Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 28.11.2011 р., що виникла станом на 31.05.2019 р., в сумі 127027,20 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 6414,93 грн. - заборгованість за кредитом; 120612,27 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом за період з 28.11.2011 р. по 31.07.218 р. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року витребувано з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» виписку про рух грошових коштів [PERSON] за кредитним договором б/н від 28 листопада 2011 року, із зазначенням суми сплачених коштів на погашення тіла кредиту, відсотків, тощо. В судове засідання сторони не з`явилися. Згідно пункту 3 прохальної частини позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позов (а.с. 50). В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що 28 листопада 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ним був укладений договір без номеру. Відповідно до цього договору банк надав кредит у розмірі 6000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на карту, з розрахунку 21,6% річних за користування кредитом на суму залишку за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії карти. Строк дії кредитної карти три роки. Тобто дія карти припинилася, ще у 2014 році. З 2015 року позивач не здійснював ніяких дій або заходів з вирішення питання повернення суми заборгованості за картою, якщо така заборгованість існувала. Позивач не повідомляв його про існування заборгованості, не надавав виписки з карткового рахунку про рух грошових коштів та залишок заборгованості по картці, не повідомляв його про збільшення відсоткової ставки за кредитним лімітом та про його збільшення, як це передбачено «Правилами користування платіжною картою», «Умовами та правилами надання банківських послуг», кредитним договором. Позивач звернувся до суду тільки в липні у 2019 році, надавши розрахунок необґрунтованої суми заборгованості. Вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності, оскільки три роки позовної давності в межах якої позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу сплили з 2018 року. А позивач звернувся з позовною заявою до суду вже в липні 2019 року. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 Цивільного кодексу України). Крім того, позивач не надав до суду підтверджуючих бухгалтерських документів, про користування карткою, а саме виписки з балансового карткового банківського рахунку, що є доказом користування карткою. Позивач тільки вказує, що відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 6000,00 гривень, хоча в позовній заяві зазначена заборгованість за кредитом в сумі 6414,93 грн. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відповіді на відзив (а.с. 58-62) зазначено, що банком були надані всі необхідні докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору відповідачем та наявність невиконаних ним кредитних зобов`язань. При цьому позивачем надано розрахунок заборгованості та також надається виписка з банківського рахунку на підтвердження інформації про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача. Виходячи з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відповідач користувався кредитним коштами, як послугою банку, тому йому нараховувались відсотки за користування овердрафтом. Під час укладення договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3% в місяць, або 27,60% на рік, далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надійшло, більше того, вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. З виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість та знову користувався кредитом, що свідчить про визнання ним факту отриманих кредитних коштів. Відповідач неправомірно в даному випадку посилається на споживчий характер кредитування, оскільки кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, отже строк випущеної картки відповідача становить до останнього дня 06.2017 року, позивач звернувся до суду 12 червня 2019 року,в межах строку, передбаченого п. 1.1.7.31 Умов договору, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7- копія анкети-заяви). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, він ознайомлений та погоджується з ними, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Доказів на спростування зазначеного, відповідачем суду не надано. Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору являється прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 1.1.3.2.2. Умов, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов сторони погодили, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 31.05.2019 р., має заборгованість за кредитним договором б/н від 28.11.2011 р. в сумі 127027,20 грн. (а.с. 5-6 - розрахунок) , з яких: -6414,93 грн. - заборгованість за кредитом; -120612,27 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом за період з 28.11.2011 р. по 31.07.2018 р.. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідачем по справі заявлено про застосування строку позовної давності до пред`явлених вимог АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Так, строк дії картки до червня 2017 року (а.с. 68). Судом встановлено, що на картковий рахунок [PERSON] періодично вносилися платежі в сумі 322,00 гнр. кожний, зокрема серед останніх 27.07.2016 р., 23.08.2016 р., 23.09.2016 р., 21.10.2016 р., 23.11.2016 р., 23.12.216 р., 23.01.2017 р., 23.02.2017 р., що підтверджується як розрахунком заборгованості, так і випискою по рахунку (а.с. 63-67). Вказані суми вносилися переводом згідно договору оренди № б/н від 01.07.2016 р. Доказів того, що вказані суми стягувались з його рахунків самовільно позивачем, як і спростування вчинення ним зазначених платежів, відповідачем суду не надано. Встановивши зазначені факти переривання [PERSON] перебігу строку позовної давності, суд вважає, що звернувшись до суду з позовом 17 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строку позовної давності, оскільки його перебіг почався заново з дата останнього платежу - 23.02.2017 р. (Постанова Верховного Суду у справі № 756/11416/15-ц). Інших доводів на обґрунтування заперечень відповідачем не наведено. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в заявленому розмірі.

Outcome: approved