Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею - 42,8 м2, з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «З» площею 31,7 м2, душ літ. «Ж» площею 2,7 м2, вбиральня літ. «У» площею 2,8 м2, сарай літ. «Л» площею 9,2 м2, альтанка літ. «Т» площею 15,3 м2, навіс літ. «Н» площею 26,3 м2, колонка літ. «К», зливна яма літ. «М», № 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, які розташовані за адресою [ADDRESS] та визнати право власності на житловий будинок літ. «Б-2» загальною площею - 80,2 м2, який розташований за цією ж адресою. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [INFO], померла мати позивача [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44059832 від 03.06.2016 р. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. У відповідності до технічного паспорту виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 29.07.2016 р. загальна площа даного будинку становить 42,8 м2, на земельній ділянці розташовані сарай літ. «З» площею 31,7 м2, душ літ. «Ж» площею 2,7 м2, вбиральня літ. «У» площею 2,8 м2, сарай літ. «Л» площею 9,2 м2, альтанка літ. «Т» площею 15,3 м2, навіс літ. «Н» площею 26,3 м2, колонка літ. «К», зливна яма літ. «М», огорожа № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, огорожа № 4. [PERSON] є сином померлої, на час смерті проживав разом з матір'ю тому вважає що прийняв спадщину. З метою оформлення свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костіної І.Г. Однак листом від 08.02.2017 р. вих. № 21/02-14 приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської обл. Костіна І.Г., повідомила Позивача про неможливість видати свідоцтво про право власності на домоволодіння з огляду на те, що право власності на домоволодіння що складається з двох будинків літ. «А-1» та літ. «Б-2» за адресою [ADDRESS] не зареєстроване. Також, позивач зазначає, що на земельній ділянці за наведеною вище адресою розташований і житловий будинок літ. «Б-2». Даний об'єкт нерухомості було побудовано саме Позивачем та прийнято в експлуатацію на ім'я Позивача, про що свідчить Акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.02.1991 р. та рішення виконкому Мерефянської міської ради народних депутатів від 12.02.1991 р. (протокол № 2). Позивач не має змоги оформити право власності на житловий будинок літ. «Б-2» з огляду на смерть [PERSON] - власника земельної ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутністю. Представник Відповідача Мерефянської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Костіна І.Г. в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44059832 від 03.06.2016 р. [PERSON] померла [INFO] Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської обл. Костіної І.Г. від 02.06.2017 р. вих. № 158/02-14, Позивач [PERSON] [INFO] син спадкодавці [PERSON] є спадкоємцем за законом, який спадщину прийняв згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, так як фактично проживав за однією адресою разом із спадкодавцем на день її смерті та фактично вступив у право володіння та користування спадковим майном. Інші особи з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] не звертались. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03.06.2016 р. № 44059860, інформація про заповіти, посвідчені від імені [PERSON], відсутня. Станом на момент звернення з цим позовом до суду свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.11.1986 р. державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори, спадкодавцю на час смерті належав житловий будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. Згідно до технічного паспорту виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 29.07.2016 р. загальна площа даного будинку становить 42,8 м2, на земельній ділянці розташовані сарай літ. «З» площею 31,7 м2, душ літ. «Ж» площею 2,7 м2, вбиральня літ. «У» площею 2,8 м2, сарай літ. «Л» площею 9,2 м2, альтанка літ. «Т» площею 15,3 м2, навіс літ. «Н» площею 26,3 м2, колонка літ. «К», зливна яма літ. «М», огорожа № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, огорожа № 4. Право власності на дані об'єкти нерухомості зареєстроване, про що свідчить штамп на зворотному боці даного свідоцтва. В матеріалах справи відсутні докази належності спадкодавцю на праві власності житлового будинку літ. «Б-2» за адресою [ADDRESS]. Отже, суд дійшов висновку, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В даному випадку спадкоємство здійснюється за законом. [PERSON] був зареєстрований разом із спадкодавцем на день її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном, шляхом користувалися спадковим майном, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання, тобто вважається таким, що спадщину прийняв. Також, [PERSON] на земельній ділянці, що належала померлій [PERSON], за адресою [ADDRESS] за власний кошт побудував житловий будинок літ. «Б-2». Даний факт підтверджується Актом про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.02.1991 р. та рішенням виконкому Мерефянської міської ради народних депутатів від 12.02.1991 р. (протокол № 2). Згідно п.1. рішення виконкому Мерефянської міської ради народних депутатів від 12.02.1991 р., з письмової згоди [PERSON], прийнято в експлуатацію самочинно побудований житловий будинок літ. «Б-2» за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Згідно листа Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 29 серпня 2016 року вих. 394 право власності на житловий будинок літ. «Б-2» за адресою [ADDRESS] в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 аркуш 20, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на мирні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Статтею 31 ЗУ «Про Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. З огляду на таке, враховуючи, що спірний житловий будинок було зведено до 05 серпня 1992 року і введено в експлуатацію та ту обставину, що земельна ділянка надавалась померлій [PERSON] суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами та визнати за позивачем право власності на житловий будинок літ. «Б-2», які розташований за адресою [ADDRESS]. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved