Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] та його співмешканців вибачитись перед позивачем при свідках за приниження честі та гідності та розповсюдженню відомостей, які не відповідають дійсності. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 2007 року по 2017 року позивач проживає разом зі своєю бабусею за згодою сторін. Проте, у грудні 2017 року відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] раптово погіршилися з невідомих причин. 15 грудня 2017 року [PERSON] звернулася у поліцію заявивши, що позивач скривджував її, в зв`язку з чим порушила право, честі та гідності позивача звинувативши його в тому, що останній ображає, знущається та бажає відправити її на лікування до психіатричної лікарні. 19 грудня 2017 року [PERSON] звернувся у поліцію, нібито позивач скривджує матір відповідача та розмалював двері, розбив вікна. Внаслідок проведеної працівниками Національної поліції перевірки було виявлено, що ці заяви та показання не відповідають дійсності. 16 травня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач копію ухвали про відкриття провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін отримав 04 червня 2019 року, що підтверджується зворотнє повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Відповідачами копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 31 травня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про направлення рекомендованої кореспонденції. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Начальника Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві з заявою в якій просила прийняти міри до громадянина [PERSON] , який приїхав з невідомим громадянином на автомобілі та намагалися виламати двері. 19 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Начальника Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві з заявою в якій просить прийняти міри громадянина [PERSON] , щоб захистити здоров`я, спокій і життя. 30 грудня 2017 року ДОП Дніпровським УП ГУ Національної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Каракай Олександром Юрійовичем, розглянувши матеріали справи, зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та іншої події Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві за № 101116 від 15 грудня 2017 року, надано висновок про зняття з контролю та списати до справи Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві. ДОП Дніпровського УП ГУ Національної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Каракай Олександром Юрійовичем складено рапорт, з якого вбачається, що під час перевірки по матеріалу № 10116 від 15 грудня 2017 року був здійснений телефонний дзвінок за номером [NUMBER] , де гр. [PERSON] було запрошено до службового кабінету дільничного офіцера поліції, для дачі письмових пояснень. Під час опитування гр. [PERSON] вказав, що ніяких протиправних дій відносно бабусі гр. [PERSON] не вчиняв та всі викладенні факти у її заяві він заперечує. В подальшому старшим лейтенантом поліції з гр. [PERSON] була проведена профілактична бесіда виховного характеру щодо недопущення вчинення правопорушень у побуті. За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Як передбачено ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Недостовірною є інформація неправдива, та, що не відповідає дійсності, тобто повідомлення про факти, події, яких насправді не було. Поширенням неправдивої інформації вважається ознайомлення з нею хоча б однієї особи. Право на захист з ганебністю поширеної інформації не пов`язується. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України, серед яких: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В той же час, звертаючись з позовом до суду позивач просить зобов`язати відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність, а саме: відомості про позивача, викладені в заяві від 15 грудня 2017 року та від 19 грудня 2017 року. Як роз`яснено у п.п. 3, 17, 19 Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд зазначає, що підстави якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо спростування інформації яка принижує його честь і гідність, а саме звинувачення позивача в ображенні, скривдженні, погроженням до членів сім`ї відповідачів та вчинення дій а саме: розмалювання дверей та розбивання вікон тощо, не можуть оцінюватись судом в межах розгляду даної справи, а повинні вирішуватись в установленому законом порядку шляхом звернення позивача з відповідними позовними заявами чи скаргами до правоохоронних органів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі та гідності не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав суду доказів, які мали підтвердити вчинення відповідачами дій, спрямованих на приниження честі та гідності позивача та розповсюдження відповідачами інформації яка принижує, порочить його честі і гідність. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв`язку та вина завдавача. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Виходячи з положень ст.280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як роз`яснено у п. 3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування за рахунок відповідачів моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірів 50000,00 грн., оскільки судом не встановлено обставин, які мали довести порушення прав позивача, виходячи із визначеного способу захисту, що є предметом спору, та відповідно дають право позивачу звертатись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в розумінні положень ст.280 Цивільного кодексу України, інших підстав для відшкодування моральної шкоди позивачем не наведено. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed