Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2017 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», захист прав споживача, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.05.2013 року уклала договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №SAMDN25000735106844, за яким передала банку 41333,68 дол. США. 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №SAMDNFF000736586268, за яким передала банку 30000,00 дол. США. 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № SAMDNFF000736586283, за яким передала банку 31000,00 дол. США. Факт укладення зазначених вище одговорів між позивачем та відповідачем та факт передачі коштів за даними договорами встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року у справі №754/2313/15-ц, яке набрало законної сили. Навесні 2014 року, у зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача були заблоковані відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. З метою тримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово зверталась до Банку із вимогами поновити доступ до рахунків, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 24 листопада 2017 року відповідачем отримано заву позивача від 17 листопада 2017 року про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів, нарахованих відсотків за вкладами та надання інформації. Однак, станом на 01 грудня 2017 року зазначена вище заява не задоволена, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 01 серпня 2018 року просила стягнути з відповідача на її користь за договором №SAMDN25000735106844 від 13 травня 2013 року, 41333,68 дол. США - сума вкладу; 14982,89 дол. США - не нараховані відсотки за період з 13.03.2014 року по 28.11.2017 року; 277,45 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 3378,99 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 134,05 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року. Всього 61107,06 дол. США. Стягнути за договором №SAMDNFF000736586268 від 18 липня 2013 року: 30000,00 дол. США - сума вкладу; 9073,97 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18.02.2014 року по 28.11.2017 року; 201,37 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 2344,44 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 604,11 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року. Всього 42223,89 дол. США. Стягнути за договором №SAMDNFF000736586283 від 18 липня 2013 року: 31000, 00 дол. США - сума вкладу; 9376,44 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18.02.2014 року по 28.11.2017 року 208,08 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 2422,59 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 624,25 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року. Всього 43631,36 дол. США. Ухвалою судді від 08 грудня 2017 року у справі відкрито провадження. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 03 квітня 2018 року в судовому засіданні представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, доступ до первинних документів (у тому числі оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на даний час є обмеженим, позивач не надав доказів укладення договорів та внесення грошових коштів на рахунок у банку ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», заперечував застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів». 01 серпня 2018 року до канцелярії суду представником відповідача подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 30 березня 2018 року, у якій представник відповідача просив застосувати при ухваленні рішення строк позовної давності до пені та 3% річних за ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Також пояснили, що у зв'язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами банківського вкладу, позивач зазнала чималих фінансових втрат. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, підтримав доводи в обґрунтування своєї позиці, що викладені у відзиві на позов. Зазначив, що підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу-філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», в зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями, а також уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Посилався на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. Вважає, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Тому вважає, що вони взагалі неналежні відповідачі та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача, її представника, представника відповідача, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступних підстав. Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживача. Зокрема, вказаним рішення суду визнано, що Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» порушує права [PERSON] як споживача банківських послуг. Визнано неправомірними та скасовано рішення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» щодо обмеження доступу [PERSON] до її рахунків та припинення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN 25000735106844, №SAMDNFF 000736586268, №SAMDNFF000736586283. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» розблокувати усі рахунки, відкриті на ім'я [PERSON] та забезпечити безперешкодний доступ до її рахунків. Визнано продовженими дію та чинність договорів №SAMDN25000735106844, №SAMDNFF000736586268, №SAMDNFF000736586283 на передбачених договорами умовах відповідно до 13.05.2015 року та до 18.07.2015 року за процентною ставкою на відповідну дату. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» виконувати зобов'язання по відповідних договорів, в тому числі нараховувати та виплачувати відсотки. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року залишено без змін. При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в подальшому забезпечити виконання договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2013 року, в тому числі нарахувати та сплачувати відсотки, скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в подальшому забезпечити виконання договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2013 року, в тому числі нараховувати та сплачувати відсотки, відмовити. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін. Вищевказаними судовими рішення було встановлено, що 13 травня 2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN25000735106844 про строковий банківський вклад терміном на 365 днів до 13 травня 2014 року включно, сума вкладу 20 800,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75% річних. 24 жовтня 2013 року до суми вкладу було додано 20533,68 дол. США. Загальна сума становить 41333,68 дол. США. 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNFF 000736586268 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 30000,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%). 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNFF 000736586283 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 31000,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%). Відповідно до п. 2 договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2014 року відсотки нараховуються на рахунок чи карту для зарахування відсотків по вкладу після закінчення кожного цілого місяця, який минув з моменту укладення договору в перший робочий день, який слідує після дати оформлення договору, після 15:00. За умовами договорів, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не виявить бажання отримати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк та строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника. Відсотки в період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу (п.3,4 договорів). Судом також було встановлено, що 17 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою, в якій просила розірвати договори №SAMDN25000735106844 від 13 травня 2013 року, №SAMDNFF000736586268 від 18 липня 2013 року та №SAMDNFF000736586283 від 18 липня 2013 року т видати належні позивачу кошти та нараховані по ним відсотки. Відповідачем вказане звернення було отримано 24 листопада 2017 року, однак воно було залишене без відповідного реагування. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що всупереч судовим рішенням, які набрали законної сили відповідач позбавлена права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього часу не повернув. Вимога позивача про повернення їй коштів позивачем була отримана, однак не виконана, з чого вбачається, що Банк не виконує свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів. Частиною першою ст. 1058 Цивільного кодексу України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516. Згідно з частиною першою ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03 грудня 2003 року № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03 грудня 2003 року № 516). Частина перша ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03 грудня 2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03 грудня 2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із змістом статті 47 цього Закону встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать, зокрема, і розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надавати послуги з розміщення банківського вкладу дозволяється лише юридичним особам. Зважаючи на вищевикладене, надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно із положенням, статутом, довіреністю, то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк (а не його структурна одиниця) має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов'язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Доводи відповідача щодо недоведеності вимог позивача через відсутність договору не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки наявність договірних відносин між [PERSON] та банком підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, відповідачем у судовому порядку не спростовано доводи сторони позивача. Перевіривши надані представниками сторін розрахунки грошових сум, суд приходить до висновку про правильність поданого збоку позивача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави його сума, що становить 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що належала до сплати при зверненні з позовною заявою. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved