Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач в особі представника за довіреністю, звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 34 340,13 грн., з яких 20 966,89 грн. - сума основного боргу, 2 127,07 грн. - сума 3 % річних та 11 246,17 грн. - інфляційне збільшення на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачем [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Відкритий особовий рахунок є підтвердженням отримання послуг та договірних відносин. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання по оплаті послуг водопостачання та водовідведення належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER], станом на 31 січня 2018 року складає 20 966,89 грн. Загальна заборгованість відповідача перед КП «Дніпроводоканал» складає 34 340,13 грн., з яких 20 966,89 грн. - сума основного боргу, 2 127,07 грн. - сума 3 % річних та 11 246,17 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Повідомлення позивача про наявність боргу за надані комунальним підприємством послуги, залишились проігнорованими з боку відповідача. До теперішнього часу сума боргу не погашена. КП «Дніпроводоканал» зверталось до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою судді від 07 листопада 2016 року у прийнятті вказаної заяви було відмовлено. Наведене зумовило представника позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Представник позивача Виприк С.О., що діє на підставі довіреності від 02 січня 2018 року № 16/11-14, в судове засідання не з'явився, натомість на адресу суду спрямовано заяву про розгляд цивільної справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомлення. Причини неявки відповідачі суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надавали, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач була зобов'язана сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг, виникла заборгованість за період з 1999 року по 31.01.2018 року. Відповідно до розрахунку позивача загальна сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], на ім'я якої і відкрито особовий рахунок, станом на 31.01.2018 року складає: 34 340,13 грн., з яких 20 966,89 грн. - сума основного боргу, 2 127,07 грн. - сума 3 % річних та 11 246,17 грн. - інфляційне збільшення. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою. Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Стосовно позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять відомостей про встановлений між сторонами інший розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу обґрунтована й підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ст.160 ЖК Української РСР Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 23 жовтня 2018 року, відповідачі - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], та особовий рахунок № [NUMBER] відкрито саме за цією адресою на ім'я [PERSON]. Таким чином, в рамках вищевказаних норм чинного законодавства, відповідача [PERSON] слід вважати солідарним боржником, оскільки він нарівні з відповідальним квартиронаймачем користуються усіма правами і обов'язками, що випливають з договору найму. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та вважає за необхідне їх задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи що позовна заява підлягає задоволенню та у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто рівними частками. На підставі викладеного,

Outcome: approved