено необхідність щодо реєстрації свідоцтва щодо спадкової будівлі в Черкаському бюро технічної інвентаризації. Крім того, тут же зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано по праву власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва нотконтори і записано у реєстрову книгу № 17, реєстр №\~675, інвентаризаційна справа №б/н від 31.01.1963р. Також наявна відмітка, що на 1/12 частину будинку видано свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] за р.№1361. Крім того, вказано, що 1/12 частину будинку [PERSON] подарувала 12.03.1984р. Судом встановлено, що матеріалами Спадкової справи №35/2015, наданої суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. на виконання ухвали від 16.03.2021\~року, підтверджується інформація, що міститься у матеріалах на обґрунтування позову (а.с.74-92). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №992) (а.с.18-26), який виготовлено Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] , станом на 01.04.2014р. наявна інформація датована 16.06.2011р., що кухня 1-1, санвузол 1-2, коридор І, гараж ІІІ, кухня 3-2 (переобладнано), коридор 3-3, кімната 3-4, кімната 4-4, (переобладнано), ванна 4-5 - є самочинно збудованими (а.с.20). Відповідно до Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №992) (а.с.27-30), який виготовлено Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] , станом на 13.09.2019р. наявна інформація про проведення обстеження об`єктів: літ.А-1(прим.5-4,2-2),А1-1,а,а5,а10,Е,Ж,ж,И, №7,8,9,11,12,13,14. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2015 року за №7881о (а.с.31), виданої [PERSON] , вбачається, що станом на 01.01.2013 року домоволодіння [ADDRESS] вказане домоволодіння зареєстровано за: [PERSON] 1/3 частина на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Довгань О.Я. 04.07.2006 року №3382; [PERSON] - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 17.05.2005р. №1-1361; [PERSON] 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою 15.01.1952р. №362; [PERSON] 1/12 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 30.01.1963р. №1-407 (а.с.31). За результатами вказаного обстеження виявлено наступне: -самочинно збудовано прибудови літ.а11(площею 17,2кв.м.), літ. А12 (площею 5,7кв.м.), житловий будинок з прибудовою літ. Л-1, л, сарай літ.Н,М власник [PERSON] , житлова прибудова літ.А4-ІІ (загальною площею 71,4кв.м., житловою 36,8кв.м.) власник [PERSON] , прибудова літ.а площею 2,3кв.м.); -в житловому будинку самочинно переобладнані приміщення №3-2 площею 10,1кв.м. власник [PERSON] , №4-4 площею 15,5 кв.м. власник [PERSON] ; -на земельній ділянці знаходяться прибудови літ.а6 (площею 15,6кв.м.) та літ.а8 (площею 4,6кв.м.), які не є самочинними, відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127, але право власності не оформлено; -на земельній ділянці знаходяться прибудови літ.а (площею 13 кв.м.), літ.а10 (площею 2,5 кв.м.), житлова прибудова літ.А-І (загальною площею 7,2 кв.м., житловою 7,2 кв.м.), сарай літ.ж, гараж літ.Ж власник [PERSON] , які не є самочинними, відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127, але право власності не оформлено. Аналогічна інформація міститься і у довідці Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 26.08.2020 року за №13872о, виданої [PERSON] , з якої вбачається, що станом на 01.01.2013 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] 1/3 частина на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Довгань О.Я. 04.07.2006 року №3382; [PERSON] - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 17.05.2005р. №1-1361; [PERSON] 1/4\~частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою 15.01.1952р. №362; [PERSON] 1/12 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 30.01.1963р. №1-407. Крім того, вказано, що на земельній ділянці знаходяться прибудови літ.а (площею 12,5 кв.м.), літ.а10 (площею 2,5 кв.м.), житлова прибудова літ.А-І (загальною площею 7,1 кв.м., житловою 7,1 кв.м.), сарай літ.ж, гараж літ.Ж власник [PERSON] , які не є самочинними, відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127, але право власності не оформлено, відомості з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності відсутні. Між тим, відповідно до довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.04.2021 року за №22196о, виданій [PERSON] , зазначається, що згідно інвентаризаційних матеріалів КП «ЧООБТІ», домоволодіння по [ADDRESS] раніше мало адресу [ADDRESS] . Зміна порядкового номеру з №535 на №545 проведена на підставі постанови Черкаського міськвиконкому №9 від 30.01.1967 року. Надані представником позивача адвокатом Руднічуком Д.В., довідка Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 26.08.2020 року за №13872о та довідка Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.04.2021 року за №22196о, прийняті судом та приєднані до матеріалів, що підтверджується протоколом судового засідання від 24.05.2021р. Варто вказати, що у Розділі ІІІ «Прописка» технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №992), зареєстрованими особами, крім інших, у домоволодінні - є [PERSON] , [INFO] (знято з реєстрації 02.12.2015р.) (а.с.33-34), [PERSON] , [INFO] (відповідач по справі) з 21.01.1979р. (а.с.33-34), [PERSON] , [INFO] (позивач по справі) з 27.10.1998р. (а.с.35-36). Вказана інформація підтверджується також довідкою Управління з питань державної реєстрації від 04.03.2020р. №4784-01-10 (а.с.40). Судом перевірено зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , тож згідно відомостей, наданих 28.12.2020р. Відділом реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, отриманих судом 04.01.2021р. особа, стосовно якої здійснювався запит [PERSON] , [INFO] з 23.01.1979 року дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). Разом з тим, встановлено, що ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] , станом на 01.09.2020р., без ПДВ, становить 177134,00 грн., що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки, замовником якого є [PERSON] (а.с.38-39). Статтею 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 03.12.2019р. [PERSON] , [INFO] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. із заявою про прийняття спадщини, в якій повідомив, що [INFO] помер [PERSON] , який був його дідусем. Після його смерті відкрилася спадщина. Вказав, що 15.03.2014 року [PERSON] було складено заповіт на його ім`я, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. 15.03.2014 року за реєстраційним №555 (а.с.77). Результатом розгляду нотаріусом вказаної вище заяви про прийняття спадщини стало винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2015 року (а.с.14), оскільки із поданих [PERSON] документів, правовстановлюючі документи на спадкове майно (частку у праві власності на будинок [ADDRESS] не відповідають дійсності, а саме: допущені помилки у прізвищі спадкодавця ( [PERSON] ), а також відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №8781о від 09.12.2015 року на земельній ділянці знаходяться - прибудова літ.-а площею 13,0кв.м., літ. а10 площею 2,5 кв.м., житлова прибудова літ. А-І, загальною площею 7,2кв.м., житловою 7.2кв.м., сарай літ.-ж, гараж літ.Ж, які відповідно до довідки інвентарбюро не є самочинними забудовами, але право власності на них не оформлено. Тож, на підставі вказаного вище, у нотаріуса не було правових підстав для видачі Свідоцтва про право на спадщину. Наявними у справі письмовими доказами встановлено, що розбіжність між написанням прізвища спадкодавця [PERSON] в різних документах, про які йшлося вище, виникла внаслідок технічної помилки, допущеної при перекладі написання згаданого прізвища з російської мови на українську, в даному випадку нотаріусом Черкаської державної нотаріальної контори Любліною І.Х. при видачі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого у реєстровій книзі №5 реєстр №1225, інвентаризаційна справа №3216 згідно якого [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Адже саме з цього документа, як першоджерела помилкового правопису прізвища спадкодавця [PERSON] (коли вірним написанням його прізвища - є « [PERSON] ») пішло неправильне його зазначення в документах КП\~«ЧООБТІ», адже свідоцтво про право на спадщину від 15.01.1952 року було зареєстровано 30.01.1952\~року у Черкаському відділі комунального господарства (інвентаризаційна справа №3216), реєстрова книга №5, реєстр №1225. На підтвердження належності частини вказаного вище будинковолодіння саме [PERSON] та подальше отримання його спадщини саме [PERSON] , а не « [PERSON] » свідчать наступні документи: -будинкова книга на будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно якої власником 1/3 частки вказаного будинку, житловою площею 45,5 кв.м., на підставі свідоцтва про спадщину за даними органу інвентаризації - є саме [PERSON] , а не [PERSON] ; -технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] від 01.04.2014 року, згідно якого власником частини будинку, про який йдеться, є саме [PERSON] , а не [PERSON] ; -свідоцтво про народження померлого [PERSON] та його сина [PERSON] , де прізвище [PERSON] , вказано як « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Таким чином, прізвище « [PERSON] » зазначено в результаті помилки при перекладі згадуваного прізвища з російської мови на українську. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01 січня 2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а тому, суд вважає, що дійсно при оформленні документів відповідними органами та посадовими особами було допущено помилку у написанні прізвища спадкодавця, тому доводи поданого до суду позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають до задоволення, а саме, необхідно встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.1952р. нотаріусом Державної нотаріальної контори Любліною І.Х., зареєстрованого у реєстровій книзі №5 реєстр №1225, інвентаризаційна справа №3216, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Встановлення судом даного факту належності правовстановлюючого документу, в даному випадку, необхідно з метою подальшої можливості реалізації позивачем [PERSON] свого права як спадкоємця, оскільки відповідно до постанови від 05.06.2019р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за відсутності підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.14). Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, - факту належності правовстановлюючого документу. Щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна (1/3 частини будинку) за адресою: [ADDRESS] , що належав на праві власності [PERSON] . Враховуючи норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму\~ВСУ від\~30\~травня 2008\~року №\~7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст.392\~ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. Відповіднодо п.1ч.1ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частинами першою, другою статті 182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч.8 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація права власності та інших речових прав,\~проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п.3 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п.40 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених\~Законом України\~Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком. Згідно з п.42 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до п.9 Розділу V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який є чинним з 12.03.2011 року, орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10\~робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів. Таким чином, враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Тож, варто зазначити, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна може бути здійснена лише його власником, яким є померлий [PERSON] , а тому позивач не має можливості без визнання права власності на спадкове майно померлого, здійснити реєстрацію речових прав на нього за собою, а тому право власності на частку будинку належну померлому слід визнати за позивачем. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299\~ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на частину будинку, що належала померлому [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, враховуючи наявність заповіту, відсутність відомостей про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні, вимога про визнання за позивачем права власності на 1/3 частку садибного (індивідуального) житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, підлягає задоволенню. Крім того, позовні вимоги визнані відповідачем, відповідно до ст. 206 ЦПК і таке визнання позову, враховуючи, що позивачем обрано вірний спосіб захисту своїх не визнаних цивільних прав. Позивач бажав залишити судові витрати по сплаті судового збору за собою, що підтверджується його заявою від 24.05.2021р., а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved