Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить встановити факт прийняття в спадщину [PERSON] квартири [ADDRESS] , та визнати право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , яка є бабою позивача. За життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого заповіла зазначену квартиру в рівних частинах батькові позивача [PERSON] та брату позивача [PERSON] по Ѕ частині кожному. [PERSON] померла [INFO] . Батько позивача [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном, прийняв спадщину вцілому, але оформлена спадщина була на Ѕ частину квартири. Право власності на Ѕ частину квартири, яка заповідалась [PERSON] , останнім не приймалась, та [INFO] [PERSON] помер. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , позивач прийняла спадщину після смерті батька, однак отримала свідоцтво про право на спадщину лише на Ѕ частину квартири, оскільки на іншу частину квартири свідоцтво про право власності в порядку спадкування не видавалось, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. 08.04.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні; витребувано матеріали спадкових справ у державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори та у приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Стець Н.М., постановлено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (а.с. 29-31) 06.05.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. (а.с. 86-87) Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Київської міської ради Хрущ А. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду відзив на позовну заяву, який містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с. 79-82) Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 703/2005, спадкової справи № 2/2009, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого комітетом по оренді і приватизації коммайна Дарницького району м. Києва № 755ж від 19.03.1993 року, реєстровий номер в Бюро технічної інвентаризації м. Києва - 4475. (а.с. 8, 45) 17.01.1996 року [PERSON] складено Заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. (а.с. 7) [INFO] спадкодавець [PERSON] померла у віці 73 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва від 20.05.1996 року, актовий запис № 722. (а.с. 10, 42) [INFO] , не прийнявши спадщину, помер спадкоємець [PERSON] у віці 36 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті у місті Києві від 10.08.2018 року, актовий запис № 14367. (а.с. 11, 46) 08.09.2005 року спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . На Ѕ частину квартири свідоцтво про право на спадщину не видано. (а.с. 13, 50) [INFO] [PERSON] помер у віці 65 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 17.08.2009 року, актовий запис № 14952. (а.с. 14) 17.09.2009 року дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] на ім`я приватного нотаріуса Стець Н.М. надала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка на користь доньки померлого - [PERSON] (а.с. 61) 30.03.2010 року [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М., на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . (а.с. 15, 16, 17-19, 68, 73) 11.01.2012 року [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М., на гаражний бокс № [NUMBER] ряд 1 в ГК «Планета», розташований по [ADDRESS] . (а.с. 76) Листом від 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності [PERSON] на вказану частину квартири. (а.с. 20, 21) Згідно зі статтею 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на день смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статті 534 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляються між ними в рівних частках. (ст. 554 ЦК Української РСР 1963 року) Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003 року встановлено, що Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 1223 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року і діяв на час звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статті 1261-1265 ЦК України 2003 року встановлюють черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України 2003 року). За правилом статті 1269 ЦК України 2003 року спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1296 ЦК України 2003 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (стаття 1297 ЦК України 2003 року). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, проте особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За змістом статті 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстав для висновку, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання його прав як власника, зокрема, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що предметом спору є вимоги позивача про встановлення факту прийняття в спадщину її батьком [PERSON] квартири [ADDRESS] , та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , оскільки позивачу приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на вказану частку спадкового майна. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved