Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з під арешту та визнання права власності . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що між нею та відповідачами було укладено усну домовленість, згідно якої відповідачізобовязався передати нерухоме майно за адресою: м. Дніпро вулиця Тітова квартира 82 та майно за адресою Дніпропетровська область селище Кіровське вулиця Орільська будинок 4В, проте до теперішнього часу відповідачі зобовязання не виконали, оригінал технічного паспорту на нерухоме майно не повернули. На телефоні дзвінки не відповідають, від зустрічей з позивачем ухиляються. В зустрічній позовній заяві позивач [PERSON] позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнає в повному обсязі, просить суд задовольнити його зустрічну позовну заяву . В обґрунтування своїх вимого зазначив про те, що між ним та відповідачами було укладено усну домовленість, згідно якої відповідачі зобовязалися добровільно передати йому документи з приводу нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область селище Кіровське вулиця Орільська будинок 4В, проте до теперішнього часу відповідач зобовязання не виконала, оригінал технічного паспорту на нерухоме майно не повернула. Однак з його боку він за взаємною домовленістю повернув позивачеві технічну документацію з приводу нерухомого майна за адресою: м. Дніпро вулиця Тітова квартира 82 . Позивач за первісним позовом [PERSON] неодноразово у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON]І.в судове засідання у справі не зявилась, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомили. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд його позову без його участі , проти винесення заочного рішення не заперечував. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з під арешту та визнання права власності не підлягає задоволенню, оскільки з боку позивача не надано жодних доказів щодо існування спірних правовідносин, у звязку з добровільною передачею їй документів щодо нерухомого майна, яке було предметом спору між сторонам. Зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення майна з під арешту та визнання права власності підлягає частковому задоволенню щодо вимог з приводу визнання за ним права власності щодо нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область селище Кіровське вулиця Орільська будинок 4В. В решті позовних вимог про звільнення майна з під арештусудом не встановлено правових підстав з огляду на надані докази сторонами. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] та ,було укладено усну домовленість, згідно якої відповідач зобовязалися добровільно передати йому документи з приводу нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область селище Кіровське вулиця Орільська будинок 4В, проте до теперішнього часу відповідачка зобовязання не виконала, оригінал технічного паспорту на нерухоме майно не повернула. Однак з його боку він за взаємною домовленість повернув позивачеві технічну документацію з приводу нерухомого майна за адресою: м. Дніпро вулиця Тітова квартира 82. Згідно кваліфікаційного сертифікату серія АЕ №002751 обєкт нерухомості за адресою :Дніпропетровська область селище Кіровське вулиця Орільська будинок 4Ввідповідає державно-будівельним нормам відповідно до прийнятого рішення Атестаційної архітектурно-будівельної комісії від 13.09.2013 №36 затвердженого президією Комісії 13.09.2013 №26-Е, зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 13.09.2013 за №2633 . Згідно до ст. 316 ЦК України права власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, на підставі ст.ст. \~10,\~11,\~60,\~212 - 215,\~218 , ст.224 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial