Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 04 вересня 2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. За період перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем протягом останніх років не склалося. Виявилися різні погляди на сімейне життя, на виховання дітей, на ведення спільного господарства, а також різний склад характерів. Непорозуміння з відповідачем негативно діють на психологічний стан позивачки та на психологічний стан дітей. Внаслідок цього між сторонами втрачені взаємопорозуміння, любов та повага. Позивачка зазначає, що зловживання відповідачем спиртними напитками, та неадекватна агресивна поведінка відносно членів своєї сім`ї, унеможливлює подальше спільне проживання, в т.ч. і надання часу на примирення. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам неповнолітніх дітей. Позивачка переконана, що всі фізичні та духовні зв`язки між ними втрачені, у зв`язку з чим, просить не надавати строк на примирення, оскільки це не дасть жодного позитивного результату. Окрім цього, позивачка зазначає, що розмір доходу відповідача їй не відомий, оскільки ним приховується, однак знає, що більше десяти років відповідач працює на заводі в м. Ужгород, надавати інформацію про дохід відмовляється. А відтак, оскільки на даний час між ними немає домовленості по утриманню дітей, а відповідач ухиляється від їх утримання, позивачка вважає законною свою вимогу про утримання з [PERSON] аліментів в 1/3 частині всіх видів заробітку на двох дітей щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше прожиткового мінімуму для дитини. Поряд з цим, позивачка вказує, що з огляду на високий прожитковий мінімум є необхідність щосезонно купувати одяг та взуття дітям, здійснювати витрати на оздоровлення дітей, витрати на розвиток здібностей дітей, а тому з врахуванням наведеного просить суд: розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача на двох дітей щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові кошти на утримання дітей у розмірі по 500грн.(п`ятсот гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено по справі, 04 вересня 2004 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11 липня 2005 року виконкомом В. Лазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Україна, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 06. Від спільного життя у них народилися двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим виконкомом Великолазівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області від 02.12 2013 року та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим виконкомом Великолазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Шлюбні відносини між сторонами припинено, позивачка бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем. Приписами\~ст.110 СК України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям виявився невдалим, неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачка повністю втратила почуття поваги, любові та довіри до відповідача. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми\~СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Окрім того судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Баранинської сільської ради № 729 від 26.10.2020 року. Статтею\~ 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» встановлено, що\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі ст.182\~СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов`язок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь\~\~позивача [PERSON] \~аліменти на утримання їх дітей доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішення суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тому суд приходить до переконання, що вимога позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат також до задоволення не підлягає.

Outcome: partial