Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач в особі [PERSON] «Рай ЛТД» (надалі Позивач), звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету [PERSON] міської ради Самбірського району Львівської області, визнання незаконним та скасування Розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності серії, визнання незаконними та скасування витягів про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними з моменту укладення договорів купівлі-продажу кіоску, скасування права власності [PERSON] та [PERSON] на кіоск № 3 та визнання незаконними витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зобов'язання [PERSON] звільнити земельну ділянку по вул. Валовій, 1/а в м. Рудки шляхом демонтажу торгівельного кіоску № 3 та привести звільнену земельну ділянку площею 0,0010 га у придатний для використання стан. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що «Рай» ЛТД відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 15 вересня 1998 року та Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ № 002954 є правомірним користувачем земельної ділянки, що знаходиться по вул. Валовій, 1 «а», в м. Рудки Самбірського району Львівської області. Земельна ділянка надана Позивачу для комерційної діяльності. На території цієї земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Позивача, ним облаштовано ринок, з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, зокрема, Правил торгівлі на ринках, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 та зареєстровані Міністерством юстиції України юстиції України 22 березня 2002 р. за № 288/6576. Згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України (надалі -ЗК України в редакції від 18 грудня 1990 року, чинного на час отримання позивачем рішення № 1 [PERSON] міської ради від 15.09.1998 року і Державного акта на право постійного користування землею від 14.11.2001 року, виникнення права на користування землею пов'язувалось з моментом видачі документа, що посвідчує таке право і не залежало від факту його реєстрації, позивач здобув право постійного користування земельною ділянкою раніше, ніж прийняті в подальшому рішення [PERSON] міської ради щодо відповідачів. Позивач надіслав повідомлення, яким запропоновано відповідачем самостійно звільнити під кіоском № 3 займані частини земельної ділянки позивача і привести їх в придатний для використання стан. Частиною 2 ст. 95 ЗК України визначено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок забудовниками кіосків провадиться за рішенням суду, а розміщення самих кіосків, які по своїй суті та призначенню відносяться до малих архітектурних форм, в порушення вимог законодавства було проведено за відсутності у первинного набувача (власників) документів на землю та без вилучення ділянки позивача чи його добровільної відмови від права користування. У відповідачів відсутні документи, що підтверджують право землекористування, в тому числі, для забудови земельної ділянки, що знаходиться під торговим кіоском № 3 при цьому наявність у відповідача [PERSON] рішень виконкому [PERSON] міської ради на будівництво торгового павільйону не надає йому, як забудовнику, права на земельну ділянку, як частину земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою, яка має на це право. Доказів виникнення права користування чи власності на земельну ділянку у первинного набувача права власності на кіоск № 3 відповідач - [PERSON] не має, як і не має доказів вилущення відповідної частини земельної ділянки від позивача, тому є всі правові підстави для скасування права власності, набутого незаконно. При наявності раніше прийнятого іншого рішення [PERSON] міської ради № 1 від 15.09.1998 року для [PERSON] «Рай» ЛТД і державного акту ІІ-ЛВ № 002954 (наданого рішенням [PERSON] міської ради № 1 від 15.09.1998 року), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 67 від 13.02.2002 року рішення виконкому [PERSON] міської ради від 25.10.2001року № l24 для відповідачів про дозвіл на будівництво є незаконним і підлягає скасуванню. З цього часу у липні 2014 року позивачу стало відомо про можливість існування дозвільних документів щодо відповідача [PERSON], а в лютому 2015 року позивачу стало відомо про існування документів, які надані архівною установою БТІ, [PERSON] та [PERSON] Оскільки первинне право власності на кіоск № 3 виникло без належних правових підстав - без надання земельної ділянки відповідачу [PERSON], вважає, що його право власності на кіоск № 3 площею 8,9 кв.м., є незаконним. Наступний перехід права власності на кіоск № 3 від первинного власника [PERSON] до набувача [PERSON], а потім від неї до [PERSON] є теж незаконними на підставі ст. 216 ЦК України. Доказів виникнення права на земельну ділянку у [PERSON] чи [PERSON] теж не має. Відповідач [PERSON], як набувач нерухомого майна за договорами купівлі-продажу, до 2014 року не звертався з належною заявою до [PERSON] міської ради про надання земельної ділянки в оренду, а міська рада не приймала необхідного рішення. Згідно з ст. 4 ЗУ «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Тільки рішенням [PERSON] міської ради, яке оскаржується, від 14.08.2014 року №3 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування кіосків у м. Рудки, вул. Валова, буд, 1-а прим. 3 та 27» надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування існуючого кіоску № 3 площею 0,0010га у м. Рудки, вул. Валова, 1-а за рахунок земель, що є у постійному користуванні [PERSON] «Рай» ЛТД. З цих підстав Рішення [PERSON] міської ради від 14.08.2014 року №3 в частині надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування кіоску № 3 є незаконним. Позивач є правомірним користувачем земельної ділянки і йому за законом дозволено вести господарську діяльність на цій земельній ділянці. У Позивача наявні торгові місця, на одне з яких запропоновано укласти договір оренди торгового місця, наявна погоджена в установленому порядку документація. Тому Позивач має право здавати торгові місця в оренду та отримувати з цього доходи. Просить постановити рішення, яким: - визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Самбірського району Львівської області: 25.10.2001 року № 124 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]; 31.03.2004 року № 37 «Про дозвіл суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON] на оформлення свідоцтва про право власності на торговий кіоск № 3 на вул. Валовій. 1/а в м. Рудки; - визнати незаконним і скасувати Розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 29.03.2004 року №152 «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом торгового кіоску № 3 в м. Рудки на вул. Валовій, 1/а суб'єкта підприємницької діяльності гр. [PERSON].; - визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності серії САА №113599, видане Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.04.2004 року на кіоск № 3, [PERSON]; - визнати незаконними і скасувати витяги про право власності № 3349451 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видані Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.04.2004 року [PERSON]; та № 3702352 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.05.2004 року [PERSON]; - визнання недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу кіоску №3 від 01.06.2004 року: правочин Р-№ 1911/ 01.06.2004року, укладений між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, на кіоскк № 3, посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON]; від 07.08.2008 року( правочин Р-№ 1408), укладений між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, , посвідчений 15 вересня 2008 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON]; - скасувати право власності [PERSON] та [PERSON] на кіоск № 3 та визнати незаконними витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно. видані Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації: - № 20181879 10.09.2008 року, видане на імя [PERSON]Г; -№ 32493274 від14.12.2011 року видане на імя [PERSON]; -зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку по вул. Валовій, 1/а в м. Рудки шляхом демонтажу торгівельного кіоску № 3 та привести звільнену земельну ділянку площею 0,0010 га у придатний для використання стан, Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача [PERSON] «Рай» ЛТД [PERSON], на підтримання позовної заяви, представника виконкому [PERSON] міської ради [PERSON] на її заперечення щодо застосування строків позовної давності, відповідачки [PERSON] який підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 15 вересня 1998 року та Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ № 002954 [PERSON] «РАЙ№» ЛТД є правомірним користувачем земельної ділянки, що знаходиться по вул. Валовій, 1 «а», в м. Рудки Самбірського району Львівської області. Земельна ділянка надана Позивачу для комерційної діяльності. Рішенням від 09 липня 1998 року було затверджено матеріали попереднього погодження на відвід земельної ділянки під будівництво ринку в м. Рудки на вул. Валовій позивачу та надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт по відведенню земельної ділянки в постійне користування під ринок площею 1500 кв.м. Рішенням [PERSON] міської ради №1 від 15 вересня 1998 року земельна ділянка передана позивачу у постійне користування для комерційної діяльності. Згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ № 002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 67, [PERSON] «Рай» ЛТД є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1307 га, призначеної для комерційної діяльності розташованої в м. Рудки, вул. Валова, 1 «а». Рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 25 жовтня 2001 року №124 «Про дозвіл на будівництво торгового кіоску по вул. Валовій, 1 «а» в м. Рудки» дозволено [PERSON] будівництво кіоску № 3 на території ринку в м. Рудки по вул. Валовій, 1 «а», із зобов'язанням забудовника оформити технічну документацію в районній архітектурі. Підставою для прийняття такого рішення стала заява [PERSON] від 17 жовтня 2001 року про дозвіл на будівництво кіоску на території ринку,\~яка була погоджена з тодішнім директором ринку [PERSON]. Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновків про те, що рішення виконкому [PERSON] міської ради від 25 жовтня 2001 року №124, яким було надано дозвіл [PERSON] на будівництво на території ринку м. Рудки по вул. Валовій №1 «а» кіоску №3) було прийнято в період дії рішення [PERSON] міської ради № 1 від 15 вересня 1998 року, яким зазначена земельна ділянка передана [PERSON] «Рай» ЛТД у постійне користування для комерційної діяльності. Це рішення було прийнято, коли землекористувачем зазначеної земельної ділянки було [PERSON] «Рай» ЛТД, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ №002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 67. Таким чином, надання власником (виконкомом [PERSON] міської ради) частини земельної ділянки [PERSON] площею 8,9 кв.м. для спорудження кіоску було проведено з порушенням норм земельного законодавства, без вилучення їх в землекористувача, яким на той час був [PERSON] «Рай» ЛТД, хоча і за згодою останніх. Оскільки первинне право власності на кіоск № 3 виникло без належних правових підстав - без надання земельної ділянки відповідачу [PERSON], суд вважає, що його право власності на кіоск № 3 площею 8,9 кв.м., є незаконним. Наступний перехід права власності на кіоск № 3 від первинного власника [PERSON] до набувача [PERSON], а потім від неї до [PERSON] є теж незаконними на підставі ст. 216 ЦК України. Доказів виникнення права на земельну ділянку у [PERSON] чи [PERSON] теж не має. Відповідач [PERSON], як набувач нерухомого майна за договорами купівлі-продажу, до 2014 року не звертався з належною заявою до [PERSON] міської ради про надання земельної ділянки в оренду, а міська рада не приймала необхідного рішення. Згідно з ст. 4 ЗУ «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Тільки рішенням [PERSON] міської ради, яке оскаржується, від 14.08.2014 року №3 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування кіосків у м. Рудки, вул. Валова, буд, 1-а прим. 3 та 27» надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування існуючого кіоску № 3 площею 0,0010га у м. Рудки, вул. Валова, 1-а за рахунок земель, що є у постійному користуванні [PERSON] «Рай» ЛТД. З цих підстав Рішення [PERSON] міської ради від 14.08.2014 року №3 в частині надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування кіоску № 3 є незаконним. Позивач є правомірним користувачем земельної ділянки і йому за законом дозволено вести господарську діяльність на цій земельній ділянці. У Позивача наявні торгові місця, на одне з яких запропоновано укласти договір оренди торгового місця, наявна погоджена в установленому порядку документація. Тому Позивач має право здавати торгові місця в оренду та отримувати з цього доходи. [PERSON] міською радою прийняті рішення № 1 від 14 серпня 2014 року та № 71 від 16 червня 2016 року, згідно яких державний акт [PERSON] «Рай» ЛТД на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Валовій,1 «а» у м. Рудки визнаний таким, що втратив чинність, однак постановою Вищого господарського суду України від 24 листопада 2016 року визнано недійсним рішення [PERSON] міської ради Львівської області від 14 серпня 2014 року № 1. Таким чином, беззаперечно установлено, що позивачу - [PERSON] «Рай» ЛТД було відомо про рішення органу місцевого самоврядування від 25 жовтня 2001 року № 124 про надання дозволу [PERSON] на будівництво споруд кіоску №3, такий будувався за згодою та віданням позивача і з 2001 та 2004 років зазначені кіоски функціонують. Згідно договору купівлі продажу приміщення від 01.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON], убачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила приміщення кіоску № 3 у будинку № 1 «а» по вул. Валова, у м. Рудки, Самбірського району, Львівської області. Із договору купівлі продажу кіоску від 07.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON], убачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила приміщення кіоску № 3 у будинку № 1 «а» по вул. Валова, у м. Рудки Самбірського району Львівської області. В суді 21 квітня 2017 року представник [PERSON] міської ради заявила клопотання про застосування строку позовної давності та необхідності застосування наслідків спливу позовної давності передбачених ч.4\~ст. 267 ЦК України\~щодо предмета спору. Як зазначено у\~ст.71 ЦК Української РСР\~в редакції від 18.07.1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Стаття 74 ЦК\~вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Стаття 75 позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Стаття 76 перебіг позовної даності починається з дня виникнення права на позов. Позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюється законодавством Союзу РСР і статтями\~78\~і\~79\~цього\~Кодексу. Стаття 80 закінчення строку позовної даності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно\~статті 257 ЦК України\~який набрав чинності 01 січня 2004 року загальна позовна давність встановлюється у три роки. При цьому відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Такий висновок суду узгоджується із рядом правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах, що винесені у відповідності до п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України\~і є обов'язковим до застосування, зокрема, у справах: №6-216 цс15 від 14 вересня 2016 року; №6-832 цс 15 від 28 вересня 2016 року; №6-2469 цс 16 від 16 листопада 2016 року. Із даних правових позицій убачається таке: Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної даності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Посилання представника [PERSON] «Рай» про те, що йому стало відомо про порушення прав [PERSON] лише у 2014-2015 роках, суперечить матеріалам справи та наявним у справі доказам, з яких видно, що [PERSON] було відомо про побудову відповідачем [PERSON] кіоску на території ринку з 2001 та 2004 року, однак він не звертався до суду за захистом прав та інтересів. Тому є підстави для відмови у позові [PERSON] «Рай» ЛТД за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed