Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2017 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія захист 2007», в якому просив зобов'язати відповідача внести необхідні записи в трудову книжку про період праці позивача у ТОВ «Компанія захист 2007» з 24.06.2016 року до 20.07.2016 року та сплатити відповідні соціальні внески за вказаний період до Державної фіскальної служби. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 24.06.2016 року він почав працювати у ТОВ «Компанія захист 2007», яка розташована за адресою: м.Полтава, вул.Кричевського,10, на посаді охоронника з випробувальним терміном один місяць. 21.07.2016 року наказом №35-о від 20.07.2016 року керівництва ТОВ «Компанія захист 2007» його було прийнято на посаду охоронника. 17.01.2017 року наказом №11-о від 17.01.2017 року керівництва ТОВ «Компанія захист 2007» [PERSON] було звільнено з посади охоронника за згодою сторін. 24.01.2017 року, з метою отримання допомоги по безробіттю, позивач звернувся до Полтавського міського центру зайнятості, де він звернув увагу на те, що у його трудовій книжці відсутній запис за час роботи у відповідача з 24.06.2016 року до 20.07.2016 року. З метою зобов'язання відповідача внести необхідні записи в трудову книжку за період праці позивача у нього з 24.06.2016 року по 20.07.2016 року, [PERSON] звертався до Управління Держпраці у Полтавській області. 17.02.2017 року у відповідь зазначено, що при проведенні перевірки за його заявою директор ТОВ «Компанія захист 2007» взагалі заперечив факт перебування [PERSON] у трудових відносинах за вказаний період, що змусило його за захистом своїх прав та законних інтересів звернутися з цими вимогами до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Пояснив, що йому дуже потрібен цей місяць роботи, він хотів до пенсії доробити, до суду не звертався про виплату зарплати, з 21.07.2016 року йому зарплату перечисляли на картку Приватбанку; він писав заяву про прийом на роботу з 21.07.2016 року, але до цього робив неофіційно з 24.06.2016 року день через два; він придбав форму, у нього була довідка з наркодиспансера, сертифікат з психодиспансера, пройшов медкомісію по направленню роботодавця; він важко працював, хоч умови праці були неналежними, а колегами були п'яниці та судимі люди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю Пояснила, що позивач вступив у трудові відносини з відповідачем з 24.06.2016 року, отримав кошти, вже потім взнав, що червень 2016 року не включено до трудового стажу. Представник відповідача Бубнов В.М. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач писав лише одну заяву про прийом на роботу з 21.07.2016 року коли появилося вакантне місце, [PERSON] сказав, що у нього є форма, сертифікат; він пропонував анулювати наказ, бо на біржі дізнався, що так йому будуть більше платити. Представник відповідача Шевчик О.С. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що [PERSON] не допускали до праці з 24.06.2016 року, він писав заяву про працевлаштування з 21.07.2016 року, перевірками не виявлено неофіційного працевлаштування; медичну довідку та психіатричний огляд він набагато раніше зробив; тільки Бубнов В.М. допускає до роботи, а таких даних немає. Суд, заслухавши позивача, його представника, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). На підтвердження позовних вимог, [PERSON] зазначав, що з 24.06.2016 року він почав працювати у ТОВ «Компанія захист 2007», яка розташована за адресою: м.Полтава, вул.Кричевського,10, на посаді охоронника з випробувальним терміном один місяць. 21.07.2016 року наказом №35-о від 20.07.2016 року керівництва ТОВ «Компанія захист 2007» його було прийнято на посаду охоронника ( а.с.31- заява; а.с.32- наказ про прийом на роботу; а.с.12-14 - трудова книжка). Заробітну плату він отримував. Той факт, що він працював в зазначений період на вказаній посаді підтверджують свідки. [PERSON] зазначив, що 24.01.2017 року, з метою отримання допомоги по безробіттю, позивач звернувся до Полтавського міського центру зайнятості, де він звернув увагу на те, що у його трудовій книжці відсутній запис за час роботи у відповідача з 24.06.2016 року до 20.07.2016 року. Відповідно до вимог ч.ч. 1,3,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач виконував роботу охоронника з 24.06.2016 року до 20.07.2016 року у ТОВ «Компанія захист 2007». Відповідно до положень ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 17.06.2015 р. №413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу» визначено механізм повідомлення податкової про прийняття працівника. Статтею 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. №58 зі змінами, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. На підтвердження заявлених вимог позивач зазначає, що він завчасно придбав форму, пройшов медкомісію, його працевлаштування з 24.06.2016 року підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] При цьому, сам позивач стверджував, що заяву про прийняття на роботу писав з 21.07.2016 року. Суд зазначає, що у позивача відсутні документально підтверджені докази про сплату йому грошових коштів за роботу, а посилання позивача на завчасне до допуску до роботи придбання форми спростовується товарним чеком, наданим [PERSON], згідно якого одяг придбаний 26.06.2016 року (а.с.58), а довідка про проходження психіатричного огляду та сертифікат проходження профілактичного наркологічного огляду взагалі датовані 17.02.2016 року і 22.01.2015 року відповідно (а.с.45). Також, пояснення свідків на які посилається позивач, як на належні докази на підтвердження позовних вимог, не підтверджують факт допуску та виконання ним роботи охоронника у відповідача по справі на умовах трудового договору в період з 24.06.2016 року по 20.07.2016 року. Інші докази на підтвердження позовних вимог в цій частині, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, оскільки позивача з 24.06.2016 року по 20.07.2016 року відповідач до виконання трудових обов'язків не допускав, відповідно вимоги щодо сплати відповідних внесків до ДФС є безпідставними, як і вимоги про зобов'язання внести запис в трудову книжку. В частині 6 статті 235 КЗпП України зазначено, що при винесені рішення про оформлення трудових відносин з працівником , який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час , установлений на підприємстві , в установі , організації , орган який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про нарахування та виплат такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Виходячи із зазначеного, позивачем не доведено обставин працевлаштування у ТОВ «Компанія захист 2007» в період з 24.06.2016 року по 20.07.2016 року, а тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed