Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], який є інвалідом 1 групи, звернувся 20.10.2014 року в суд з позовом до відповідача [PERSON], вказуючи, що згідно договору дарування, посвідченого нотаріально, 02.07.1988 року за реєстровим № 2200, набув від матері, [PERSON], право власності на цілий житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 348 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], є власником житлового будинку, що розташований на сусідній земельній ділянці по [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15.03.1974 року за №108 присадибна земельна ділянка їх батька, [PERSON] яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 600 м.кв., за його заявою була зменшена на 225,7 м.кв., у зв'язку з виділенням з вказаної земельної ділянки [PERSON] для будівництва житлового будинку. Цим же самим рішенням із земель міськземфонду йому додатково виділили 99,3 м.кв. Загальна площа виділеної земельної ділянки [PERSON] для будівництва житлового будинку склала 325 кв.м.. До 2013 року між земельними ділянками межа в натурі скоріш за все визначалась, але межові знаки не збереглися, огорожа була відсутня, бо вони намагалися дотримуватися не лише добросусідських відносин, а й підтримувати родинні стосунки. У вересні 2013 року на відстані 0,55 м від стіни його, позивача, будинку без погодження з ним відповідач [PERSON] встановив металевий паркан, чим порушив вимоги Державних будівельних норм (пунктом 3-25 ДБН 360-92 передбачена обов'язкова наявність відступу до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни... не менше 1,0 м). Тепер він позбавлений можливості в обслуговуванні свого житлового будинку зі сторони, що межує з відповідачем. У наслідок встановлення металевого паркану заввишки 2,5 метрів, між цією конструкцією та дахом будинку залишається 10 см, що унеможливлює доступ до горища житлового будинку, де проходить електрична проводка, немає доступу для здійснення його поточного ремонту, ремонту та огляду димаря й взагалі користування ним. Відповідно до його, позивача, технічної документації ширина земельної ділянки, яка після розподілу була виділена для обслуговування його житлового будинку, складала 13,85 м. Відстань від стіни його житлового будинку до межі із земельною ділянкою [PERSON] складала 1,62 м. Таке значне протиправне зменшення відповідачем розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку призводить до його руйнування. Деякий час вони з дружиною намагалися вирішити конфліктну ситуацію з братом мирним шляхом, але позитивного результату це не мало. З приводу незгоди з місцем розташування огорожі, протягом жовтня - листопада місяця 2013 року звертався зі скаргами та заявами до Котовської міської ради, управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради, управління комунального господарства, комунального підприємства «Інвентаризатор», управління Держземагенства в Котовському районі Одеської області. Тоді ж з'ясувалося, що [PERSON] вже отримав державний акт права власності на земельну ділянку Серія [NUMBER]. Раніше йому про це відомо не було, оскільки з ним як із суміжним землекористувачем, межі його земельної ділянки не погоджувались. Під час проведення геодезичної зйомки для приватизації земельної ділянки не були встановлені межові знаки. Неправильне виконання раніше прийнятих рішень в бюро технічної інвентаризації під час виготовлення технічної документації, призвело до збільшення розміру земельної ділянки відповідача. Відповідач [PERSON], в свою чергу, навмисно зменшив розмір своєї земельної ділянки з боку суміжного землекористувача - [PERSON] на 0,35 м та самовільно збільшив розмір гаражу в сторону межі з його, позивача, земельною ділянкою. Згідно рішення Котовської міської ради №108 від 15.03.1974 року виходить, що земельна ділянка загальною площею в 600 м.кв. була зменшена на 225,7 м.кв. для будівництва житлового будинку [PERSON]. В результаті розподілу земельна ділянка загальною площею в 600 м.кв. зменшилась до 374,3 м.кв. і, починаючи з 1974 року, та до теперішнього часу повинна складати 374,3 м.кв. Після 1974 року зменшення розміру цієї земельної ділянки у встановлений законом спосіб не відбувалося. Вважає, що є всі підстави для визнання державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] недійсним, оскільки порушуються його права, як суміжного землекористувача, оскільки спільна межа земельних ділянок була порушена із значним відступом в сторону його земельної ділянки. В ході попереднього розгляду справи до участі у справі залучено в якості співвідповідача Котовську міську раду. В кінцевих позовних вимогах з урахуванням всіх уточнень (а.с. 1-9, 82-83 т.№1, а.с. 95-96, 134 т.№2) позивач, просив ухвалити рішення суду, яким: Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі Рішення Котовської міської ради від 19.11.2008 року №333-У та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER]. Зобов'язати [PERSON] повернути до Котовської міської ради Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий на його ім'я 16.10.2009 року в підтвердження права власності на присадибну земельну ділянку, площею 0,0330 га, що розташована в [ADDRESS]. Зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою, площею 360,19 м.кв., яка знаходиться в [ADDRESS], виділеної в користування на підставі рішення виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15.03.1974 року № 108. Зобов'язати Котовську міську раду Одеської області внести зміни до рішення від 19.11.2008 року №333-У, на підставі якого було збільшено розмір земельної ділянки [PERSON] та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відновити межі земельних ділянок відповідно до рішення виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15.03.1974 року № 108. Після відновлення меж земельних ділянок зобов'язати Відділ Держземагенства в Котовському районі Одеської області внести відповідні такі зміни до Державного земельного кадастру. Зобов'язати відповідача перенести паркан на межу між їхніми земельними ділянками та відновити бетонне покриття на місті раніше встановленого ним паркану. Стягнути з відповідача витрати пов'язані розглядом справи у розмірі 3442,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Позивач і його представники за довіреністю [PERSON] і [PERSON] в ході судового розгляду справи на позові наполягали. Відповідач і його представники за довіреністю [PERSON] і [PERSON] позов не визнавали (письмове заперечення до позову а.с.58) . Свою позицію обґрунтовували тим, що відповідно до рішення виконкому Котовської міської ради депутатів трудящих №108 від 15.03.1974 року йому, відповідачу, за рахунок присадибної ділянки [PERSON] площею 225,7 кв.м. та за рахунок земель міськземфонду площею 99,3 кв.м. була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею -325 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення виконкому Котовської міської ради від 25.12.1997 року цю ділянку передано у власність у порядку приватизації площею 332 кв. м. Збільшення розміру, переданої земельної ділянки сталось у наслідок перенесення всіма власниками будівель огорож в сторону [ADDRESS]. При видачі йому, відповідачу, державного акту належна йому землевпорядною організацією була виготовлена технічна документація на земельну ділянку та здійснені всі передбачені заміри. По факту земельна ділянка складала 330 кв. м. тому він погодився на таке зменшення аби не створювати сусідам перешкод і незручностей. Зменшення його земельної ділянки відбулось за рахунок того, що 0,33 м. відійшло до земельної ділянки позивача. Зменшення розміру земельної ділянки позивача на 0.20 м. з боку [ADDRESS] (з 13.85 до 13.65) сталося з навмисного перенесення огорожі самим позивачем зі сторони [ADDRESS]. Крім цього позивач набув право власності на будинок лише в 1988 році, відповідно до договору дарування, а тому має право на земельну ділянку у розмірі 348 кв.м. яка зазначена в цьому договорі. На цей час вся ця земельна ділянка у нього є. А тому підстав для задоволення позову не має. У позові просили відмовити у повному обсязі. Також просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Представник співвідповідача Котовської міської ради за довіреністю Морозов С.В. в ході судового розгляду справи позов не визнавав, оскільки не вбачав підстав для скасування державного акту, а вирішення спірного питання по межі вважав може мати місце лише шляхом мирової угоди між співвласниками домоволодінь. Представник Управління Держземагенства в Котовському районі Одеської області за довіреністю Сікорський С. проти позову заперечував за його безпідставності. Комунальне підприємство «Інвентаризатор» в ході судового розгляду справи заперечень чи згоди із заявлених позовних вимог не виказувало. Вислухавши пояснення сторін і їх представників, представників третіх осіб, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. При цьому ч.5 ст. 158 ЗК України визначено, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до приписів ст.3 ЦПК України право на звернення особи до суду виникає у разі необхідності захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Тому оскільки спір між сторонами Котовською міською радою не розглянутий, незважаючи на неодноразові звернення з цього приводу позивача, та у відповідності до положення ст.124 Конституції України яка передбачає право особи безпосередньо звернутись до суду за захистом своїх прав і свобод, суд вважає за можливе вирішувати цей спір по суті у судовому порядку та відповідно до всіх заявлених вимог. Вказана позиція висловлена також у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» (п.8.) яка визначає, що з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи і це визнається сторонами у справі позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є власними житлових будинків які знаходяться по сусідству. [PERSON] належить на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого нотаріально, 02.07.1988 року за реєстровим № 2200, набув від матері, [PERSON], право власності на цілий житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 348 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13-14). У порядку приватизації рішенням Котовської міської ради від 21.11.2012 року №313-УІ йому надана у власність земельна ділянка розміром 358 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.28). Попереднє рішення Котовської міської ради про приватизацію цієї земельної ділянки площею 348 кв.м. від 22.01.1998 р. №21 (а.с.27), скасовано згідно рішення від 21.11.2012 р. №311-УІ п.2.3. (а.с.123 т.№2). [PERSON] належить на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою площею 325 кв.м. від 15.03.1974 року, посвідченого Котовською держнотконторою 02.04.1974 року за р.№3379 і Акту введення в експлуатацію від 21.04.1981 року (а.с.165-169). Згідно рішення виконкому Котовської міської ради від 25.12.1997 року №551 йому передано у власність у порядку приватизації земельну ділянку по [ADDRESS] з площею 332 кв. м. (а.с.174). Згідно рішення Котовської міської ради від 19.11.2008 року №333-У йому повторно передано у власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,0330 га по [ADDRESS] (а.с.23) та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.24). Інших рішень з приводу надання чи припинення права на вищевказані земельні ділянки компетентними органами місцевого самоврядування м.Котовська після 1955 року не приймались. Згідно пункту 7 розділу 10 «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України, передбачено, що громадяни зберігають право на земельні ділянки, отриманні ними до 01.01.2002 року у власність або користування в розмірах, які були передбачені раніше діючим законодавством . Зазначене в генплані на земельну ділянку по [ADDRESS] від 21.11.1962 року рішення виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих від 16.04.1956 року №1124 про право на земельну ділянку площею 575,7 кв.м. (а.с.21), суд вважає помилково занесеним в цей генплан, оскільки вжиті сторонами заходи щодо його розшуку, в тому числі в Одеському обласному державному архіві, результатів не дали. Крім цього судовий експерт у своєму висновку (а.с.11 зворот т.№2) зазначає, що вказаний в цього генплані розмір земельної ділянки не співпадає з розмірами довжини та ширини земельної ділянки вказаними у цьому генплані. Суд також заначає, що питання надання та вилучення земельної ділянки є в компетенції органів місцевої влади, тому відповідна поточна технічна інвентарізація проведена працівником БТІ за своєю юридичною природою не є документом, що породжує чи змінює правовідносини по землекористуванню. Згідно цієї позиції, зазначена в Договорі дарування позивачеві будинку розмір земельної ділянки площею 348 кв.м., грунтувалась на даних які вказані в цих документах та на переконання суду мали помилки при їх складанні, а тому не можуть відображати реальні земельні правовідносини, що склались. Станом на час розгляду справи у фактичному користуванні власників вказаних будинків відповідно знаходяться земельні ділянки: по [ADDRESS] - 348,39 кв.м. (а.с.32 т.№2) і по [ADDRESS] - 321 кв.м. (а.с.32 т.№2). Вирішуючи вимоги позову в частині спірних земельних правовідносин, суд бере до уваги наступне. Рішенням виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих від 22.03.1955 року №14 [PERSON] було надано для будівництва будинку земельну ділянку площею 600 кв.см. кут [ADDRESS] (а.с.18). Згідно висновку №СЕ-2-1-130/15 судової земельної технічної експертизи від 10.04.2015 року площа цієї земельної ділянки згідно її параметрів мала розмір 598,90 кв.м., що майже відповідає розміру - 600,00 (а.с.11 т.№2) Згідно рішення виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих №108 від 15.03.1974 року відповідачу [PERSON], за рахунок зменшення присадибної дільниці [PERSON] на 225,7 кв.м. та за рахунок земель міськземфонду площею 99,3 кв.м. була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 325 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно цьому за домоволодінням по [ADDRESS] має залишитись земельна ділянка близько 374,3 кв.м. (600-225,7). Однак проекту розподілу в натурі цих земельних ділянок не збереглось. Відповідно до положень ст.184 Земельного кодексу України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, проведення топографо-геодезичних, картографічних, геоботанічних та інших обстежень і розвідування земель. Статтею 185 Земельного кодексу України визначено що землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями за рахунок коштів громадян та відповідно до закону. Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Як свідчить із пояснень сторін і матеріалів справи межові знаки встаноленого законом зразку між спірними земельними ділянками відсутні. Межі між земельними ділянками, щодо їх візуального розмежування до моменту встановлення в 2013 році металевого паркану [PERSON] не було. В Акті встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої у приватну власність … від 19.11.208 року [PERSON] відсутній його підпис щодо погодження меж цієї земельної ділянки (а.с.25). Сама по собі відсутність погодження в цьому акті з боку позивача щодо межі, не може бути беззаперечною підставою для визнання спірного державного акту на право власності земельну ділянку недійсним. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому для з'ясування спірних позицій сторін щодо цієї межі, зважаючи на різні данні технічних генпланів цих домоволодінь та відсутності належних межових знаків, за клопотанням позивача з цього приводу судом була призначена судова земельна технічна експертиза. Згідно висновку судової земельної технічної експертизи №СЕ-2-1-130/15 від 10.04.2015 року в момент приватизації земельної ділянки по [ADDRESS], а саме на момент видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, до неї входила частина земельної ділянки 11.8 кв.м. яка має входити до загальної земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.26 зворот т.№2). Доводи відповідача [PERSON] про зменшення позивачем в 2013 році площі своєї земельної ділянки за рахунок переустановлення частини огорожі (двох секцій) з боку [ADDRESS] приблизно на 40-50 см. в бік будинку, факт якої підтвердили свідки [PERSON] і [PERSON], пояснення на яке дано стороною позивача як виконання робіт по вирівнюванню частини огорожі приблизно на 20 см., на переконання суду не можуть мати суттєвого значення у вирішенні цього спору, оскільки спір існує щодо спільної межі між цими земельними ділянками і крім цього первісна загальна ширина двох цих земельних ділянок зі сторони [ADDRESS] розміром 26,5 м. практично не змінилась, що доводиться висновком вищевказаної судової технічної експертизи (а.с.32 т.№2). Відповідно до роз'яснень абзацу 3 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 р. «Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним». Згідно положень ч.І ст.І55 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Тому відповідно до закону та з урахуванням порушення прав землекористувача [PERSON], який позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію прибудинкової земельної ділянки по [ADDRESS] згідно з рішенням Котовської міської ради від 21.11.2012 року №313-УІ, оскільки частина належної йому земельної ділянки площею 11,8 кв.м. уже включена до складу приватизованої земельної ділянки по [ADDRESS], спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] слід визнати недійсним. Підстав для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнаного в судовому порядку недійсним, законом не передбачено, оскільки це протирічить загальному змісту цивільного права. Тому вимога позову з цього приводу задовленню не підлягає. Також з цього приводу не може бути задоволена вимога стовно зобов'язання відповідача [PERSON] повернути цей Державний акт до Котовської міської ради. У звязку із встанолення судом факту порушення права позивача з боку відповідача [PERSON] щодо землекористування земельною ділянкою по межі загальною площею 11,8 кв.м., а не рештою земельної ділянки площею 348,39 кв.м., тому позов в цій частині підлягає частковому задовленню, тобто, лише щодо порушеного права на 11,8 кв.м. земельної ділянки. Відповідно до вищезаначеного підлягає задовленню позов у частині відновлення (встановлення) межі між спірними земельними ділянками згідно до рішення виконавчого комітету Котовської міської Ради депутатів трудящих Одеської області від 15.03.1974 року № 108 та зобов'язання відповідача [PERSON] на перенесення паркану цю на відновлену межу між земельними ділянками по [ADDRESS] і [ADDRESS], яка згідно Додтоків №4 і №5 ( схематичного плану) до Висновку судової земельної технічної експертизи №СЕ-2-1-130/15 від 10.04.2015 року (а.с.31-32 т.№2) має проходити по лінії розмежування між спірними земельними ділянками на відстані 2,50 м. від будинку [PERSON] Не підлягає задоволенню позов в частині зобов'язання відповідача [PERSON] відновити бетонне покриття на місці раніш встановленого паркану, оскільки позивачем не представлено належних доказів його власності на це покриття (за відсутності в попередні часи межових знаків між земельними ділянками), а також доказів розміру та характеру такого можливого пошкодження. Не підлягає задоволенню позов в частині зобов'язання Котовську міську раду Одеської області внести зміни до рішення від 19.11.2008 року №333-У, на підставі якого було збільшено розмір земельної ділянки [PERSON] та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], а також зобов'язання Відділу Держземагенства в Котовському районі Одеської області внести відповідні такі зміни до Державного земельного кадастру, оскільки не існує доказів ухилення цих органів від виконання своїх функцій в майбутньому при наявності для цього відповідних документів. Тому суд не може розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні не існуючі порушення, оскільки це суперечить приписам чинного законодавства України. Також не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди, оскільки не існує доказів причинно-наслідкових зв'язків між станом здоров'я позивача і діями цього відповідача щодо встановлення паркану між спірними земельними ділянками згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку. Клопотання відповідача [PERSON] про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності згідно положень ст.267 Цивільного кодексу України суд не бере до уваги, оскільки Земельний кодекс України не передбачає строків позовної давності у захисті порушеного земельного права. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] слід стягнути а користь позивача судові витрати на проведення судовї земельної технічної експертизи у розмірі 3200 грн. Витрати на оплату вартості оформлення довіреностей у розмірі 242,38 грн. згідно ст.79 ЦК України не віднесено до судових витрат, а тому не підлягають відшкодуванню.

Outcome: partial