Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , уточнивши позовні вимоги від 13.12.2018 року, звернувся до суду з зазначеним позовом вказав, що він і відповідач, [PERSON] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з припиненням шлюбних відносин між батьками дитини остання проживає з матір`ю [PERSON] , яка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі в її вихованні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні позивача з донькою та зобов`язати відповідача надати йому можливість спілкуватись з дитиною в літній час канікул, у святкові дні, на день її народження за місцем проживання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та спілкування з дитиною в телефонному режимі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Уточнену позовну заяву підтримує в повному обсязі (а.с. 64). Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Куйтуклу В.Д. в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні (а.с. 71). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Так, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2014 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON]. ( колишнє прізвище - [PERSON]. ) (а.с. 10). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Враховуючи викладене, судом встановлено, що у 2014 році подружжя припинило шлюбні відносини, а дитина проживає з матір`ю (а.с. 12). Згідно висновку Служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] є доцільним (а.с. 62). Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року N 789-XII, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Неперебування батьків у шлюбі, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ст.150 СК України). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст.151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування (ст.153 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психологічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами тощо (ч.ч. 1,2 ст.159 СК України). Також, відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходить з рівності прав і обов`язків батьків щодо дитини та на участь у його вихованні. Зокрема, батьки [PERSON] та [PERSON] мають рівні права та обов`язки щодо доньки [PERSON] . Вони зобов`язані особисто виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, незважаючи на те, що проживає окремо, він бажає спілкуватися з дитиною, проводити спільно час, піклуватися про фізичний, духовний та моральний стан доньки, однак в реалізації батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків йому чиняться відповідачем [PERSON] перешкоди, що є порушенням ст.ст. 151, 153 СК України. В справі відсутні докази того, що позивач [PERSON] негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Не надано суду доказів, які б вказували на те, що спілкування батька з дитиною суперечить інтересам дитини. Наявність між подружжям спорів про виконання обов`язку по утриманню дитини, про поділ майна подружжя тощо не впливає на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Також, слід зазначити, що перешкоджання в спілкуванні порушує не лише права батька, а й права дитини, яка в силу віку сама не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, правом дитини на побачення з батьком фактично розпоряджається мати на власний розсуд, створюючи перешкоди у спілкуванні. Оскільки сторони не дійшли згоди у вирішенні питання участі кожного у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо, то спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 159 СК України суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визначити час на спілкування з донькою [PERSON] , зокрема шляхом систематичних побачень та спільного відпочинку у період канікул, святкові дні, на день її народження за місцем проживання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , а тому позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved