Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернуся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 14 вересня 2007 року між ним та відповідачкою Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 454. Від шлюбу народилися, троє [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося через різне розуміння інтересів сім`ї, появилися систематичні конфлікти з питань виховання дітей, ведення господарства, утримання спільного майна. Сімейне та подружнє життя припинилося з 2012 року, спроби поновити сімейні стосунки виявилися марними. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути відновлена. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. На задоволенні позову наполягає. В підготовче судове засідання відповідачка не з`явився, подала заяву про визнання позову, просить слухати справу у її відсутності, позов визнає, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Судом встановлено,що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 17 квітня 2019 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 14 вересня 2007 року, актовий запис № 454. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03 квітня 2019 року у сторін в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03 квітня 2019 року у сторін в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03 квітня 2019 року у сторін в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд доходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу стало неможливими та суперечить інтересам позивача, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу відповідачці, згідно з її заявою, залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо стягнення судових витрат то згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved