Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі ТзОВ «НФС») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №V01.188.38804 від 30.09.2015 року в розмірі 10104,29 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Як встановлено судом, 30 вересня 2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № V01.188.38804 (а.с. 6-8 копія договору), відповідно до п. 1.1. якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 17375,00 грн., а позичальник зобовязувалась одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно п. 1.2. кредитного договору, банк надав кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує проценти за ставкою 25,00% від неповернутої суми кредиту (п. 1.3 договору). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 29 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу № 29/12-1, відповідно до якого банк як первісний кредитор відступив факторові як новому кредитору право грошової вимоги за кредитним договором №V01.188.38804 від 30.09.2015 року (а.с. 37-42 копія договору). 28 лютого 2017 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Серет», яке змінило найменування на [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором №V01.188.38804 від 30.09.2015 року (а.с. 17,18, 19-24, 25-29, 30-33 копії витягів, договору, статуту, виписок) Відповідачу на виконання вимог ст. 1082 ЦК України направлено повідомлення про зміну кредитора та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором за новими рахунками (а.с. 34,35). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Банк виконав договірні зобовязання повністю, проте відповідач свої зобовязання за кредитним договором № V01.188.38804 від 30.09.2015 року виконує неналежним чином, станом на 19.12.2017 р. заборгованість відповідача по погашенню кредиту складає 10104,29 грн., з яких: за тілом кредиту в розмірі 10104,29 грн. (а.с. 14-15 копії виписок з особового рахунку, а.с. 16 довідка-розрахунок ). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не подала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №V01.188.38804 від 30.09.2015 року в розмірі 10104 гривні 29 коп. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.5), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. На підставі ст. ст. 514, 516, 525, 526, 530, 536, 610, 625 ЦК України, та

Outcome: approved