Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] спілка «Соколов» звернувся до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.11.2010 року [PERSON] уклав з КС «Соколов» кредитний договір № 244, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 8000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №576 від 26.11.2010 року. Строк дії кредитного договору до по 26.11.2015 року. Позичальник взяв на себе зобовязання за користування кредитом сплачувати спілці щомісяця проценти, а саме: 1,5% у день за період, за який проценти не були сплачені достроково; 20 % в місяць, якщо проценти сплачуються достроково. Крім того, 26.11.2010 року між КС «Соколов» та [PERSON], а також [PERSON] були укладені договори поруки, за якими останні поручилась за виконання [PERSON] зобов'язань, які виникли з кредитного договору. Відповідно до умов договору позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідач сплатив проценти згідно підпункту б п.5 кредитного договору у сумі1600,00 грн. та 800,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 1756 від 26.11.2010р.та № 1899 від 24.12.2010р., а також повернув 24.12.2010р. частку кредиту у сумі 4000,00 грн. Відповідно п. п. а п.5 було сплачено проценти в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується відповідними документами. Таким чином, з урахуванням уточненого розрахунку станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором складає: 74520 грн. із яких 4 000,00 - сума кредиту та 70520,00 грн. проценти за користування кредитними коштами. В 2011 р. відповідачам направлялися листи - вимоги про повернення кредиту у відповідності до умов договору, але з їх боку ні яких дій та пропозиції не надходило, тому вимушені звертатися до суду з цим позовом. Представники КС «Соколов» [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і дали пояснення про обставини викладені вище. Проти застосування наслідків строку пропуску позовної давності заперечували, посилаючись на відсутність пропуску строку звернення до суду. Також заперечували щодо зменшення суми неустойки, вказуючи при цьому, що позивач не просить стягнути неустойку по кредиту, а просить стягнути проценти за користування кредитними коштами. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно кредитний договір та договори поруки укладалися 26.11.2010 року і сума кредиту та проценти не були сплачені, але вважає, що строки давності відповідно до ст. ст. 257, 256 ЦПК України пропущені. СК « Соколов» предявила лист вимогу до [PERSON]В 22.09.2011 р., а до поручителів 22.09.2011 року, де був наданий новий строк для виконання зобовязань за кредитним договором, а саме: протягом десяті днів повністю погасити усю заборгованість за кредитним договором від 26.11.2010 р., тим самим змінивши строки виконання кредитного договору. Позов щодо стягнення заборгованості був предявлений тільки 07.11.2014 року, тобто за межами строку позовної давності. Крім того, представник відповідача вказав, що позивач звертався до відповідачів з позовними заявами до Дергачівського районного суду Харківської області та до Київського районного суду м. Харкова, та їх позовні вимоги були залишені без розгляду у 2012 році. У звязку з тим, що КС «Соколов» звернувся до суду за захистом своїх прав з порушенням строку позовної давності, тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, представник позивача заявив клопотання про зменшення розміру неустойки, вказуючи при цьому, визначені позивачем проценті сторона відповідача визначає як неустойку, яка може бути зменшена судом через її не співмірність із розміром основного боргу. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про час та дату розгляду справи сповіщалася належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилася, про час та дату розгляду справи сповіщалася належним чином за місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не надала. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 26.11.2010 року [PERSON] Рафаель Ваганович уклав з [PERSON] спілкою «Соколов» кредитний договір № 244, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 8000,00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером №576 від 26.11.2010 року. [PERSON] договір був укладений на строк з 26 листопада 2010 року по 26 листопада 2015 року. Згідно умов кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти один раз в місяць по одній з процентних ставок згідно п.5 Кредитного договору у повному обсязі. Відповідно до пункту 5 Кредитного договору позичальник сплачує кредитору проценти на суму кредиту за наступними процентними ставками: підпункт «а») 1,5 % процентів у день за період, за який проценти не були сплачені достроково; підпункт «б») 20 % процентів в місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Також п.5 Кредитного договору встановлено, що заборгованість зі сплати процентів не повинна перевищувати 31 процент від суми кредиту. У судовому засіданні представники позивача зазначили, що позивач просить стягнути заборгованість відповідно до п. 5 Кредитного договору підпункт «а». З метою забезпечення належного виконання кредитором цих зобов'язань між КС «Соколов» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 26 листопада 2010 року були укладені договір поруки, за яким поручителі відповідають перед кредитором за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором . Згідно з п. 4 зазначених договорів поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед КС «Соколов» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, відшкодування збитків, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.5 договору поруки поручитель зобовязався виконати зобовязання за основним договором протягом трьох днів з дня отримання вимоги від кредитора. Відповідно п. 8 договору строк дії договору поруки дії від 26.11.2010 р. закінчується 26.11.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] сплатив проценти згідно підпункту б п.5 Кредитного договору у сумі 1600 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №1756 від 26 листопада 2010 року та 800,00 грн. 24.12.2010 року, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 1899, повернув частку кредиту у сумі 4000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 1898 від 24.12.2010 року, а також відповідачем було сплачено проценти по п. п. а п.5 в сумі 4 000,00 грн. 17.05.2011 року. Починаючи із травня 2011 року кредитні кошті та проценти за договором не сплачувались, тобто умови договору позичальником не виконувались. Тому, відповідно до розрахунку позивача утворилась заборгованість з 26 січня 2011 року по 22 червня 2014 року у розмірі 74520 грн. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредиторами боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредиторами за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредиторами як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З матеріалів справи вбачається, що КС «Соколов» направило листи вимоги № 645 на імя [PERSON], № 643 на імя позичальника [PERSON] від 22.09.2011 року, та за №644 на імя [PERSON] від 21.09.2011року, де вимагають сплати протягом десяти днів заборгованість за кредитним договором. Крім того, у листі № 643 на імя позичальника [PERSON] просили надати докази цільового використання кредитних коштів, інші документи, встановлені п. 8 Договору, просили надати відомості щодо місця роботи та інше. Представник відповідача [PERSON], вимагаючи застосувати строк позовної давності, вказав, що КС «Соколов», направивши 21 вересня 2011 року, відповідачам вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, тим самим змінила строк виконання основного зобов*язання, і звернувшись до суду тільки у листопаді 2014 року пропустила шестимісячний строк вимоги до поручителів та трирічний строк до позичальника. Також, представник відповідача вважав порушений строк звернення до суду у звязку з тим, що позивач у 2011-2012 роках звертався до суду з вимогами про погашення заборгованості за кредитом, але його позови були залишені без розгляду. Але, вивчивши вищезазначені листи вимоги, суд зазначає, що КС «[PERSON] пропонувала відповідачу погасити заборгованість та сплатити проценти за користування кредитом у десятиденний строк, не зазначаючи про дострокове повернення кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Таким чином, посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності, внаслідок направлення у 2011 році листів вимог та звернення до суду, є неспроможним, оскільки зазначені представником відповідача підстави стосуються договору поруки, в якому строк дії договору не встановлено. Вимога представника відповідача [PERSON] щодо зменшення розміру неустойки також не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами. Як вбачається з позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів проценти за користування кредитом, обумовлені у договорі, та зменшення розміру яких не передбачено. Відповідно до розрахунку позивача утворилась заборгованість з 26 січня 2011 року по 22 червня 2014 року у розмірі 74520 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у сумі - 4000 грн., та 70520,00 грн. проценти за користування кредитними коштами за період з 26 січня 2011 року по 22 червня 2014 року,(в межах заявлених позовних вимог), які обчислені відповідно до підпункту «а» пункту 5 Кредитного договору (4000 грн. х 1,5 % х 1242 днів прострочення). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: approved