Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] професійно-технічний навчальний заклад «Черкаський навчальний центр Міністерства аграрної політики та продовольства України» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку. Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що 19 січня 2010 р. між [PERSON] та ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» було укладено Договір оренди житла № 27, за яким було надано в оренду кімнату № 408 житловою площею 28,57 м2 в гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» за адресою: м. Золотоноша, вул. Обухова, 48 б. Згідно з п. 5.2 Договору встановлено: «Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1. цього договору та закінчується 19.01.2011 р.». Також в дану кімнату поселилась [PERSON], яка є дружиною [PERSON], без укладення договору оренди займаного житла. Відповідно до вказаного договору від 19 січня 2010 р. вбачається, що [PERSON] і члени його сім'ї вселилися до цієї кімнати не у зв'язку з роботою чи навчанням, а відповідно до договору найму (оренди) зазначеної кімнати, тобто на підставі цивільно-правової угоди. Оскільки строк дії договору закінчився, то відповідно до частини першої статті 598 ЦК відповідачі повинні були звільнити займану ними кімнату. У звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не є слухачами, працівниками ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України», не мають до нього ніякого відношення та з ними не укладено договору оренди приміщення на новий строк, позивачем 11 березня 2016 року був направлений лист з вимогою про звільнення житлового приміщення - кімнати № 408 в гуртожитку за адресою: м. Золотоноша вул. Обухова, 486, протягом десяти днів з моменту отримання цієї вимоги, але не пізніше 20 лютого 2016 року. Відповідачами вимоги позивача виконані не були, а тому на підставі ст.ст. 109,116 ЖК України вони підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Представники позивача директор [PERSON] та [PERSON] по довіреності у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі та просили суд прийняти рішення про виселення відповідачів із кімнати № 408 в гуртожитку за адресою: м. Золотоноша, вул. Обухова, 48б без надання іншого житлового приміщення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він проживає в кімнаті № 408 гуртожитку, розташованого по вул. Обухова, 48-б, в м. Золотоноші разом з дружиною [PERSON] з 08.10.2002 року сімєю з 2-х осіб, тобто, - впродовж 14 років, а з 2007 року - на умовах договорів оренди житла, укладених з балансоутримувачем будинку [PERSON] професійно-технічним навчальним закладом «Черкаський навчальний центр Міністерства аграрної політики та продовольства України». Він проживає в гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ Мінагрополітики» на умовах Договору оренди житла №27 від 19.01.2010р., та згідно з Додатковою угодою до цього Договору від 31.07.2015 р. Заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку за період з 01.09.2015 р. по 01.11.2016 р згідно з умовами Договору та Додаткової угоди не має, що підтверджується копіями квитанцій по оплаті за проживання в гуртожитку. А отже, відсутні підстави у наймодавця відмовлятись від договору найму та вимагати його розірвання відповідно до ст.ст. 782, 783 ЦК України. Він та члени його сімї ніколи не перебували ні в трудових, ні в навчальних правовідносинах з позивачем, і проживають в гуртожитку на умовах, які в останні 10 років регулювались договорами оренди житла. Строк дії Договору оренди житла від 19.01.2010 р. закінчився. Пунктом 2 Додаткової угоди від 31.07.2015 р. до Договору оренди житла № 27 від 19.01.2010р. наймодавець і наймач залишили чинними умови Договору у попередній редакції, які не було змінено цією угодою (змінено лише розмір щомісячної плати за користування житловим приміщенням). У Додатковій угоді від 31.07.2015 р. до Договору оренди житла № 27 від 19.01.2010р. не встановлено строк, на який її укладено, а отже, - відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України Додаткова угода вважається укладеною на пять років. Вони з дружиною зареєстровані на постійному місці проживання в будинку [ADDRESS], якого не існує фактично більш як 20 років, а отже він не має власного житла, і гуртожиток є єдиним місцем проживання для нього та дружини. Вони з дружиною є пенсіонерами за віком згідно з довідками Золотоніського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Черкаської області від 15.11.2016р. за № 8390/02 та № 8391/02. З урахуванням того, що [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами за віком, їх може бути виселено з гуртожитку лише з наданням іншого жилого приміщення відповідно ч. 3 ст.132, абз.8 ч. 1 ст. 125ЖК України та пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 та згідно з розясненнями, даними в рішенні Конституційного Суду України від 11.06.2014 р. №6-рп/2014. Оскільки відповідач [PERSON] є членом сімї наймача житлового приміщення в гуртожитку [PERSON], то її не може бути виселено окремо від наймача. Про надання іншого жилого приміщення відповідачам і позовній заяві ДПТНЗ «ЧНЦ Мінагрополітики» не йдеться, а отже він вважає, що в позові належить відмовити в повному обсязі. Також вказував про те, що спірні відносини були предметом розгляду суду, тому провадження по справі має бути закрите. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, де підтримала заперечення відповідача [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників позивача, заперечення сторони відповідача, вважає що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» є балансоутримувачем гуртожитку державної форми власності. Гуртожиток призначений для тимчасового проживання слухачів навчального закладу. ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» є неприбутковою не бюджетною установою, яка працює на засадах госпрозрахунку та здійснює професійно-технічне навчання за напрямками відповідно до Статуту. Згідно п. 7.2 Статуту: «Майно, закріплене за навчальним центром, належить йому на правах господарського відання. Навчальний центр володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном відповідно до вимог чинного законодавства України і цього Статуту». Наказом Державного професійно-технічного навчального закладу «Черкаський навчальний центр Мінагрополітики та продовольства України» № 34 від 10.07.2012 року затверджено перелік нормативних документів, які регулюють діяльність гуртожитку та взаємовідносини із його користувачами, а саме Положення про гуртожиток; Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку; Положення про оплату за проживання в гуртожитку. Відповідно до Положення про гуртожиток для слухачів ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» вільні ліжко - місця можуть використовуватись керівництвом Центру для надання ліжко - місць для тимчасового проживання (п.3 Положення). Житлова площа та місця загального користування в гуртожитку не підлягають приватизації (п.4 Положення). Поселення Слухачів та інших мешканців здійснюється відповідно до рішення директора Центру. При поселенні укладається угода на проживання (п. 5 Положення). 19 січня 2010 р. між [PERSON] та ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» було укладено Договір оренди житла № 27, за яким було надано в оренду кімнату № 408 житловою площею 28,57 м2 в гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» за адресою: м. Золотоноша, вул. Обухова, 48 б. Згідно з п. 5.2 Договору встановлено: «Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1. цього договору та закінчується 19.01.2011 р.». Також в кімнату № 408, житловою площею 28,57 м2, в гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» поселилась [PERSON], яка є дружиною [PERSON], без укладення договору оренди займаного житла. Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS], але для проживання відповідачі використовують кімнату гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України». З 15 січня 2004 року набрав чинності Закон України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і реєстрація фізичних осіб в Україні здійснюється відповідно до цього Закону. У статті 6 Закону № 1382-IV передбачено обов'язок громадянина України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зареєструвати місце проживання протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання. 01.08.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ здійснено Аналіз судової практики застосування Закону України № 500-VІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до аналізу судової практики при розгляді цієї категорії житлових спорів необхідно враховувати, що сфера дії Закону № 500-VІ не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання). Відповідно до вимог ст. 822 Цивільного кодексу України, ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» листом вих. № 286 від 08.09.2015 року «Про відмову від укладення Договору оренди житла на новий строк» [PERSON] та його дружину було повідомлено про відмову від укладення (продовження) договору оренди житла (кімнати № 408) в гуртожитку за адресою: м. Золотоноша вул. Обухова, 48 б, на новий строк. Лист «Про відмову від укладення Договору оренди житла на новий строк» вих. № 286 від 08.09.2015 року [PERSON] було отримано 12.09.2015 року особисто. Факт отримання цього листа підтверджується підписом відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Отже Договір оренди житла № 27 від 19.01.2010 року припинив свою дію 19 січня 2016 р. Відповідачі у трудових відносинах з ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» ніколи не перебували, рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету щодо надання їм житла у гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на їх вселення у гуртожиток не видавався, а тому їх вселення у спірне приміщення у 2008 році було здійснено всупереч вимогам закону щодо порядку надання житлових приміщень у гуртожитку. Мало місце вселення у гуртожиток осіб без спільного рішення адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету і спеціального ордеру. Проте з дозволу попереднього керівництва ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» тривалий час ці особи проживають у кімнаті гуртожитку, що оформлялося договором користування житловим приміщенням зі сплатою відповідних платежів і власник житла таке становище протягом цього часу не оспорював. Разом із тим дане проживання у гуртожитку не можна вважати таким, що відповідає умовам Закону № 500-VІ, оскільки зазначений закон передбачає користування житловими приміщеннями у гуртожитках особами, які вселилися у них відповідно до вимог глави 4 ЖК УРСР, а не на підставі цивільно-правових угод, якими є договори оренди чи найму особами, житлових приміщень у гуртожитку. Відповідно до частини першої статті 812 ЦК, житлова кімната в гуртожитку може бути предметом договору найму житла. Частиною другою статті 810 ЦК встановлено, що до договору найму житла застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Змістом укладеного сторонами договору про найм спірної кімнати від 19 січня 2010 р. та характером спірних правовідносин підтверджувалось, що [PERSON] і члени його сім'ї вселилися до цієї кімнати не у зв'язку з роботою чи навчанням, а відповідно до договору найму (оренди) зазначеної кімнати, тобто на підставі цивільно-правової угоди. Оскільки строк дії договору закінчився, то відповідно до частини першої статті 598 ЦК відповідачі повинні були звільнити займану ними кімнату. Згідно з укладеним сторонами договором найму (оренди) та з нормами права, що регулюють спірні правовідносини, після закінчення строку найму (оренди) кімнати. У звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не є слухачами, працівниками ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України», не мають до нього ніякого відношення та з ними не укладено договору оренди приміщення на новий строк, позивачем 11 березня 2016 року був направлений лист з вимогою про звільнення житлового приміщення - кімнати № 408 в гуртожитку за адресою: м. Золотоноша вул. Обухова, 486, протягом десяти днів з моменту отримання цієї вимоги, але не пізніше 20 лютого 2016 року. Відповідачами вимоги позивача виконані не були, а тому на підставі ст.ст. 109,116 ЖК України вони підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 62 Житлового кодексу унормовано наступне: До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Відповідно до статті. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульовано главою 4 цього Кодексу. Статтями 127, 128, 129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ОРДЕР, який видає адміністрація підприємства. Відповідно до абз. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України). За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством у трудових відносинах. Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві (за розпорядженням керівництва без видачі ордера), є порушенням діючого законодавства. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що його положення не поширюється, зокрема, на осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання). Відповідачі у трудових відносинах з ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» ніколи не перебували, рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету щодо надання їм житла у гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на їх вселення у гуртожиток не видавався, а тому їх вселення у спірне приміщення у 2008 році було здійснено всупереч вимогам закону щодо порядку надання житлових приміщень у гуртожитку. Мало місце вселення у гуртожиток осіб без спільного рішення адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету і спеціального ордеру. Проте з дозволу попереднього керівництва ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» тривалий час (6 років і більше) ці особи проживають у кімнаті гуртожитку, що оформлялося договором користування житловим приміщенням зі сплатою відповідних платежів і власник житла таке становище протягом цього часу не оспорював. Разом із тим таке проживання у гуртожитку не можна вважати таким, що відповідає умовам Закону № 500- VІ, оскільки зазначений закон передбачає користування житловими приміщеннями у гуртожитках особами, які вселилися у них відповідно до вимог глави 4 ЖК УРСР, а не на підставі цивільно-правових угод, якими є договори оренди чи найму особами, житлових приміщень у гуртожитку. Відповідно до частини першої статті 812 ЦК України, житлова кімната в гуртожитку може бути предметом договору найму житла. Частиною другою статті 810 ЦК України встановлено, що до договору найму житла застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Змістом укладеного сторонами договору про найм спірної кімнати від 19 січня 2010 р. та характером спірних правовідносин підтверджувалось, що [PERSON] і члени його сім'ї вселилися до цієї кімнати не у зв'язку з роботою чи навчанням, а відповідно до договору найму (оренди) зазначеної кімнати, тобто на підставі цивільно-правової угоди. Оскільки строк дії договору закінчився, то відповідно до частини першої статті 598 ЦК України відповідачі повинні були звільнити займану ними кімнату, згідно з укладеним сторонами договором найму (оренди) та з нормами права, що регулюють спірні правовідносини, після закінчення строку найму (оренди) кімнати. Відповідно до ст.ст. 785, 826 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У разі розірвання/припинення договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином суд, проаналізувавши докази, доводи представників позивача та заперечення відповідача, приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт незаконного проживання [PERSON] та його дружини [PERSON] в гуртожитку, виходячи із вищенаведених доказів. Доводи відповідача [PERSON] про те, що справа підлягає закриттю з тих підстав, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 25.05.2016p. по справі № 695/1055/16-ц відмовлено у позові Черкаського навчального центру Мінагрополітики України до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення їх з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, а отже вказане рішення було ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, набрало законну силу, не заслуговують на увагу, оскільки справа, що розглядається, стосується спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак підстави спору є відмінними. Крім того, доводи позивача [PERSON] про те, що у Додатковій угоді від 31.07.2015 р. до Договору оренди житла № 27 від 19.01.2010р. не встановлено строк, на який її укладено, а отже, - відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України Додаткова угода вважається укладеною на пять років, а тому у нього є всі підстави для проживання в гуртожитку, також є неспроможними, оскільки даною Додатковою угодою змінено лише пункт щодо плати за проживання в гуртожитку. Норми ст. 821 ЦК України стосуються строку договору найму житла. Оскільки Додаткова угода до Договору оренди житла № 27 від 19.01.2010р. не являється самостійним договором оренди житла, то дана норма закону в даному випадку не підлягає до застосування. Посилання відповідачів на ч. 3 ст.132, абз.8 ч. 1 ст. 125 ЖК України, на думку суду, є безпідставними, оскільки положення цієї статті регулюють питання виселення осіб із службових жилих приміщень, отже обовязковою умовою застосування наведених норм закону є отримання відповідачами службового житла у встановленому законом порядку. Оскільки відповідачі у трудових відносинах з ДПТНЗ «ЧНЦ МАП України» ніколи не перебували, рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету щодо надання їм житла у гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на їх вселення у гуртожиток не видавався, тому вони підлягають виселенню із безпідставно займаного ними житлового приміщення, що є частиною (кімнатою) гуртожитку ДПТНЗ «ЧНЦ МАПУ» для тимчасового проживання слухачів закладу, без надання їм іншого житла.

Outcome: approved