Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» ( АТ «Альфа-Банк», далі Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.12.2006 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 490018535 на купівлю автотранспортних засобів в розмірі 20\~284,16 доларів США зі сплатою 12% річних. 30.05.2011 підписано договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору, в якому було змінено кінцевий термін повернення кредиту на 11.12.2016 року. Позивач свої зобов`язання виконав, надав грошові кошти [PERSON] , що підтверджено заявою про видачу готівки. Але відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 11.06.2019 р. існує заборгованість у розмірі 669\~943,22 грн., що складається: заборгованість за тілом кредиту 71\~610,82 грн., за відсотками 76\~964,42 грн., пені у розмірі 521\~367,98 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1921 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. 28.08.2019 року відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» у повному обсязі з причин їх необґрунтованості. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. 11 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», назву якого перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 490018535 з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 20284,16 доларів США для придбання автомобіля, а [PERSON] зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12%, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Договором про внесення змін і доповнень № 2 до кредитного договору від 30.05.2011 термін повернення кредиту змінено та визначено не пізніше 11.12.2016 р. (а.с.10-18). Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у сумі 20\~284,16 доларів США та зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON] передав у заставу рухоме майно- автомобіль Mitsubishi Grandis, 2006 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 26-29). У жовтні\~2014\~року ПАТ\~«Альфа-Банк»\~звернувся до\~суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 71149,42 грн.,що існувала станом на 11.08.2014 р. і складалася із заборгованості за кредитом-5171,98 доларів США, що еквівалентно 66335,70 грн., за відсотками-124,88 доларів США, що в еквіваленті становить 1601,71 грн пені-250,43 дол. США або 3212,01 грн.в еквіваленті. Вимога про дострокове повернення кредиту направлялась відповідачу 30.09.2014 р. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 р. позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490018535 від 11 грудня 2006 року в сумі 71149,42 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 66335,70 грн., відсотками - 1601,70 грн., пеню - 3212,01 грн..Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у сумі 711,49 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31.01.2017 р. заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова залишено без змін. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 49001860, [PERSON] рішення суду виконав та перерахував ПАТ «Альфа-Банк» 01.03.2017 р.-39\~968,51 грн. та 28.02.2017р.- 40\~000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.03.2017 р. закінчено виконавче провадження, припинена чинність арешту транспортних засобів та майна боржника. Незважаючи на виконання виконавчого листа, позивач 30.05.2017 р. направляє [PERSON] вимогу про усунення порушень, інформує про існування станом на 11.05.2017 р. заборгованості за кредитним договором на суму 45\~698, 07 доларів США, вимагає сплатити заборгованість по кредиту, нараховані проценти і штраф/пеню або передати предмет застави- транспортний засіб Mitsubishi Grandis, 2006 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.08.2018 року в позові Публічного акціонерного товариства «Альфа -Банк» до [PERSON] про звернення на предмет застави відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили 11 вересня 2018 року. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вищенаведене, позивачем недоведено факт наявності в нього права вимоги до відповідача за договором № 490018535 від 11.12.2006, та наявності у відповідача заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» за вказаним договором. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, в задоволенні вимоги АТ «Альфа-Банк» щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 71\~610,82 грн. слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею та 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом приписів параграфу 2 глави 49\~ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258\~ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260\~ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. \~ \~Стаття 266\~ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Так як основна вимога щодо стягненню заборгованості виконана відповідачем 01 березня 2017 року, то пеня взагалі не підлягала стягненню. Щодо стягнення 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду (01.08.2019), вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Так як право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (11.12.2016), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення 3% річних та пені. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed