Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] національний технічний університет сільського господарства ім. Петра Василенка звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів із заборгованості по державному цільовому кредиту. На обґрунтування позову позивач зазначив, що у рамках державної програми кредитування громадян України для здобуття ними вищої освіти, 27.12.2005 року між ректором [PERSON] національного технічного університету сільського господарства імені [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах її дочки [PERSON] була укладена та підписана Угода про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття [PERSON] вищої освіти за формою, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 31.07.2003 року № 508 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2003 року за № 718/8039). [PERSON] отримала цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти в сумі 15000 грн. у відповідності до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року № 916. [PERSON] закінчила навчання в університеті та відрахована згідно з наказом по ХНТУСГ від 30.06.2010 року № 06-13/345. Пунктом 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 16.06.2003 року № 916, визначено, що кредит та відсотки за користування ним одержувач кредиту не повертає, якщо після закінчення вищого навчального закладу пропрацював за фахом не менше ніж 5 років у державному або комунальному закладі чи установі у сільській місцевості, що підтверджується щороку на момент оплати довідкою з місця роботи. Тобто Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти чітко встановлює звільнення від сплати [PERSON] кредиту при відпрацюванні нею у закладі чи установі державної або комунальної форми власності в сільській місцевості. Відповідно до п. 3.3 Угоди від 15.12.2005 року одержувач кредиту зобовязаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із Навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування. [PERSON] з 2010 року надавала до [PERSON] національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка довідки з місця роботи на посаді менеджера фермерського господарства «Росток», але вказане господарство не має державної або комунальної форми власності, тому згідно з пунктом 26 Порядку [PERSON] не звільняється від необхідності сплати державного цільового кредиту, отриманого для здобуття вищої освіти в [PERSON] національному технічному університеті сільського господарства ім.. [PERSON]. За минулі роки, починаючи з 2011 року по теперішній час заборгованість складає 13280, 48 грн., в тому числі 5000 грн. погашення кредиту за кожен рік, 3 % річних за користування кредитом 2250 грн., пеня 6030, 48 грн.. На їхні листи від 05.08.2011 року, 08.02.2012 року, 28.03.2012 року, 08.12.2015 року з вимогою про погашення заборгованості по цільовому державному кредиту для здобуття нею вищої освіти [PERSON] не відповіла, погашення заборгованості не провела. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій він позов підтримує та просить його задовольнити, справу розглянути у його відсутність, в звязку з зайнятістю в інших судових процесах. Відповідач надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, розгляд справи просила провести у її відсутність. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.\~ Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що у рамках державної програми кредитування громадян України для здобуття ними вищої освіти, 27.12.2005 року між ректором [PERSON] національного технічного університету сільського господарства імені [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах її дочки [PERSON] була укладена та підписана Угода про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття [PERSON] вищої освіти за формою, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 31.07.2003 року № 508 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2003 року за № 718/8039) (а.с. 15-17). [PERSON] закінчила навчання в університеті та відрахована згідно з наказом по ХНТУСГ від 30.06.2010 року № 06-13/345 (а.с. 6). Пунктом 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 16.06.2003 року № 916, визначено, що кредит та відсотки за користування ним одержувач кредиту не повертає, якщо після закінчення вищого навчального закладу пропрацював за фахом не менше ніж 5 років у державному або комунальному закладі чи установі у сільській місцевості, що підтверджується щороку на момент оплати довідкою з місця роботи. Відповідно до п. 3.3 Угоди від 15.12.2005 року одержувач кредиту зобовязаний повернути протягом 15 років всю суму наданого Навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із Навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування. Аналізуючи вище викладене, вбачається, що кредит на навчання в інтересах дочки брала та отримувала [PERSON], а не її дочка [PERSON], до якої як до відповідача звернувся позивач про стягнення заборгованості. Згідно до ст.. 33 ЦПК України, замінити первісного відповідача суд має право тільки за клопотання позивача. Виходячи з наведеного, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] національним технічним університетом сільського господарства ім. Петра Василенка. Відповідно дост. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, в тому числі сплатити кошти, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлені договором. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна\~\~сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог\~\~і\~\~заперечень,\~\~крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази\~\~подаються сторонами та іншими особами,\~\~які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,\~\~які мають значення\~\~для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Провівши аналіз вищезазначених норм права, суд, приймаючи до уваги, що зазначена угода була укладена між ректором [PERSON] національного технічного університету сільського господарства імені [PERSON] та [PERSON], то [PERSON] не є належним відповідачем у справі. Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності суд не має права самостійно притягти належного відповідача як співвідповідача, а від позивача такого клопотання не надійшло.

Outcome: dismissed