Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON], згідно позовної заяви, звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON], просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.11.2010 року Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 78. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на утримання їх неповнолітніх трьох дітей аліменти у розмірі 1/2 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що відповідач є фізично здоровим, інших утриманців немає, спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки працює різноробочим у с.Дерев'яне Рівненського району. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами та відмінністю поглядів на життя. Від спільного подружнього життя мають трьох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Майновий спір між сторонами відсутній. У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити. У подальшому подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі, де не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, судом було вжито належних заходів щодо його повідомлення про місце, час та дату розгляду справи. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідача не надійшло.Судові повідомлення, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача повернуті до суду з відмітками про вручення. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, відсутність відзиву відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 12.11.2010 року Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 78 (свідоцтво серія [NUMBER]). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з'ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім'я розпалась остаточно, оскільки наміру відновлювати сімейні відносини сторони не мають, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] р.н, добровільної участі в утриманні яких відповідач не бере і такої згоди між ними не досягнуто. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.З статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд зважає, що обов'язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходів). В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати допомогу на утримання дітей в меншому розмірі, ніж просить позивачка. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін. Суд враховує положення статтей 180, 181, 182, 183 СК України та аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. Згідно з положеннями частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Дана норма визначає таке звернення не як обов'язок позивачки звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а як її право. Позивачка, скориставшись таким вибором, визначила спосіб захисту свого права шляхом звернення до суду з позовом, з метою розгляду справи саме в позовному провадженні. І суд, враховуючи визначений позивачкою спосіб захисту свого права, не вправі його заперечити. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved