Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати кредитну угоду № e/v 3626 від 03.03.2008р., недійсною. В обґрунтування позову посилається на те, що йому стало відомо, що у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за ним числиться заборгованість згідно кредитної угоди № e/v 3626 від 03.03.2008р. Однак, такий договір він не підписував, кошти, котрі по ньому передавалися, не отримував, тому подав заяву до органу внутрішніх справ про встановлення заявлених фактів та перевірки законності дій не встановлених осіб при отриманні оспорюваного кредиту нібито від його імені. При розгляді його заяви та проведенні слідчих дій було здійснено почеркознавчу експертизу документів кредитної справи. Так, з висновку експерта №30 від 22.01.2011 р. вбачається, що підписи, котрі містяться на угоді та в кредитосупроводжувальній документації, виконані не ним, а іншою особою. Проте, встановлення даного незаперечного факту не призвело до припинення посягань зі сторони відповідача на його майно. Зокрема, відповідач регулярно подає позови до індустріального районного суду м. Дніпропетровська, в яких вимагає від нього погасити заборгованість по даному договору. Свої вимоги щодо недійсності договору мотивує тим, що відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Крім цього, статтею 207 ч. 2 ЦК України регламентовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч.ч.2, 3, 4 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стверджує, що спірний договір суперечить його волі і ним не підписувався, свідченням чого є висновок, зроблений спеціалістом, котрий володіє спеціалізованими знаннями. Відповідно до ст. 1046 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передачі коштів позичальнику. Однак, відсутній факт отримання позивачем коштів в сумі 10 000 доларів США, оскільки він не підписував квитанції на отримання коштів, що є єдиним свідченням їх отримання, відтак і дійсності договору, а підпис отримувача на заяві про видачу готівки виконано не ним, що підтверджується також висновком почеркознавчої експертизи. Вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним, оскільки підписаний не ним та не відповідає його внутрішній волі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити та дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Деркач Ю.Ю. у судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в задоволення позову [PERSON], подавши письмове заперечення, з якого вбачається, що відповідач вважає доводи позивача безпідставними, такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства, а відповідно є такими, за яких позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач стверджує, що кредитної угоди не укладав, підписи від його імені на угоді сфальсифіковано працівниками банку, зокрема покликається на висновок почеркознавчої експертизи № 30 від 22.01.2011 р. Експертом, проводячи дослідження підписів для встановлення ідентичності використано взірець підпису, що тотожний виконаному [PERSON] під фотографією у паспорті, що внесена до такого по досягненню 45-го віку. Проте поза увагою залишився взірець підпису в первинній редакції, який також використовує позивач, а останній значно різниться з новою редакцією виконання. Крім цього, позивач з аналогічних підстав оскаржував у Дрогобицькому міськрайонному суді кредитну угоду № Е//3875 від 22.08.2008 р., та з матеріалів даної справи вбачається, що [PERSON] в підтвердження власного волевиявлення одночасно виконує підпис у первинній і новій редакції, в т.ч. з врахуванням обставини, що експертом у висновку почеркознавчої експертизи чітко зазначено, що при дослідженні рукописних записів під мікроскопом МБС-10 в різних режимах освітлення, а також в ультрафіолетових та інфрачервоних променях ознак технічної підробки чи підробки виявлено, тобто підпис виконаний особою, яка розписується таким чином постійно. Крім цього, саме по собі покликання позивача про ніби-то фальсифікацію підпису на угоді не може слугувати підставою для визнання правочину недійсним, оскільки правочин вчинено у формі, встановленій законом (у письмовій формі), як того вимагає ст. 208 ЦК України. Оскільки позивач заперечує додержання за оспорюваним правочином вимоги законодавства стосовно письмової форми, відтак для з'ясування факту його вчинення за аналогією підлягає застосуванню ч.2 ст.205 ЦК України, а поведінка сторін, що засвідчує волевиявлення сторони до настання відповідних правових наслідків повинна доводитися письмовими та іншими доказами. Так, позичальник виконував обов'язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що передбачено додатком №1 від 04.03.2008 р. до оспорюваного кредитного договору. Зокрема, такий обов'язок виконувався у період з квітня 2008 р. по січень 2009 р. включно в сумі по 286 доларів США, 26.08.2009 р. мала місце оплата боргу в сумі 300 доларів США та 18.09.2009 р. - 200 доларів США. Всі вищеперелічені оплати проведено саме на рахунок, який визначено в п.2.1.1 оскаржуваного кредитного договору та підтверджується копією на переказ готівки. Такі дії сторін в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов'язки, аналогічні зобов'язанням за договором кредиту. Заявами на переказ готівки підтверджується наявність у діях учасників правочину волевиявлення на існування кредитних відносин, свідчать про реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором та одночасно про виконання сторонами зобов'язань, зокрема безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір, відтак наявна повна відповідність вимогам щодо чинності правочину, що встановлені ст.203 ЦК України. Крім цього, представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності, яка сплила в жовтні 2012 р. Зокрема, з матеріалів справи № 2-101/2011, що перебувала на розгляді Бориславського міського суду, яка розглядалася з аналогічних підстав, в позовній заяві від 08.06.2010 р. позивачем зазначалося про те, що йому стало відомо про порушення свого права ще в жовтні 2009 р. Таким чином, строк позовної давності за цими вимогами розпочав свій перебіг з жовтня 2009 р. та сплив в жовтні 2012 р. 20 червня 2011 р. за результатами розгляду вищезгаданої справи Бориславським міським судом ухвалено рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено. В подальшому ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.02.2012 р. рішення суду першої інстанції скасовано, а позов залишено без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено, відповідних клопотань з цього приводу не подано. Оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] стало відомо, про те, що 03.03.2008р. від його імені між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Бориславського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № e/v 3626, сума кредиту 10 000 дол. США. Згідно з ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З висновку почеркознавчої експертизи №30 від 22.01.2011р., призначеної по кримінальній справі № 115-2524, що порушена Дрогобицьким МВ ГУ МВС України у Львівській області, та яка проведена експертом сектору ТКЗ роботи Дрогобицького МВ РВ НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області Ранівським Ю.М. вбачається наступне: рукописні записи виконані в «заяві на отримання кредиту» від 03.03.2008р., три короткі рукописні записи «Копія вірна [PERSON] 03.03.2008р.», виконані на електрофотокопії паспорту громадянина України на ім»я [PERSON] один короткий рукописний записи «Копія вірна [PERSON] 03.03.2008р.», виконаний на електрофотокопії картки фізичної особи - платника податків на ім»я [PERSON] - виконані не гр.[PERSON], а іншою особою. Один підпис виконаний в графі «Підпис заявника», що в заяві на отримання кредиту від 03.03.2008р., три підписи виконані на електрофотокопії паспорта громадянина України серія [NUMBER] на ім»я [PERSON] виконані від імені [PERSON], підпис на електрофотокопії картки фізичної особи - платника податків на ім»я [PERSON], один підпис в розділі «Підписали», що в акті оцінки майна, що передається в заставу №1 від імені [PERSON], один підпис в розділі «Підписали», що в акті оцінки майна, що передається під заставу №2 від імені [PERSON], один підпис в розділі «Підписали», що в акті оцінки майна, що передається під заставу №3 від імені [PERSON], один підпис в розділі розписка від імені [PERSON], один підпис від імені [PERSON] в гарантійному листі, один підпис в розділі «з умовами ознайомлений», що в довідці про умови кредитування Приватбанку від імені [PERSON], один підпис від імені [PERSON], що на зворотній стороні додатку №1 до кредитного договору, чотири підписи в графі «Позичальник», що в кредитному договорі № E/V 3626 та один підпис в графі «отримувач» в заяві на видачу готівки №2 - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням оригінальних підписів [PERSON] Таким чином, вбачається, що позивач [PERSON] не підписував кредитний договір № e/v 3626 від 03.03.2008р., що стверджується копією вищевказаного висновку почеркознавчої експертизи №30 від 22.01.2011р., не знав про його існування як такого, та не було його волевиявлення на укладення даного кредитного договору, відтак, є підстави для визнання такого кредитного договору недійсним. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що [PERSON] сплачував кошти в рахунок погашення заборгованості за оспорюваним кредитним договором, як на підставу його дійсності, оскільки відповідно до п.7 ППВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Однак, суд приходить до висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності почався з моменту складення та ознайомлення позивача [PERSON] з висновком експерта №30 від 22.01.2011р., яким було встановлено факт підписання кредитної угоди № e/v 3626 від 03.03.2008р. не [PERSON], а іншою особою, - відтак позивач не пропустив строк позовної давності. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід другої групи, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved