Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі також - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулась до суду з позовною заявою до Глухівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що її померлий батько мав у власності ? частину будинку та земельної ділянки. У зв'язку з тим, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на це майно, вона не може оформити право на спадщину на спадкове майно (а.с.2, 119). Ухвалою суду від 25.11.2016 р. за заявою позивача до участі у справі у якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с.42,46). [PERSON] (надалі також - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) подала зустрічний позов до [PERSON] про усунення її від права на спадкування, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. У зв'язку з тим, що [PERSON] хоч і є дочкою спадкодавця, проте вона не приймала участі у його матеріальному утриманні, догляді за хворим, не цікавилась станом здоров'я та не відвідувала його, а тому має бути усунена від права на спадкування (а.с.50-53). Ухвалою суду від 12.12.2016 р. цей позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.77-78). У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позов, поданий позивачем [PERSON], підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи, а проти зустрічного позову заперечив, посилаючись на не доведення обставин щодо підстав усунення від спадкування. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], проти первісного позову заперечили та наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Представник відповідача Глухівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення, у якому підтримав первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити (а.с.115-118). Вислухавши пояснення сторін і їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи, суд встановив наступне. [PERSON] належало право власності на наступне майно: ? частина житлового будинку загальною площею 46,2 кв.м. і житловою площею 31,0 кв.м. та ? частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1000 га, що знаходяться у [ADDRESS] (а.с.7-11, 13-15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.3). Позивач за первісним позовом [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, зміна прізвища підтверджується витягом з держреєстру актів цивільного стану (а.с.4-5). За рішенням Глухівського міськрайонного суду від 02.12.2015 р. встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю (а.с.59). Позивача за первісним позовом [PERSON] і відповідач [PERSON], кожна окремо, відповідно 28.11.2015 р. та 21.10.2015 р., тобто в установлений шестимісячний строк з дня смерті [PERSON], подали заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи. У видачі свідоцтва про право на спадщину відносно спірного майна позивачеві [PERSON] було відмовлено по причині відсутності належно оформлених правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, що підтверджується постановою нотаріуса (а.с.12). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а відповідно [PERSON] - четвертої черги. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідач за первісним позовом [PERSON] не ставила питання щодо зміни черговості та доведення своїх прав спадкувати разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Отже саме [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги, має право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що право власності померлого на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки для його обслуговування виникло на законних правових підставах, і це право не припинялось і не оспорювалось. Внаслідок відсутності у позивача [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельну ділянку, на ім'я спадкодавця, які входять до складу спадкового майна, і неможливості їх отримання, порушується право останньої, яке підлягає захисту. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. У п. 6 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз'яснив, що зазначене вище правило стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України, при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З наведеної норми слідує, що обов'язок дітей щодо утримання спадкодавця виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Іншими словами обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, а критерієм цього обов'язку є те, що отримувані батьками пенсія чи інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, придбання одягу, ліків тощо. Судом встановлено, що [PERSON] не був інвалідом та помер у віці 60 років, тобто якраз у той період коли він тільки досяг пенсійного віку та став вважатись непрацездатним. Водночас стороною позивача за зустрічним позовом не було доведено, що [PERSON] з часу досягнення пенсійного віку не мав можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування. Навпаки ж допитані у судовому засіданні свідки показали, що з моменту досягнення пенсійного віку [PERSON] отримував пенсію у розмірі приблизно 1600 грн., був забезпечений житлом, мав огород та сад, користувався мопедом для поїздок і на додаток йому допомагали [PERSON] та [PERSON] Таким чином на час виникнення спірних відносин у [PERSON] не виникало встановленого нормами Сімейного кодексу обов'язку утримувати свого батька, а відтак відсутні підстави для усунення від спадкування, що передбачені ч. 3 ст. 1224 ЦК України. Представник позивача за зустрічним позовом посилалась серед іншого й на підстави для усунення від права на спадкування, передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, позивачу за зустрічним позовом слід було довести: і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, підлягає з'ясуванню й те, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] хворів з 03.05.2012 р. по 21.05.2012 р. на пневмонію, а з 06.05.2015 р. по 22.05.2015 р. на кардіосклероз (а.с.60-63). Виписками з медичних карток стверджується, що після лікування у стаціонарі [PERSON] виписаний з лікарні у зв'язку з поліпшенням. Допитані у судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, показали, що [PERSON] після лікування і до часу смерті проживав один у своєму будинку і самостійно пересувався і обслуговував себе, самостійно їздив з м. Глухова у с. Горіле на велосипеді, мопеді, автобусі. Свідок [PERSON] додатково вказала на те, що після перенесеної пневмонії у 2012 р., [PERSON] ще працював до 2014 р. різноробочим, а у 2015 р. вона бачила його у своєму будинку як той працював по дому і сторонньої допомоги не потребував. Свідок [PERSON] вказав на те, що бачив [PERSON] весною 2015 р. коли той працював самостійно у підвалі будинку та вичерпував і виносив воду. Також свідки показали, що з моменту досягнення пенсійного віку [PERSON] отримував пенсію у розмірі приблизно 1600 грн., був забезпечений житлом, мав огород та сад, користувався мопедом для поїздок і на додаток йому допомагали [PERSON] та [PERSON] Отже позивачем за зустрічним позовом не було доведено фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від доньки (яка проживала у іншому місті) за умови її надання [PERSON] і [PERSON], та ухилення відповідача від надання допомоги батьку, проте відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Таким чином, уважно розглянувши твердження сторін в світлі всіх наявних матеріалів суд дійшов висновку про обґрунтованість первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішує, оскільки сторони не порушували цього питання, що не позбавляє їх вирішити це питання за правилами п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України. На підставі викладеного й у відповідності з ст.ст. 16, 392, 1216, 1218, 1223, 1224, 1258, 1261-1265 ЦК України, ст. 202 СК України,

Outcome: approved