Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала анкету-заяву № б/н від 24.07.2012 року на укладення Договору про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору 24.07.2012 р. відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. В порушення вимог закону та умов договору (підписаної заяви) відповідач зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 14.07.2020 року дорівнює 18330,36 грн., з яких 14093,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4236,59 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач в судове засідання не з`явився, за змістом позову не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с.66). Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просить розглядати справу в її відсутність та згодна з позовними вимогами в повному обсязі (а.с.82) Дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.07.2012 року на укладення Договору про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору 24.07.2012 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14000,00 грн (а.с.22, 23, 24-56 ). Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання за кредитним договором не виконав. З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що відповідач станом на 14.07.2020 року має заборгованість в розмірі 18330,36 гривень, з яких 14093,77 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4236,59 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.15). Відповідно до ст.ст.526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за укладеним ним з банком договором належним чином не виконав, доказів на спростування чого до суду не надав, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 2102 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved