Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач в інтересах Київської міської ради звернувся із позовом до відповідача про витребування майна, в якому зазначив, Оболонським районним управлінням ГУ МВС України у м. Києві здійснюється досудове розслідування за фактом шахрайського заволодіння квартирою [ADDRESS]. Вказав, що 05.07.2010 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним [PERSON], що померла [INFO], на його користь і набув на підставі права власності квартиру [ADDRESS]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року вказаний заповіт визнано недійсним та вказану квартиру передано територіальній громаді м. Києва. Разом з тим, 13.06.2014 року [PERSON] відповідно до Договору купівлі продажу продав спірну квартиру [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2015 року Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13.06.2014 року визнано недійсним, зобов'язано [PERSON] повернути майно у власність територіальної громади м. Києва. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2015 року спірну квартиру витребувано з незаконного володіння [PERSON] Відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року квартиру [ADDRESS] відчужено [PERSON], який на підставі Договору дарування від 09.06.2017 року передав право власності на вказану квартиру [PERSON] З підстав викладеного, враховуючи, що права Київської міської ради на нерухоме майно, від неправомірного заволодіння ним, підлягають захисту, просить витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] у власність територіальної громади м. Києва. До спільного розгляду разом із первісним позовом 24.10.2017 року була прийнята зустрічна позовна заява, у якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] вказали, що 06.06.2017 року його [PERSON] придбав у [PERSON] спірну квартиру та 09.06.2017 року подарував її [PERSON] - відповідачу за первісним позовом. Зазначили, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна з підстав того, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного законодавства. Зазначили, що продавець спірної квартири [PERSON] був обізнаний про рішення суду, яким правочин визнано недійсним, проте незважаючи на це, виконувати рішення не збирався, а умисно вчинив шахрайські дії з метою незаконного відчуження майна. Таким чином, просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, застосувати до нього наслідки двосторонньої реституції та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 152 000,00 грн. стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] завданих збитків на суму 500 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги за первісним підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Проти задоволення вимог зустрічного позову заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував, натомість вимоги, викладені у зустрічному позові підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Третя особа за первісним позовом [PERSON] проти задоволення позовних вимог первісного позову заперечував, вимоги, викладені у зустрічному позові підтримав, просив задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Звернувся до суду із заявою в якій вказував на те, що є добросовісним покупцем спірної квартири, оскільки ніяких неправомірних дій не вчиняв, а справами з приводу оформлення права власності на спірне майно займалися його представники. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року позов заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], треті особи: Василівська сільська рада Долинського району Кіровоградської області, Перша київська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві задоволено, визнано недійсним заповіт [PERSON], [INFO], посвідчений 23.09.2009 року секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №10а та внесений у Спадковий реєстр за №49020746; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 28.06.2010 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №7-576 та внесено у Спадковий реєстр за №49573474; скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], прийняте 08.07.2010 року, про що внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно; визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]; та спірну квартиру передано територіальній громаді м. Києва (Т. 1, а.с. 15-23). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2015 року позов заступника прокурора Оболонського району в м. Києві в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Несмашна Ольга Сергіївна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 34,50 кв. м, жилою площею 16,30 кв. м, укладений 13.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Несмашною Ольгою Сергіївною; скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на вказану квартиру, про що 13.06.2014 року внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 13768071; зобов'язано [PERSON] повернути у власність громади м. Києва квартиру [ADDRESS], яку визнано відумерлою спадщиною. (Т. 1, а.с. 24-29). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року та повернення майна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким заступнику прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року відмовлено, витребувано з незаконного володіння [PERSON] у власність територіальної громади міста Києва квартиру [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 30-34). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 03.08.2017 року спірна квартира відчужена [PERSON] на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу від 06.06.2017 року (Т. 1, а.с. 35-44). Із договору дарування квартири від 09.06.2017 року убачається, що дарувальник [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своєму синові [PERSON] (Т. 1, а.с. 45-46). За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» висловив позицію, за якою реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.ст. 19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Таким чином, враховуючи, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2015 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2015 року спірну квартиру визнано відумерлою спадщиною та передано у власність територіальної громади м. Києва, правомірним власником майна є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, тому позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, статтею 56 ЦПК України вказано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. У місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами. Порядок формування та повноваження міської, районних у місті рад визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» з особливостями, передбаченими цим Законом (ст. 9 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»). Згідно ст. 15 Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням КМР від 28.03.2002 року Київська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування у м. Києві. Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру неодноразово було зареєстроване за різними особами, які не мали на це права, що свідчить про можливі неправомірні дії таких осіб стосовно майна, яке є власністю територіальної громади міста. Таким чином, Київська міська рада є законним представником власника майна -територіальної громади м. Києва, а позивачем правомірно подано позов в інтересах держави з метою недопущення повторного неправомірного переходу права власності на нерухоме майно, що належить громаді. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Із матеріалів справи убачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.07.2014 року №756/9666/14-ц на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Однак, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 03.08.2017 року 26.05.2017 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. Мацюнею О.О. в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт на зазначену квартиру, після чого її було відчужено на користь [PERSON] (Т. 1, а.с. 35-44). Із пояснень [PERSON] убачається, що [PERSON] був обізнаний про існуючі судові рішення, оскільки був стороною вказаного провадження, проте незважаючи на це, вчиняв дії з метою продажу квартири на користь [PERSON]. За приписами ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи те, що [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу, знав або повинен був знати про те, що він не є законним власником спірного майна, воно перебуває під арештом, і що рішенням суду майно витребувано з його незаконного володіння у власність територіальної громади, суд вважає вимогу про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Положеннями статті 659 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Відповідно до вимог ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Таким чином, наслідком недійсності договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року є повернення [PERSON] сплаченої суми за квартиру у розмірі 152 000,00 грн., тому з [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі вартості квартири. Разом з тим, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На думку суду, позивачами за зустрічним позовом не обґрунтовано необхідність та правомірність стягнення з [PERSON] збитків у розмірі 500 000,00 грн. не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин в частині заявленої вимоги. Враховуючи зазначене, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про відшкодування на користь [PERSON], [PERSON] завданих збитків у розмірі 500 000,00 грн. необхідно відмовити, оскільки ними не доведено правомірність такої вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial