Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON], з урахуванням збільшених позовних вимог, звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], яким просить встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, розірвати шлюб між нею і відповідачем, визнати житловий будинок у м. Новоукраїнка Кіровоградської області по пров. Суворова, 6 спільним сумісним майном подружжя та провести його поділ, визнавши за нею право власності на ? частину цього будинку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 13 березня по 22 грудня 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах і проживала разом із відповідачем за адресою м. Новоукраїнка по вул. Кірова, 84 однією сімєю як чоловік і жінка без шлюбу, а з серпня 2011 року проживала разом із відповідачем у м. Новоукраїнка по пров. Суворова, 6, який згодом 22.11.2011 року був ними придбаний за спільні кошти. 23.12.2011 р. вони уклали шлюб та зареєструвала своє місце проживання у придбаному будинку. У червні 2015 року відповідач вигнав позивачку разом із малолітнім сином з житлового будинку, так як він систематично погрожував їй власноручно вивезти її та її особисті речі до її матері [PERSON] за адресою м. Новоукраїнка по вул. Урицького, 73, де вона зараз і проживає з малолітньою дитиною. Будинок її матері є невеликим і вони проживають із сином в одній маленькій кімнаті, для дитини немає окремої кімнати і їй з дитиною потрібно належне житло. За період проживання однією сімєю та перебування у фактичних шлюбних відносинах ними було за спільні кошти придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по пров. Суворова, 6 у м. Новоукраїнка, проте оформлений був на відповідача. Відповідач не бажає добровільно визнати за нею право власності на ? частину цього будинку, а вона, будучи зареєстрованою в спірному будинку, не має до нього доступу, так як відповідач змінив замок на вхідних дверях. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], 10.07.2012 р., який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Їх шлюб не склався, вони не знайшли між собою порозуміння із-за протилежних поглядів на життя, відповідач необґрунтовано ревнував її, вчиняв сварки та бійки, її спроби зберегти сімю не дали позитивних наслідків, з червня 2015 року вони із відповідачем не спілкуються і проживають окремо, а тому просить розірвати шлюб та задовольнити інші позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що проживала разом із відповідачем [PERSON] однією сімєю у фактичних шлюбних стосунках з 13 березня 2011 року на найманій квартирі у м. Новоукраїнка по вул. Кірова, 84, яку спочатку винаймав відповідач, а потім вони жили в ній разом, з серпня цього ж року почали проживати за адресою [INFO], яку мали намір спільно придбати для своєї сімї. З цією метою ними було накопичено 4 тис. грн. Кожен із них мав власні доходи в сумі близько 3-4 тис. грн., які вкладали до спільного бюджету, й позивач розпоряджалась цими коштами за згодою відповідача, витрачаючи кошти на одяг та продукти. У серпні вона знайшла квартиру, яку з відповідачем вирішили спільно придбати для проживання. Повної суми у них не було, а тому вони сплачували за неї частинами, спочатку у серпні 2011 року вона особисто передала продавцеві [PERSON] 20 тис. грн., з яких 10 тис. грн. позичила вона у керівника [PERSON], в якої працювала на фірмі «Королівський смак», а інші 10 тис. грн. позивач позичив у себе на роботі. Решта суми 36 тис. грн. за день перед нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу вони вдвох передали [PERSON] За спільною згодою договір купівлі-продажу був зареєстрований на відповідача. У жовтні 2011 року вона завагітніла від відповідача. Їй відомо зі слів відповідача, що ця сума 36 тис. грн. була взята ним на роботі та вираховувалась з його заробітної плати протягом наступних двох років. Через три місяці вона повернула борг [PERSON] в сумі 10 тис. грн. із власних коштів. Під час відрахування із заробітної плати відповідача суми взятої ним позики, вони жили за кошти відповідача - 5001000 грн. в місяць і кошти, які вона отримувала як соціальну допомогу на утримання дитини. Під час проживання однією сімєю як чоловік і дружина, ні вона, ні відповідач в іншому шлюбі не перебували, інших фактичних шлюбних стосунків ні з ким не підтримували. Вони мали інтимні стосунки, планували народження дитини, хотіли придбати власне житло, спільно купували меблі і побутову техніку. Вона дбала про побут у їхній сімї, вела домашнє господарство, готувала їжу для себе та відповідача, займалась пранням спільного одягу, відповідач надавав їй кошти на ведення господарства, харчувався вдома, приймав участь у веденні спільного господарства, допомагав їй у побуті. 23.12.2011 р. вони уклали шлюб, й у них 10.07.2012 р. народився син [PERSON]. В даний час стосунки між ними погіршились, й відповідач вигнав її разом із дитиною з будинку, у звязку з чим вона зараз проживає у своєї матері за адресою м. Новоукраїнка по вул. Урицького, 73. Вона намагалась вживати заходів до примирення, але ці спроби не дали позитивного результату. Просить задовольнити позов у повному обсязі, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище Сидорук. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала, посилається на обставини, викладені у позовній заяві та повідомлені позивачкою [PERSON], додатково пояснила, що позивач має законне право на задоволення її позовних вимог, її позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, вважає, що в судовому засіданні доведено факт проживання сторін однією сімю як чоловіка та жінки без шлюбу. Вважає, що відповідач навмисно і недобросовісно ухиляється від державної реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірного житлового будинку із метою недопущення його подальшого поділу між подружжям, оскільки цей житловий будинок фактично був придбаний за спільні кошти подружжя, то його слід визнати спільним сумісним майном подружжям та поділити між сторонами, визнавши за позивачкою право власності на ? його частину. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, погоджується із розірванням шлюбу, інші позовні вимоги заперечив. Пояснив, що 13.03.2011 р. він познайомився із позивачкою, й з цього часу почали зустрічатися, живучи деякий час разом, деякий час окремо. Він винаймав квартиру за адресою м. Новоукраїнка по вул. Кірова, 84, позивач жила у своєї матері, періодично вони зустрічались у нього вдома, приблизно по 2-4 рази в тиждень, в цей період з березня по серпень 2011 року у них були власні кошти, які кожен витрачав самостійно, деколи він давав позивачці кошти, наприклад для приготування спільної вечері в ті дні, коли вони зустрічались. Деколи вона залишалась у нього ночувати, й в ці дні позивач готувала для них гарячі страви, після їжі вони спільно прибирали. Заперечує факт наявності у них в цей період стійких стосунків, наявність спільного побуту та ведення спільного господарства, оскільки вони лише зустрічались, а не постійно проживали спільно як чоловік і жінка. Речей позивачки у нього вдома не було, був лише деякий її одяг. Він хотів мати власне житло для своєї сімї, вони планували народження дитини, у звязку з чим у серпні 2011 року позивачка знайшла будинок, який він вирішив придбати. Він домовився про розстрочку платежу за придбання будинку, дав продавцеві [PERSON] завдаток 16 тис. грн. [PERSON] пояснила, що їй необхідний час для завершення оформлення документів на земельну ділянку під будинком, а тому у вересні 2011 року вона дозволила їм проживати в цьому будинку, й з того часу вони стали проживати разом однією сімєю у фактичних шлюбних стосунках. Сплачені в рахунок завдатку грошові кошти 16 тис. грн. були його власними коштами, заощадженими ще до знайомства із позивачкою, також інша сума 40 тис. грн. була заощаджена ним в цей же час. Договір у нотаріуса на придбання будинку був укладений на нього, проте на даний час цей договір ним не зареєстрований ні в БТІ, ні в реєстраційній службі. В даний час стосунки між ними погіршились, вони проживають окремо, їх шлюб фактично розпався і примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб між ним і позивачкою, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, вважає, що існують підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони фактично припинили подружні стосунки і не підтримують їх протягом тривалого часу. Вважає, що інші позовні вимоги не підлягають до задоволення у звязку із їх безпідставністю і недоведеністю, а саме тому, що відповідач в період з березня по вересень 2011 року спільно не проживав із позивачкою, не вів із нею спільного господарства і не мав спільного побуту, а лише періодично зустрічався із нею, спірний будинок придбаний за власні кошти відповідача, а тому позивач не має права претендувати на нього, оскільки нею не доведено переконливими доказами спільне джерело походження грошових коштів, витрачених на його придбання. Оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано у встановленому порядку, то відповідач не є власником цього майна, що унеможливлює, в свою чергу, визнання цього житлового будинку спільним сумісним майном подружжя та його поділ між сторонами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] працювала у неї на фірмі «Королівський смак», мала щомісячні доходи, восени до неї прийшла [PERSON] із проханням позичити у неї 10 тис. грн. строком на три місяці, пояснивши, що ці кошти потрібні їй на придбання житла. Вона позичила їй ці кошти в сумі 10 тис. грн., розписка чи інша письмова угода при цьому не складалась, оскільки вона довіряла [PERSON], через три місяці позивачка повністю повернула їй борг. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] в 2011 році почали разом проживати за адресою [INFO], проте не може пояснити, чи жили вони постійно чи періодично, оскільки за ними не спостерігала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] являється їй рідною дочкою, їй відомо, що у березні 2011 року [PERSON] познайомилась із відповідачем [PERSON] й з того часу вони стали проживати разом. Спочатку вони 4 дні жили у неї вдома в м. Новоукраїнка по вул. Урицького, 73, а потім [PERSON] перейшла проживати до відповідача за адресою м. Новоукраїнка по вул. Кірова, 84. Вона відвідувала їх щотижня, й завжди бачила їх разом. Стверджує, що позивач і відповідач проживали з березня по грудень 2011 р. однією сімєю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, мали спільний побут. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється депутатом Новоукраїнської міської ради, вона оглядала місце проживання позивачки [PERSON] за адресою м. Новоукраїнка по вул. Урицького, 73, про що нею було складено відповідний акт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач і відповідач почали жити разом за адресою м. Новоукраїнка по пров. Суворова, 6 в 2011 році, точного часу не памятає, знає, що в той час ще було тепло, йому відомо зі слів позивачки, що вони вдвох сплачували за цей будинок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в серпні 2011 року продала будинок за адресою пров. Суворова, 6 у м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Позивач [PERSON] приїхала оглянути житловий будинок, який їй сподобався, після чого обумовили суму в 56 тисяч гривень. При передачі завдатку в сумі 16 тисяч була присутня позивачка, договір завдатку не укладався. Після передачі завдатку, зі згоди господаря позивач та відповідач переїхали до домоволодіння. Коли вона приходила для заміру домоволодіння, позивач та відповідач проживали разом. Чи перебували вони в офіційному шлюбі їй не було відомо. В жовтні 2011 року, після належного оформлення документів уклали сам договір купівлі-продажу та позивач разом з відповідачем віддали залишок суми в розмірі 40 тисяч гривень. З оглянутих світлокопій паспортних даних вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], з 21.03.2012 р. зареєстрована за адресою [INFO], відповідач [PERSON], [INFO], з 25.01.2012 р. зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.7,8). З договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями вбачається, що 22.11.2011 р. між продавцем [PERSON] і покупцем відповідачем [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір, згідно якого Продавець передає, а Покупець набуває у власність жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями по пров. Суворова, 6 м. Новоукраїнка Кіровоградської обл. (п.1 Договору), відчужуваний будинок належить Продавцеві на праві власності (п.2 Договору), купівля-продаж будинку вчинено за 42\~264 грн., які Продавець отримав від Покупця до підписання договору (п.3 Договору), жилий будинок купується без згоди другого подружжя, так як Покупець в шлюбі не перебуває (п.11 Договору), згідно ст.657 ЦК України, цей Договір підлягає державній реєстрації (п.14 Договору), право власності на майно, згідно ч.4 ст.334 ЦК України, у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору (п.15 Договору) (а.с.9). Згідно витягу, цей правочин з купівлі-продажу оспорюваного будинку зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 22.12.2011 р. (а.с.11). Дійсна вартість спірного будинку станом на 28.10.2015 року становить 66\~189 грн., згідно поданого позивачкою звіту про оцінку майна. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 23.12.2011 р., який було зареєстровано Відділом ДРАС Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській обл., актовий запис № 120, від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.10,12), який станом на 26.06.2015 р. проживає із позивачкою [PERSON] за адресою м. Новоукраїнка по вул. Урицького, 73, згідно довідки про склад сімї (а.с.13). Згідно довідки Новоукраїнського КХП (а.с.34), відповідач [PERSON] працює слюсарем-ремонтником на Новоукраїнському комбінаті хлібопродуктів, вказана довідка не містить дати її видачі та вихідного номеру. Згідно технічного плану, оспорюваний жилий будинок має веранду, чотири сараї, погріб, туалет, басейн для води, забор (а.с. 35-40). Згідно архівної довідки № 374 від 25.09.2015 р., (а.с.59) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2015 р. (а.с.119-120), житловий будинок за адресою пров. Суворова, 6 у м. Новоукраїнка Кіровоградської області загальною площею 36,9 кв.м. зареєстрований на праві власності за [PERSON]. Згідно записів у трудовій книжці та індивідуальних відомостей про застраховану особу від 24.09.2015 р., відповідач [PERSON] в період 2001 2015 рр. працював і мав наступні доходи: в 2001 р. 405,70 грн., в 2002 р. 1565,82 грн., в 2003 р. 2827,58 грн., в 2004 р. 117,50 грн., в 2005 р. 5342,05 грн., в 2006 р. 8001,39 грн., в 2007 р. 14147,61 грн., в 2008 р. 23954,18 грн., в 2009 р. 26798,40 грн., в 2010 р. 33154,16 грн., в 2011 р. 25716,27 грн., в 2012 р. 27610,75 грн., в 2013 р. 29226,31 грн., в 2014 р. 23525,71 грн., в період січеньсерпень 2015 р. 20111,73 грн. (а.с.60-62, 63-66). Згідно довідки від 21.10.2015 р. № 88 ТзОВ «Оріон», за даними бух обліку ТзОВ «Оріон» за 2011-2014 роки не підтверджено факту укладення між відповідачем [PERSON] та ТзОВ «Оріон» цивільно-правових угод щодо позики, поворотної фінансової допомоги та передачі йому від товариства з інших підстав грошових коштів в сумі 40\~000 грн., також відсутні відомості щодо відрахування із його зарплати в межах дії безстрокового трудового договору, який був укладений в період лютого 2011 року вересня 2014 року, грошових коштів на виконання вищевказаних зобовязань, в т.ч. перед іншими особами (а.с.85). Згідно записів у трудовій книжці та індивідуальних відомостей про застраховану особу від 13.10.2015 р., позивач [PERSON] в період з 29.08.2011 16.07.2015 рр. працювала в ТзОВ «Королівський смак», і мала відповідні доходи, й також отримувала соціальну допомогу, а саме: в 2011 р. 4085,45 грн., в 2012 р. 5401,68 грн., в 2013 р. 9247 грн., в 2014 р. 14616 грн., в період січеньлипень 2015 р. 7805,87 грн. (а.с.86-88). Даючи оцінку поясненням сторін, показанням свідків і дослідженим письмовим доказам, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, у звязку із наступним. У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач позбавив позивачку та її дитину права користування житловим приміщенням, вигнавши їх з будинку, у звязку із цим шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились, сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують спільне господарство, а тому їхній шлюб існує формально, протягом розгляду справи судом вживались заходи до примирення сторін, які не принесли позитивного результату. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористалась позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. У відповідності із ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, відповідач визнав позов щодо розірвання шлюбу, у звязку з чим як позивач, так і відповідач заявили про неможливість збереження подружніх стосунків, заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, сторонами не заявлялось клопотання про надання строку для примирення, примушування до осіб до шлюбу є неприпустимим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст.640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно чч.3,4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, на імя відповідача [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір щодо відчуження нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, згідно вимог чинного цивільного законодавства та п.15 Договору купівлі-продажу будинку, проте відповідачем у встановленому порядку не зареєстрований. За таких обставин, договір купівлі-продажу оспорюваного житлового будинку вважається неукладеним, а тому право власності відповідача на таке нерухоме майно не виникло. Оскільки відповідач не набув у встановленому порядку право власності на оспорюване нерухоме майно житловий будинок, то у позивачки відсутні підстави для визнання вказаного будинку спільним сумісним майном подружжя, тобто у даному випадку фактично відсутній предмет цивільного спору. За відсутності предмету спору та недоведеності позивачем наявності іншого спірного майна, нажитого за час шлюбу чи фактичних шлюбних відносин, відсутні й підстави для визнання такого майна спільним сумісним майном подружжя та його подальшого поділу, а тому позовні вимоги про визнання житлового будинку у м. Новоукраїнка Кіровоградської області по пров. Суворова, 6 спільним сумісним майном подружжя та проведення його поділу із визнанням за позивачкою права власності на ? частину цього будинку є безпідставними та до задоволення не підлягають. У звязку із відсутністю предмету спору та відсутністю реєстрації за відповідачем права власності на спільне нерухоме майно, суд не дає юридичної оцінки представленим доказам щодо набуття цього майна під час спільного чи окремого проживання сторонами та доказам щодо придбання такого майну за власні чи за спільні кошти. Відповідно до положень ст.ст. 234,256 ЦПК України, в судовому засіданні суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема й фактів проживання\~\~однією\~\~сімєю чоловіка\~\~та жінки без шлюбу, якщо цей факт має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Із змісту вказаної статті слід зробити висновок, що судом можуть бути задоволені вимоги про встановлення лише тих фактів, що мають юридичне значення. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини, а саме проживання позивачки [PERSON] і відповідача [PERSON] однією сімєю як чоловіка і жінки без шлюбу в період з 13 березня по 22 грудня 2011 року, оскільки ці обставини підтверджені поясненнями позивачки, яка пояснила, що з 13 березня 2011 року вона проживала спільно із відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний побут і вели спільне господарство, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ствердили факт спільного проживання сторін у вказаний період, ці показання суд вважає правдивими, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі. Також цей факт частково визнаний самим відповідачем, який пояснив, що він почав проживати із позивачкою у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2011 року. Проте, незважаючи на доведення в судовому засіданні факту проживання сторін однією сімєю як чоловіка і жінки без шлюбу, цей факт не підлягає встановленню, а відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач не надала правового обґрунтування\~щодо\~наявності\~у\~неї\~суб'єктивного\~матеріального\~права\~на\~спірний\~будинок, яке\~би було\~\~порушено і підлягало захисту, а тому встановлення цього факту не має для позивачки жодного юридичного наслідку. Так, позивачка просить встановити цей факт з метою наступного захисту її права на частку у спільному сумісному майні подружжя на спірний житловий будинок за адресою м. Новоукраїнка Кіровоградської обл., пров. Суворова, 6, на який, на думку позивачки вона має право і це право не визнається (оспорюється) відповідачем. Проте, як встановлено вище, відповідач не набув право власності на вказане нерухоме майно, а тому й відсутній предмет цивільного спору, у звязку з чим встановлення цього факту не матиме для позивачки жодного юридичного значення, що є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] не зареєстрував своє право власності не спірне нерухоме майно, й відсутні правові засоби для примусу його до вчинення цієї юридичної дії, оскільки це є не обовязком, а правом відповідача, кожна особа діє самостійно та користується своїми правами на власний розсуд. Проте відмовляючи у задоволенні позовних вимог у звязку із фактичною відсутністю предмету спору, суд зазначає, що позивач у майбутньому не буде позбавлена права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом у разі набуття у встановленому порядку відповідачем права власності на це нерухоме майно. Також позивач не позбавлена права повторно заявити вимогу про встановлення факту її проживання із відповідачем однією сімєю як чоловіка і жінки без шлюбу, в разі виникнення спору щодо її прав на це або інше майно, набуте під час подружжя або фактичних шлюбних стосунків. Оскільки шлюб розпався з вини відповідача, то згідно ст.88 ЦПК України, понесені витрати на сплату судового збору за заявлену позовну вимогу про розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача на користь позивачки, а судові витрати по оплаті судового збору за інші предявлені позовні вимоги у звязку із їх безпідставністю слід залишити за позивачкою.

Outcome: partial