Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON], на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 грудня 2013 року в розмірі 15 630 грн. 00 коп.; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 грудня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним і банком договір. Позивач зазначає, що він виконав свої зобовязання за вказаним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, у звязку із чим станом на 24 жовтня 2018 року він має заборгованість перед банком в розмірі 15 630 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надавши до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги визнає частково. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача, приймаючи до уваги думку останніх, на підставі письмових матеріалів справи. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~12 грудня 2013 року до АТ КБ «Приватбанк» звернувся [PERSON] із заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, та на підставі зазначеної заяви отримав в кредит грошові кошти а в розмірі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. \~ \~ \~ \~Із підписаної заяви вбачається, що [PERSON] підтвердив, що підписана заява разом із разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник зобовязався виконати зобовязання з повернення кредиту та виплати винагороди банку. Згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі, встановленому умовами договору. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконує належним чином свої зобовязання перед позивачем за договором кредиту та, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, у відповідача перед позивачем станом на 24 жовтня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 15 630 грн. 00 коп., яка складається із: тіла кредиту в розмірі 1\~616 грн. 37 коп., нарахованих відсотків в розмірі 1 368 грн. 94 коп., нарахованої пені в розмірі 11 424 грн. 21 коп., заборгованості по судовим штрафам в розмірі 1\~220 грн. 48 коп. Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] належним чином свого зобовязання, що випливає з кредитного договору б/н, укладеного 12 грудня 2013 року між ним та АТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 616 грн. 37 коп. заборгованість по кредиту, а також 1 368 грн. 94 коп. заборгованості по відсоткам, є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення суми нарахованої позикодавцем АТ КБ «Приватбанк» пені, суд виходить з положень статей 256, 257, 258 Цивільного кодексу України. Так, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України\~встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, стаття 258 Цивільного кодексу України передбачає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 Цивільного Кодексу України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, за змістом частини статті 258 Цивільного кодексу України, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.\~ За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені, нарахованої за останні 12 календарних місяців перед зверненням позивача до суду, розмір якої, згідно із умовами договору та розрахунку заборгованості, складає 1 100 грн. 00 коп. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафу суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до положень частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно із частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. У той самий час згідно із пунктом\~2.1.1.7.6\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання позикодавцем положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 220 грн. 48 коп. \~ \~ \~ \~Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та згідно розяснень, наведених у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеної Законом №3674-VІ). \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1 762 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №PROM1BТEТD від 01 листопада 2018 року. \~ \~ \~ \~Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено на 26, 14 %, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 460 грн. 58 коп. (1\~762 грн. 00 коп. * 26, 14 %), оскільки задоволена сума до стягнення з неї становить 4 085 грн. 31 коп. ( 1 616 грн. 37 коп. + 1 368 грн. 94 коп. + 1 100 грн. 00 коп.) \~ \~ \~ \~

Outcome: partial