Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким розірвати укладений між сторонами шлюб. Позивач зазначає, що стосунки між подружжям погіршились та складнощі у взаєморозумінні призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу є неможливим, тому бажає розірвати шлюб із відповідачем. За вказаною позовною заявою провадження у справі відкрито 18.06.2018 року. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав, справу просив призначити до розгляду. Підготовче судове засідання проводилося за відсутності відповідача, який не повідомив суд про причини своєї неявки. Ухвалою суду від 18.07.2018 року підготовче провадження закрито й справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засіданні учасники справи не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. Позов підтримав та просить задовольнити (вхід. № 30419 від 17.08.2018). Відповідач [PERSON] будь-яких заяв з процесуальних питань чи по суті справи не надавала. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній доказами, оскільки матеріали справи є повним та достатніми. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був зареєстрований 03 червня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської ради за актовим записом № 331 (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]). Прізвище дружини після укладення шлюбу не змінювалося. 04 червня 2018 року позивач [PERSON] подав до суду позов про розірвання шлюбу з [PERSON] Станом на 17 серпня 2018 року позивач намірів щодо розірвання шлюбу не змінив, що свідчить про стійке небажання перебувати у сімейних стосунках з відповідачем. При таких обставинах та враховуючи особливий характер сімейних відносин, суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. В силу статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім того суд враховує і право кожної із сторін на повагу до свого приватного життя. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У статті 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved