Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2017 р. звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за гр. [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS]; та 1/3 частину земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що в П'ятій Київській державній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа №492/2015 до майна померлого [INFO] р. гр. [PERSON]. Спадкоємцем за законом є недієздатна онука [PERSON], [INFO]. Спадкову масу після померлого [PERSON] складає: 1/12 частина житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частина земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину після померлого [PERSON], оскільки у встановлений законом 6-місячний термін звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Даний будинок був придбаний шляхом спадкування після смерті сина [PERSON]. Таким чином, в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частину земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] позивач позбавлена права у спосіб, передбачений нормами чинного законодавства, отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовні заяві, та надані докази. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить ухвали рішення згідно норм чинного законодавства, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, та розглядати справу без участі представника Київської міської ради. Представник третьої особи Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. До суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник Міністерства юстиції України просить винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України та розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] р. помер гр. [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 02.07.2015 р. Після його смерті відкрилася спадщина на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частину земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] які належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, 24.10.2012 р. державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 7-1099, на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS], після померлого [PERSON]. З даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2012 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] р. Спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна є його: батько [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині; дружина [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині; дочка [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: ? частини житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування долі жилого будинку, посвідченого [PERSON], реєстровим № 5с-258, зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 14.06.2012 р., реєстраційний номер: 36899091: номер запису: 20804 в книзі: 115-46. Також 24.10.2012 р. державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 7-1101, на 1/3 частину земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] після померлого [PERSON]. З даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2012 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] р. Спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна є його: батько [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині; дружина [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині; дочка [PERSON], [INFO] - на 1/3 частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, розташованої на території [ADDRESS], площею 0,0403 га - переданої для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Київською міською державною адміністрацією 17 листопада 1998 р. на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 18 серпня 1997 р. № 1256, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69-2-00072, кадастровий номер [NUMBER]. З матеріалів справи встановлено, що онукою померлого є [PERSON], [INFO]. Так, згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER], гр. [PERSON] народилася [INFO]. В графі батьки зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2006 р., [PERSON], [INFO], визнано недієздатною. Призначено опікуном над [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та фактично мешкає: [ADDRESS] та її майном - [PERSON]. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №492/2015, відкритої щодо майна померлого [INFO] р. гр. [PERSON], вбачається, що позивач фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON], оскільки, у встановлений законом 6-місячний термін звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. 15.07.2015 р. позивач, що діє як опікун від імені недієздатної [PERSON], [INFO], звернулася до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якою була заведена спадкова справа № 492/2015 щодо майна померлого [INFO] р. [PERSON]. 24 лютого 2016 р. державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори були винесені дві постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії Вих. № 515/02-31 та № 514/02-31 на підставі п. 4.15 глави 19 розділу ІІ та п. 4.20 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], діє як опікун від імені недієздатної [PERSON], яка є онукою померлого [PERSON], у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За життя [PERSON] право власності на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частину земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] у встановленому законом порядку не зареєстрував. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що 1/12 частина житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частина земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] які належали померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, останній за життя не встиг зареєструвати у встановленому законом порядку, суд вважає встановленим факт належності померлому спірного майна, а позивач, що діє як опікун від імені недієздатної онуки померлого [PERSON], яка є спадкоємицею за законом та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, проте, позбавлена права оформити право власності на спадщину у позасудовому порядку, а тому є підстави для визнання за [PERSON] права власності на зазначене вище майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved