Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила збільшити розмір аліментів на утримання її малолітньої доньки [PERSON] до 1500 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2644,46 грн., суму індексації аліментів у розмірі 168,50 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 35 100 грн. понесені позивачем судові витрати в розмірі 383,38 грн. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що у її доньки з народження є суттєві проблеми зі здоров'ям, які потребують постійного обстеження, відвідування лікарів, проведення лікування та профілактичних заходів. Все це вимагає немалих грошових витрат. Однієї зарплати позивача та суми аліментів, встановлених рішенням Комінтернівського райсуду м. Харкова від 10.11.2011 року, не вистачає для забезпечення належного рівня лікування та оздоровлення дитини, розвитку її здібностей. 20 грудня 2003 року позивачем було зареєстровано шлюб з відповідачем, [PERSON]. [INFO] року у них народилася донька, [PERSON]. З початку 2005 року сторони проживають окремо, 12 жовтня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Дочка народилася дуже слабкою та з народження мала ряд важких захворювань, та під час її зростання їй було встановлено ряд нових діагнозів. Відповідачеві по справі було добре відомо про хворобливий стан дочки та потреби в її лікуванні, але з моменту, коли позивач пішла від нього, [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав у зв'язку з чим навесні 2005 року вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання її та доньки. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова було вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? усіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Натомість [PERSON] проігнорував вказане судове рішення та ухилявся від сплати аліментів. Навесні 2011 року позивач звернулася до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень на місяць, який рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова було задоволено. За її зверненням Комінтернівським відділом державної виконавчої служби харківського міського управління юстиції (далі -ВДВС ХМУЮ) було відкрито виконавче провадження. Відповідач, знаючи про проблеми зі здоров'ям у доньки і необхідність постійного лікування та застосування профілактичних заходів, нерегулярно сплачував аліменти. Факт ухилення відповідача від виконання судового рішення підтверджуються довідками Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 09.08.2012 року та 05.02.2013 року про неотримання аліментів за період з 01.02.2012 року по 31.01.2013 року Також позивач була вимушена звертатися до суду з позовом щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної дитини. Відповідач з самого народження дівчинки не виявляв до неї батьківської турботи, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, жодного разу не був у неї в дитсадку чи школі, не турбувався про її здоров'я, жодним чином не приймав участі у її вихованні. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2011 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його доньки. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги в уточненій редакції підтримала, та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], посилаючись на обставини викладені у позові, підтримала уточнені позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності за участі його представників (т. 1 а.с. 54). Надав до суду заперечення на позов в якому позовні вимоги позивача визнав частково, та не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо: збільшення розміру аліментів до 700 грн. щомісячно; сплати одноразово додаткових витрат на оздоровлення дитини Державному підприємстві «Клінічний санаторій «Курорт «Березівські мінеральні води» в розмірі 225 грн.; витрат на медичні обстеження у розмірі 74,50 грн.; та частково визнав позовні вимоги в частині витрат на канцелярські товари у розмірі 150 грн., витрат на ліки у розмірі 53,22 грн. Зазначив, що заборгованості по сплаті аліментів перед позивачем він не має у зв'язку з чим вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 35 100,00 грн. Також зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з нього додаткових витрат на купівлю велосипеда для доньки та планшета не визнає, та вважає їх необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала надані відповідачем заперечення на позовну заяву, просила позовні вимоги задовольнити частково. Та зазначила, що відповідач проти позовних вимог заперечує частково, а саме не заперечує проти: збільшення розміру аліментів та стягнення з нього 700 грн. щомісячно, щодо сплати одноразово додаткових витрат на оздоровлення дитини з 26.06.2014 року по 16.07.2014 року у ДП «Клінічний санаторій «Курорт «Березівські мінеральні води» в розмірі 225 грн., за проходження медичних обстежень в розмірі 74,50 грн., витрат на канцелярські товари в розмірі 150 грн., витрат на ліки в розмірі 53,22 грн. При цьому пояснила, що відповідач весь час справно сплачував аліменти, однак у 2012 році виникли поштові затримки, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до розрахунку, який надається представником відповідача, заборгованість по аліментам у відповідача відсутня та наявна переплата у розмірі 616,40 грн., а тому нарахування пені в розмірі 35 100,00 грн. є безпідставним і необґрунтованим. Також зазначила, що позивач [PERSON] безпідставно просить збільшити аліменти до 1500 грн., оскільки відповідно до Закону №1165-VII від 27.03.2014 року збільшення прожиткового мінімуму не передбачено, окрім того майновий стан відповідача не змінився та на своєму утриманні він має батьків пенсіонерів. З приводу здоров'я дитини зазначила, що донька відповідача не є інвалідом, відвідує плавання, займає призові місця і є звичайною дитиною. В частині позовних вимог про стягнення витрат на купівлю в майбутньому велосипеда, який ще не придбаний, та планшета для дитини просила відмовити, у зв'язку з тим, що вказані речі є протипоказаними для використання дитиною в силу стану її здоров'я, у зв'язку з тим, що згідно до наданої позивачем медичної документації дитина має проблеми з зором та в минулому мала черепно - мозкову травму, що виключає використання нею вказаних засобів, та може погіршити стан її здоров'я. В подальшому до судового засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення на позов, надані її сином 02.10.2014 року, та просила частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача 700 грн. щомісячно, стягнення додаткових витрат на оздоровлення дитини в розмірі 225 грн., за проходження медичних обстежень в розмірі 74,50 грн., витрат на канцелярські товари в розмірі 150 грн., витрат на ліки в розмірі 53,22 грн., індексації аліментів. В задоволенні позовних вимог в іншій частині просила відмовити. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Озеров В.Д. в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи та зазначив, що підтримує позовні вимоги в частині збільшення розміру стягнення аліментів, щодо позовних вимог про стягнення пені по заборгованості з аліментів, додаткових витрат покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду аліменти на дитину присуджуються у частці від доходу за нормою ст.183 цього Кодексу, а (або) у твердій грошовій сумі , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за ст.184 СК України за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 29.06.2004 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 11). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено та позбавлено [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], а також змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2005 року у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на місяць на дитину з [PERSON], та стягнуто з останнього аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку та до досягнення дитини повноліття або зміни матеріального становища сторін, починаючи з дати набрання рішення законної сили (т.1 а.с. 16-18). У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до інформації наданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» (далі - КЗОЗ «ХМДКЛ №19») від 25.09.2014 року та копії медичної картки №04/28 [PERSON], за період від народження та до 2009 року за результатами обстеження дитині було встановлено наявність захворювань за діагнозом: кон'югаційна жовтяниця, гіпоксично - ішемічне ураження ЦНС, гіпоксичні зміни, відновлювальний період ознаки гіпертензійно - гідроцефального синдрому, перінатально - ішемічне враження ЦНС відновлювальний період, лікворно - гіпертензій ний синдром, синдром тонусних порушень внаслідок гіпоксично враження ЦНС, забиття м'яких тканин, диспластична кардіопатія. Перебувала на обліку у невролога з приводу вегето- судинної дисфункції. В період з 2006 по 2013 рік хворіла застудними захворюваннями: гострий фарингіт, гострий трахеїт. Та в період з 2011 року: перебувала на обліку у гастроентеролога та офтальмолога з діагнозом: дисметаболічна нефропатія, дискінезія жовчовивідних шляхів, панкреатопія, функціональна диспепсія( з 2007 по 2014р.р.), двостороння гіперметропія, астигматизм ( з 2011 року), встановлено діагноз : порушення осанки, вальгусна деформація стопи, лівобічний поперековий сколіоз І-ІІ ступеню, бронхіт, гострий риніт, лівобічний отит, гіперплазія аденоїдів ІІ-ІІІ ступеню (т. 1 а.с. 92-93, т. 2 а.с. 3-70). З наведеного вбачається, що після ухвалення вищезазначеного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року, мало місце погіршення стану здоров'я дитини, у зв'язку з чим було встановлено наявність у неї ряду захворювань. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, які були стягнуті з відповідача за рішенням суду, підлягають частковому задоволенню частково, до розміру 700 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності з роз'ясненнями, що містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що додаткові витрати на утримання дитини передбачають фактично зазнані або передбачувані витрати. Згідно до довідки Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» № 66-03-31/88 від 05.09.2014 року [PERSON] придбала путівку в ДОУ «Березівські мінеральні води» на заїзд з 26.06.2014 року для своєї доньки [PERSON] оплата за путівку склала 450 грн. (квитанція №7928.400.1 від 13.06.2014 року) (т. 1 а.с. 27, 99 а). На підтвердження позовних вимог в частині стягнення витрат на купівлю канцелярських товарів та медичних обстежень позивачем надано копії товарних чеків та квитанцій до прибуткового ордеру, на загальну суму 521, 01 грн. та 149 грн. відповідно (т. а.с. 30,31, 100, 101). Також позивач, посилаючись на те, що враховуючи потреби дитини у відпочинку та оздоровленні, вона разом з дитиною з 30.07.2013 по 10.08.2013 року виїжджала до м.Феодосія, та просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості залізничних квитків, придбаних для проїзду дитини за маршрутом «Харків - Феодосія» та «Феодосія - Харків» у розмірі 92,86 грн. (загальна вартість квитків складає 185,73 грн.) (а.с. 25). Відповідачем позовні вимоги у цій частині не заперечувалися. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на придбання лікарських препаратів для лікування доньки, які були призначені останній за рекомендацією лікарів у розмірі 193,60 грн. слід зазначити, що позивачем на підтвердження зазначених позовних вимог було надано копії товарних чеків на загальну суму 387,20 грн. Однак, з наданої на запит суду КЗОЗ «ХМДКЛ №19» медичної документації на ім'я [PERSON] встановлено призначення дитині лише частини медичних препаратів, які вказані в наданих до суду товарних чеках (ципрофарм, мазь та масло від нежитю, карбонат, кратал, бронхіале, називін каплі, фенкарол, ципрофарм) на загальну суму 358,90 грн. У зв'язку з викладеним позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 179,45 грн. Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача половини витрат пов'язаних з придбанням планшету Lenovo Idea Tab A3000 Black вартістю 1596 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів на обґрунтування своїх посилань, що його придбання є необхідним та викликано особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини. Позивачем у своєму позові також було заявлено вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] частини витрат на придбання в майбутньому для дитини велосипеду вартістю 2000 грн. Суд приходить до висновку, що зазначені вимоги позивача задоволенню не підлягають, у зв'язку з тим, що вважає недоведеним, що заявлені [PERSON] зазначені витрати, які вона просить стягнути на майбутнє, є необхідними та запланованими на подальше. Окрім того, позивачка на час розгляду справи не понесла таких витрат, її права не порушені у розумінні ст. 3 ЦПК України. Додаткові витрати на дитину можуть стягуватися до досягнення дитиною повноліття, та у разі наявності особливих обставин. У разі понесення таких витрат у майбутньому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про стягнення частини витрат з відповідача. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ №1154/14-29 від 17.02.2015 року заборгованості по аліментам [PERSON] за виконавчим листом Комінтернівського районного суду м.Харкова у справі № 2-2038/11 від 21.12.2011року [PERSON] було нараховано до сплати аліменти: за період з 21.11.2011 року по 01.12.2011 року у розмірі 166,70 грн., та за період з 01.12.2011 року по 31.07.2014 року щомісячно у розмірі 500 грн. За період з 01.11.2011 по 31.07.2014 року [PERSON] було сплачено: 19.05.2012 року - 160 грн., 22.05.2012, 23.05.2012, 28.12.2012 року - по 500 грн., 31.01.2013 року - 400 грн., 27.02.2013 року - 600 грн., 18.03.2013, 30.04.2013, 22.05.2013, 18.06.2013, 09.07.2013, 31.08.2013, 30.09.2013, 24.10.2013, 30.11.2013, 10.12.2013, 31.01.2014, 26.03.2014, 19.05.2014, 23.06.2014 року - по 500 грн., 09.07.2014 року - 2500 грн., 29.07.2014 року - 4283,10 грн. За зазначений період було сплачено аліментів на загальну суму - 16783,10 грн., станом на 01.08.2014 року заборгованість відсутня, наявна переплата у розмірі 616,40 грн. (т. 2 а.с. 89). Для підтвердження проведення відповідачем [PERSON] виплат на виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача, сторонами до матеріалів справи було надано копії квитанцій (т. 1 а.с. 116-120). З вищезазначеного вбачається, що відповідачем [PERSON] в період з 21.11.2011 року по 31.07.2014 року аліменти за рішенням суду сплачувалися нерегулярно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка була повністю ним сплачена лише 29.07.2014 року. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях, та його представники у судовому засіданні, заперечували факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам. Та зазначили, що про існування рішення суду та про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 500 грн. відповідач дізнався лише 23.03.2012 року, та наявна заборгованість останнім була сплачена у травні 2012 року. В обґрунтування доводів щодо відсутності у відповідача інформації щодо відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, посилалися на встановлення цього факту рішенням суду, а саме ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова у справі 3 641/8087/14-ц за скаргою [PERSON] на постанову державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про арешт майна божника та оголошення заборони його відчуження від 30.03.2012 року. Вказаною ухвалою було задоволено скаргу заявника та визнано неправомірною та скасовано зазначену постанова (т. 2 а.с. 102-103). Однак, вищезазначеною ухвалою суду не встановлено обставини, коли саме [PERSON] стало відомо про існування вказаного виконавчого провадження. Зазначена ухвала лише містить в собі опис обставин, якими [PERSON] обґрунтовує свою скаргу та зазначає про те, що постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав 23.03.2012 року. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Будь-яких інших доказів в обґрунтування доводів про те, що відповідачу про існування виконавчого провадження стало відомо 23.03.2012 року, суду надано не було. У відповідності до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, стягнення неустойки у разі прострочення сплати аліментів за своєю правовою природою є не тільки дієвим способом захисту, перш за все, права дитини на утримання, а одночасно й мірою сімейно-правової відповідальності батьків. За загальновстановленими правилами, та виходячи з положень Сімейного кодексу України стосовно того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості платником аліментів у добровільному порядку або на момент стягнення. Таким чином, розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, а лише із суми боргу за певний місяць. Загальний розмір пені обчислюється шляхом складення нарахованної неустойки (пені) за кожний такий період. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Отже, для обчислення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів сума несвоєчасно виконаного аліментного зобов'язання визначається відповідно на 1 число місяця, який слідує за місяцем, коли необхідно було сплатити аліменти. Така сума заборгованості помножується на один відсоток (розмір пені) та на кількість днів, які пройшли до погашення заборгованості платником аліментів або до пред'явлення позову одержувачем аліментів, що укладається у відповідну формулу: N * 0,01 * X, де N - накопичена заборгованість за попередній місяць; 0,01 - (1 % від простроченої суми); Х - загальна кількість днів прострочення сплати аліментів. Виходячи з наведеного дійсний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем [PERSON] з 21.11.2011 року по 31.07.20143 року з урахуванням сум, які були сплачені відповідачем, складає 40 643,46 грн., з яких: за листопад 2011 року: (166,70 грн. х 1% х 971 дні) = 1618,66 грн.; за грудень 2011 року: (500 грн. х 1% х 940 днів) = 4700 грн.; за січень 2012 року: (500 грн. х 1% х 909 днів) = 4545 грн.; за лютий 2012 року: (500 грн. х 1% х 880 днів) = 4400 грн.; за березень 2012 року: (500 грн. х 1% х 849 днів) = 4245грн.; за квітень 2012 року: (500 грн. х 1% х 819 днів) = 4095 грн.; за липень 2012 року: (340 грн. х 1% х 727 днів) = 2471,80 грн.; за серпень 2012 року: (500 грн. х 1% х 696 днів) = 3480 грн.; за вересень 2012 року: (500 грн. х 1% х 666 днів) = 3300 грн.; за жовтень 2012 року: (500 грн. х 1% х 635 днів) = 3175 грн.; за листопад 2012 року: (500 грн. х 1% х 605 днів) = 3025 грн.; за січень 2013 року: (100 грн. х 1% х 543 дні) = 543 грн.; за лютий 2014 року: (400 грн. х 1% х 150 дні) = 600 грн.; за квітень 2014 року: (500 грн. х 1% х 89 дні) = 445 грн. Виходячи з положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за затримку сплати аліментів підлягають задоволенню в межах позовних вимог у розмірі 35 100 грн. Щодо позовних вимог щодо стягнення суми нарахованої індексації, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до розрахунку державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Гажа І.Л. від 05.09.2014 року було проведено розрахунок індексації за період з 21.11.2011 року по 31.08.2014 року, який склав 168,50 грн. (т. 1 а.с. 94). Вказаний розрахунок відповідачем оскаржено не було, та останнім не заперечується. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року N 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи з наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексації ґрунтуються на чинному законодавстві та узгоджується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України по справі № 6-113 цс 13 від 06 листопада 2013 року. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що додаткові витрати на утримання малолітньої [PERSON], були викликані особливими обставинами, а саме станом здоров'я дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, тому з урахуванням матеріального становища сторін, розміру присуджених аліментів з відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 831, 81 грн., індексацію у розмірі 168,50 грн., неустойку за затримку виплати аліментів у розмірі 35 100 грн., та збільшити розмір аліментів присуджений з відповідача на утримання доньки до 700 грн. на місяць. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial