Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: з 03.02.2004 року вона була прийнятий на роботу до медичної установи «Міська лікарня № 2 м. Макіївки Донецької області» на посаду лікаря акушера-гінеколога. З липня по вересень 2014 року їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 6649,03 грн., що підтверджується довідкою. У звязку із проведення антитерористичної операції на території Донецької області вона була вимушена виїхати з небезпечної зони до м. Первомайського Харківської області та стати на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території. При зверненні до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області із вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі, вона отримала формальну відповідь про те, що зараз медична установа не переміщена на підконтрольну державній владі територію, а тому, казначейське обслуговування установ, які знаходяться на території, що не контролюються українською владою, згідно постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595, здійснюється лише після повернення такої території під контроль української влади. Позивач до судового засідання не зявилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до судового засідання не прибув, протее, надав письмові заперечення проти задоволення позову, в яких просив розглянути справу без його участі. ,Зокрема, зазначено, що Управління не перебувало та не перебуває у трудових відносинах з позивачем, не є його роботодавцем і не повинно відповідати по зобовязанням роботодавця. Крім того, Управління не обслуговує безпосередньо рахунки медичної установи «Міська лікарня № 2 м. Макіївки Донецької області» у звязку із не переміщенням установи на підконтрольну територію із зони АТО. Управління не повинно нести відповідальність за діяльність розпорядників та одержувачів бюджетних коштів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: дійсно, позивач [PERSON] була прийнятий на роботу до комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2 м. Макіївки Донецької області» на посаду лікаря акушера-гінеколога (трудова книжка а.с. 10-12). З липня по вересень 2014 року їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 6649,03 грн. (довідка а.с.13). У звязку із проведення антитерористичної операції на території Донецької області вона була вимушена виїхати з небезпечної зони до м. Первомайського Харківської області та стати на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території (а.с.9). При зверненні до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області із вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі, вона отримала відмову, оскільки органи казначейства лише обслуговують розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, а це обслуговування припинилося через знаходження медичного закладу на непідконтрольній українській владі території. В порядку ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони зобовязані довести свої позовні вимоги чи заперечення. Незважаючи на те, що комунальна медична установа «Міська лікарня № 2 м. Макіївки Донецької області» станом на теперішній час перебуває на непідконтрольній органам державної влади України території (перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р)., відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, діяльність її не припинена. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Як встановлено судом, позивач з відповідачем у трудових правовідносинах не перебували, оскільки трудовий договір укладено між позивачем та комунальною медичною установою «Міська лікарня № 2 м. Макіївки Донецької області», яка і має сплатити вказану заборгованість по заробітній платі позивачці в порядку ст. 116 КЗпП України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не є належним відповідачем у справі, оскільки воно є юридичною особою публічного права, територіальним органом центрального органу виконавчої влади і здійснює свою діяльність відповідно до покладених Бюджетним кодексом України повноважень. Органи Державного казначейства лише обслуговують розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, та не повинні нести відповідальність за діяльність таких розпорядників. Таким, чином суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований, а тому, задоволенню не підлягає. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід залишити за державою, оскільки позивач при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відносно відповідача у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed