Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення суми боргу, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь суму основного боргу в розмірі 1040916,55 грн., інфляційне збільшення простроченої поверненням суми боргу в розмірі 130114,57 грн., суму трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу в розмірі 78795,96 грн. та понесені судові витрати по справі. В подальшому позивач подав до суду письмову заяву, в якій просив у зв'язку зі смертю [PERSON] виключити його зі складу відповідачів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі позичили у [PERSON] 4440 доларів США за договором позики від 13.04.2009 року. В забезпечення зобов'язань відповідачів 13.04.2009 року позивачем із [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого позивач поручився перед [PERSON] за виконання відповідачами зобов'язань з повернення [PERSON] боргу в розмірі 4400 доларів США, а також за відшкодування збитків та сплату неустойки. У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань щодо повернення боргу за договором позики, 16.03.2010 року позивач змушений був сплатити [PERSON] борг відповідачів в розмірі 1239416,55 грн., після чого як поручитель який виконав зобов'язання боржників, став новим кредитором за договором позики і має права вимагати від відповідачів повернути сплачені ним первісному кредитору кошти в рахунок виконання їхніх боргових зобов'язань. В заяві позивача зазначено також, що за укладеним 13.04.2009 року договором комісії відповідач [PERSON] доручила позивачу, а він у свою чергу зобов'язався продати і 16.03.2010 року продав квартиру [ADDRESS] за ціною 200000,00 грн., за що згідно умов договору з відповідача [PERSON] на його користь підлягають стягненню 1500,00 грн. комісійної винагороди. Належні відповідачу [PERSON] 200000,00 грн. від продажу квартири позивач вважав зустрічними однорідними вимогами за грошовими зобов'язаннями і на підставі ст. 601 ЦК України зарахував їх в рахунок часткового погашення відповідачами наявного в них перед ним боргу. Позивач, який знаходиться у Харківському слідчому ізоляторі, будучи своєчасно та належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, забезпечив явку свого представника з належним чином оформленими повноваженнями. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. При цьому зазначив, що позивач [PERSON] визнає часткове повернення відповідачами [PERSON] боргу на суму 480 доларів США, але будучи обмеженим передбаченими довіреністю повноваженнями, не може частково відмовитися від заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суду надано письмовий розрахунок суми заборгованості відповідачів з урахуванням часткового повернення ними боргу. Додатково представник позивача вказав на надані суду докази повідомлення позивачем відповідачів про виконання поручителем основного зобов'язання, надіслання їм звіту комісіонера та неодноразових спроб позивача вжити заходи позасудового врегулювання спору. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлена судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, забезпечила явку свого представника, який заперечував проти заявлених позовних вимог і вказував, що відповідачі в період дії договору позики повернули [PERSON] кошти в сумі 480 доларів США, а решту боргу в сумі 4 000 доларів США повернули йому вже після закінчення дії договору, оскільки з 29.12.2009 року по 27.04.2010 року [PERSON] був у розшуку, з 29.04.2010 року по 25.06.2010 року у відношенні нього було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а з 04.04.2011 року по цей час він знаходиться під вартою згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова. Крім того, представник відповідача просив застосувати до вимог строк позовної давності. Третя особа [PERSON], який знаходиться у Харківському слідчому ізоляторі, будучи своєчасно та належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, пояснень по суті не надав, явку свого представника не забезпечив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13.04.2009 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] і [PERSON] солідарно отримали від [PERSON] у борг 4 400 доларів США і зобов'язалися повернути їх частинами (з розстроченням) у визначені договором строки, але не пізніше 13.04.2010 року. Договір позики укладений в письмовій формі і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за № 1500 (а. с. 8). Пунктом 4 договору позики від 29.04.2009 року сторони встановили, що за прострочення будь-якого строку (п. 1 цього договору) виконання зобов'язання по поверненню позики [PERSON] і [PERSON], які є за договором позичальниками, повинні сплатити солідарно на користь позикодавця неустойку в розмірі 4000,00 гривень за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, порукою. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] та [PERSON] за договором позики перед [PERSON], 13.04.2009 року ним із позивачем в письмовій формі укладений договір поруки, згідно умов якого позивач поручився перед [PERSON] за виконання зобов'язань боржників щодо повернення йому боргу за договором позики в розмірі 4440 доларів США (а. с. 9-11). Частиною другою статті 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3.1 договору поруки від 13.04.2009 року, відповідальність поручителя перед кредитором не обмежується сплатою суми в розмірі 4440 доларів США, а поширюється також на відшкодування завданих боржниками збитків та за сплату неустойки за основним договором (договором позики). Судом також встановлено, що 13.04.2009 року відповідач [PERSON] доручила позивачу здійснити продаж належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] за ціною, яка повинна бути не менше 200000,00 грн., що підтверджується умовами договору комісії, укладеного між ними в письмовій формі та посвідченого нотаріально [PERSON] за № 1505 (а. с. 20-21). Згідно умов пунктів 1, 5, 6 договору комісії, позивач діє за дорученням [PERSON] та за її рахунок, але від свого імені, створюючи для [PERSON] певні юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків), а саме здійснює продаж вказаної вище квартири за ціною не менше 200000,00 грн., за що [PERSON] зобов'язалася сплатити позивачу комісійну винагороду 1500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 16.03.2010 року позивач виконав перед [PERSON] свої зобов'язання за договором поруки і виплатив йому борг відповідачів за договором позики в повному обсязі в сумі 1239416,55 грн., яка складалася із гривневого еквіваленту основного зобов'язання в розмірі 4 400 доларів США, що за курсом НБУ на дату виконання 7,9767 грн. за 1 долар США становило 35416,55 грн., та передбаченої умовами договору позики неустойки з розрахунку 4000 грн. за кожний день прострочення в період з 19.05.2009 року по 16.03.2010 року на загальну суму 1204000,00 грн., що підтверджується письмовим актом приймання-передачі грошових коштів від 16.03.2010 року. Відповідно до змісту п. 3 акту, він є підтвердженням повного виконання поручителем своїх зобов'язань перед кредитором за договором поруки, а також зобов'язань боржників за основним договором (а. с. 12). Представник відповідача у своїх запереченнях просив суд застосувати до нарахованої [PERSON] і сплаченої [PERSON] неустойки наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до норм ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки станом на момент виконання поручителем [PERSON] обов'язків боржників перед кредитором неустойка була обрахована і сплачена за період прострочення з 15.05.2009 року по 16.03.2010 року, тобто менше ніж за один рік прострочення, суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строків спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Також суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності і до інших позовних вимог, оскільки вони заявлені до спливу строків позовної давності. Але при цьому з пояснень сторін та наданих суду письмових доказів вбачається здійснений неправильний розрахунок поручителя з кредитором станом на момент виконання 16.03.2010 року зобов'язань боржників за основним зобов'язанням. З наданих представником відповідача суду розписок вбачається, що 13.05.2009 року [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 120 доларів США, 24.06.2009 року - 120 доларів США, 15.08.2009 року - 240 доларів США, 28.10.2010 року - 4000 доларів США (а. с. 99-101, 143). З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2010 року позивач на адресу кожного боржника засобами поштового зв'язку надіслав окреме повідомлення боржникові про виконання поручителем зобов'язань боржників та про перехід до поручителя усіх прав кредитора за договором позики, в якому повідомив боржників про виконання їхніх зобов'язань перед первісним кредитором за договором позики та про набуття ним всіх прав кредитора (а. с. 13). Листи із вказаним повідомленням поручителя боржники у відповідному відділенні зв'язку не отримали і листи провернулися за адресою позивача з відміткою про причини невручення - за збігом строку зберігання (а. с. 14-19). Відповідно до ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим. 16.08.2010 року позивач надіслав на адресу відповідачів звіт комісіонера, в якому повідомив останніх про виконання договору комісії, продаж квартири [ADDRESS] за 200000 гривень та необхідність сплати комісійної винагороди в розмірі 1500 гривень. Крім того, у вказаному звіті позивач знову просив відповідачів сплатити йому борг за договором позики, але вже за вирахуванням вартості проданої квартири, що складало 1 040 916 (один мільйон сорок тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 55 коп. (а. с. 23-25). Надісланий позивачем звіт був доставлений за адресою відповідачів і отриманий ними особисто 20.08.2010 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 26). Заперечень на вказаний звіт комісіонера відповідачі позивачу не подали, доказів, які б спростовували ці обставини - суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор не несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником обов'язку первісному кредиторові не є належним виконанням. При цьому, суд критично відноситься до пояснень відповідачів про неотримання від позивача повідомлень про виконання поручителем їхніх зобов'язань за договором позики та звіту комісіонера., оскільки 20.08.2010 року відповідачі отримали звіт комісіонера і були обізнані про виконання позивачем їхніх зобов'язань за договором позики та виконання ним зобов'язань за договору комісії щодо продажу квартири. Враховуючи це, суд приходить до висновку про необхідність врахування факту часткового повернення відповідачами первісному кредитору позивачем коштів на загальну суму 480 доларів США відповідно до розписок від 13.05.2009 року, від 24.06.2009 року та від 15.08.2009 року. Сплату відповідачами 28.10.2010 року [PERSON] коштів в сумі 4000 доларів США суд не може визнати належним виконанням ними своїх зобов'язань за договором позики, оскільки 16.08.2010 року вони були повідомлені позивачем про виконання ним договору поруки і перехід до нього всіх обов'язків кредитора за договором позики. З огляду на викладе, суд враховує часткове погашення відповідачами боргу на суму 480 доларів США, змінює порядок обрахунку належної до стягнення на користь позивача заборгованості і задовольняє його вимоги частково наступним чином. 13.04.2009 року [PERSON] і [PERSON] солідарно позичили у [PERSON] кошти в сумі 4440 доларів США, які зобов'язалися повернути в порядку та строки відповідно до умови п. 1 договору, а саме: по 120 доларів США не пізніше 13 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 13.03.2010 року і 3120 доларів не пізніше 13.04.2010 року. Оскільки відповідачі належним чином повернули [PERSON] в період з 13.04.2009 року по 15.08.2009 року частину коштів в сумі 480 доларів США, з урахуванням підп. 2 п. 4 договору позики вони вважаються такими, що прострочили виконання своїх зобов'язань за цим договором з 19.09.2009 року і станом на момент виконання поручителем зобов'язань 16.03.2010 року період прострочення склав 178 днів. Отже, станом на 16.03.2010 року належна заборгованість відповідачів за договором позики становила 743587,73 грн., яка складалася із гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 3960 доларів США, що за курсом НБУ на дату виконання 7,9767 грн. за 1 долар США становило 31587,73 грн., та передбаченої умовами договору позики неустойки з розрахунку 4000 грн. за кожний день прострочення в період з 19.09.2009 року по 16.03.2010 року на загальну суму 712000 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на прострочення первісного кредитора [PERSON] у зв'язку з перебуванням його в розшуку та тримання під вартою, оскільки 20.08.2010 року боржники отримали лист позивача із повідомленням про виконання їхніх зобов'язань за договором позики та перехід до нього прав кредитора із вимогою погасити заборгованість. Відповідно до відповіді начальника по контролю за виконанням судових рішень Харківського слідчого ізолятору, позивач [PERSON] був заарештований 11.10.2011 року і після цього утримується в Харківському слідчому ізоляторі (а. с. 170). Отже, в період з 20.08.2010 року по 11.10.2011 року відповідачі мали можливість повернути позивачу свій борг за договором позики. Крім того, на випадок відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання ст. 537 ЦК України надає боржникові за грошовим зобов'язанням право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса або нотаріальної контори. Таким чином, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що саме позивач в серпні 2010 року неодноразово вживав заходи, спрямовані на захист своїх прав і позасудове врегулювання спору, в той час як боржники його звернення ігнорували. Суд відкидає посилання представника відповідача на неможливість виконання боржниками свого обов'язку первісному кредитору [PERSON], оскільки відповідно до відповіді Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області [PERSON] знаходився у розшуку з 29.12.2009 року (а. с. 141), і відповідачі до цього часу могли повертати [PERSON] борг або виконати свої зобов'язання у спосіб, передбачений . 537 ЦК України Жодних доказів намагання виконати свої зобов'язання перед [PERSON] або [PERSON], чи направлення їм претензій про неможливість повернути борг через їхню відсутність відповідач [PERSON] суду не надала. Тому, суд виходить з того, що належний до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача борг за договором позики, обрахований станом на 16.03.2010 року, складає 743587,73 грн. Враховуючи те, що позивач не довів факт завдання йому збитків в результаті невиконання боржниками свого обов'язку за договором позики, але враховуючи факти досить великого періоду прострочення боржників понад чотири роки, лише незначного часткового виконання зобов'язання та істотного знецінення позичених коштів, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до стягнення неустойки до розміру 300000 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики складається з основної суми боргу в розмірі 31587,73 грн. та неустойки в сумі 300000, а всього - 331587,73 грн. Судовим розглядом також встановлено, що після виконання зобов'язань відповідачів з повернення первісному кредитору боргу за договором позики, в цей же день 16.03.2010 року на виконання договору комісії позивач продав належну відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 200000,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу квартири, укладений письмово і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за № 848. Квартира, продана за дорученням відповідача [PERSON] на підставі договору комісії, була спільною сумісною власністю подружжя відповідачів [PERSON] і [PERSON], у зв'язку з чим задля здійснення продажу чоловік [PERSON] надав своїй дружині [PERSON] згоду на відчуження вказаної квартири заявою, справжність підпису на якій засвідчено 13.04.2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 1498, що підтверджується змістом п. 7 договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. 16.08.2010 року позивач надіслав на адресу [PERSON] і [PERSON] такий звіт і вони його особисто отримали 20.08.2010 року. В цьому звіті позивач повідомив [PERSON] і [PERSON] про виконання договору комісії і продаж квартири за 200000,00 грн., а також заявив про зарахування отриманих від продажу квартири 200000,00 грн. зі своїми зустрічними однорідними (грошовими) вимогами про відшкодування йому сплаченого ним як поручителем первісному кредитору боргу в сумі 1239416,55 грн. та про сплату йому комісійної винагороди в сумі 1500,00 грн., в результаті чого просив відповідачів повернути борг вже в сумі 1040916,55 грн. Згідно ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Встановлені статтею 602 ЦК України обмеження щодо недопустимості зарахування зустрічних вимог на зустрічні вимоги позивача і відповідачів не розповсюджуються. Оскільки суд прийшов до висновку лише про часткову обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості на загальну суму 331587,73 грн., слідує висновок про необхідність часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики за вирахуванням вартості проданої квартири - на загальну суму 131587,73 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачі не виконали свого обов'язку зі сплати позивачеві боргу, а отже порушили зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] три проценти річних від простроченої поверненням нею суми заборгованості в розмірі 78795,96 грн. за період з 27 серпня 2010 року по 05 березня 2013 року. Суд вважає, що цю вимогу слід задовольнити лише частково, оскільки прострочена поверненням сума заборгованості складає не 1040916,55 грн., а 131587,73 грн. Належні до стягнення три проценти річних складають 9961,01 грн. виходячи з наступного розрахунку: 131587,73 грн. ? 3 % / 100 % / 365 днів ? 921 днів прострочення = 9961,01 грн. Оскільки основне зобов'язання за договором позики виражене було в іноземній валюті, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення інфляційного збільшення простроченої суми заборгованості, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Отже, загальна сума задоволених позовних вимог складає суму основного боргу відповідача [PERSON] перед позивачем в сумі 131587,73 грн. та трьох процентів річних в сумі 9961,01 грн., а всього - 141548,74 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно частковому задоволенню позовних вимог підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 378,51 грн. На підставі ст. ст. 512, 514, 526, 541, 543, 546, 553, 554, 556, 601, 625, 1013, 1022, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial