Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 28.12.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено кредитний договір № ZRRWG40000004395, відповідно до якого останньому було надано кредит на загальну суму 189375,00 гривень з процентами за користування кредитом 15,00% річних з строком кредитування до 28.12.2027 року. Відповідач свої зобовязання, а саме: щомісячно в період сплати погашати кредит та відсотки за користування кредитом та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року заборгованість перед позивачем становить 329950,79 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив проводити судове засідання за його відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, подав заяву про застосування наслідків пропущення строку звернення до суду банку з позовною заявою, та зменшення розміру відсотків та пені. Відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позову з підстав припинення поруки внаслідок одностороннього збільшення позивачем обсягу відповідальності. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Встановлено, що між сторонами 28.12.2007 року укладено кредитний договір № ZRRWG40000004395, за яким ПАТ «ПриватБанк» зобовязувався надати строковий кредит у сумі 189375,00. з 28.12.2007 року по 28.12.2027 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, а [PERSON] щомісяця в період сплати повертати грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом ануїтетними платежами. Свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 30.06.2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 329\~950,79 грн., а саме: - Заборгованість по кредиту 178\~947,47грн.; - Сума заборгованості відсотків за користування кредитом 72\~118,76 грн.; - Сума пені за несвоєчасне виконання заборгованості за договором 48\~889,03 грн.; а також 29\~995,53 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, з досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи слідує, що ціна позову ПАТ «ПриватБанку» є завищеною, оскільки рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 червня 2010 року (а.с. 49-50), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.01.2011року визнано незаконними дії публічного акціонерного товариства «комерційний банк» Приватбанк» щодо збільшення процентної ставки за договором про іпотечний кредит № ZRRWG40000004395 від 28.12.2007 року та визнано недійсним п.8.9 договору № ZRRWG40000004395 від 28.12.2007 року. Таким чином, нарахування відсотків в подвійному розмірі, а саме 30% на залишок заборгованості є порушенням умов договору, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що коли сторони кредитного договору не досягли згоди в письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки, умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною. Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з викладеного, враховуючи, що на день застосування подвійного розміру відсотків (28.03.2009 року), існувала заборгованість по відсоткам - 2193,40 грн., то з врахуванням даних розрахунку позивача, вірним буде заборгованість за відсотками: 69925,36 (період з 28.03.2009 року по 30.06.2015, коли застосовувалась ставка 30%)/ 2 - 34962,68 грн. з додаванням 2193,40 грн. - 37\~156,08 грн. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, з відповідача підлягає примусовому стягненню сума пені, що з врахуванням наданого розрахунку, становить 32\~957,79грн. З врахуванням викладеного, загальна сума заборгованості за договором про іпотечний кредит № ZRRWG40000004395 від 28.12.2007 року становить (178\~947,47 грн. заборгованості за кредитом, 37\~156,08 грн. заборгованості за відсотками, 32\~957,79 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, та з штрафом (процентної складової) 24906,13 грн.) 273 967,47 грн. Що ж стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя, необхідно зазначити наступне. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно п. 22 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Враховуючи, що починаючи з 28 березня 2009 року банком в односторонньому порядку без погодження з поручителем підвищено відсоткову ставку, що також встановлено судовим рішенням про визнання незаконними дії публічного акціонерного товариства «комерційний банк» Приватбанк» щодо збільшення процентної ставки, договір поруки є припиненим. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.02.2013 № 6-172цс12, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. З Висновків Верховного Суду України від 01.07.2014 року, що викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за І півріччя 2014 року вбачається, що закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Крім того, суд стягує з відповідача 2739,67 гривень судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача.

Outcome: partial