Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] через засоби поштового зв`язку звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею [PERSON] право власності на Ѕ частину квартир [ADDRESS] : в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 115605,00 грн. як Ѕ частину від вартості автомобіля. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період з 16.10.1999 року по 15.09.2018 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Ввід шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу сторони мали спільний бюджет, спільно вели домашнє господарство, позивач разом з чоловіком приймала участь у витратах, пов`язаних з придбанням спільного майна. 29.07.2004 року сторони разом за спільні сімейні кошти придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Квартира за домовленістю сторін була оформлена на ім`я відповідача. Згідно висновку про вартість майна вартість квартири станом на 08.05.2019 року становить 793900,00 грн. 31.07.2013 року подружжям придбало автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] . За домовленістю сторін автомобіль був зареєстрований на позивача. Згідно довідки вартість автомобіля станом на 08.05.2019 року становить 231210,00 грн. За час нашого шлюбу між сторонами жодних домовленостей або шлюбних договорів не укладалося. Позивач вважає, що вказані квартира та автомобіль, є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] , що вона та відповідач мають право спільної сумісної власності на вказані квартиру та автомобіль у рівних частках. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, її колишній чоловік зневажає тим, що автомобіль є спільною сумісною власністю і повністю позбавив її можливості ним користуватися, аргументуючи тим, що йому він більш потрібний. Відповідач зневажає тим, що квартира є спільною сумісною власністю, штучно створює умови, які унеможливлюють нормальне спільне проживання в квартирі, постійно влаштовує сварки, наказує залишити квартиру. Позивач іншого житла не має. Мирним шляхом сторонам не вдається знайти порозуміння щодо нормального співіснування та спільного використання належного їм майна. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.06.2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.07.2019 року було забезпечено позов, оголошено заборону [PERSON] вчиняти дії, пов`язані з відчуженням квартири квартири [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, сторони були викликану в судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Герасименя О.Ю. подав заяву, якою просить задовольнити позов, розглянути справу у сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як встановлено під час розгляду справи та не заперечується відповідачем, сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках з 16.10.1999 року по 15.09.2018 року, проживали однією сім`єю та мали єдиний сімейний бюджет. За час шлюбу сторони набули у спільну власність наступне майно: - 29.07.2004 року сторони разом за спільні сімейні кошти придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Квартира за домовленістю сторін була оформлена на ім`я відповідача. Згідно висновку про вартість майна вартість квартири станом на 08.05.2019 року становить 793900,00 грн.; - 31.07.2013 року подружжям придбало автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] . За домовленістю сторін автомобіль був зареєстрований на позивача. Згідно довідки вартість автомобіля станом на 08.05.2019 року становить 231210,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя суд виходить з наступного. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно п.24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Норми СК України у ст.60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Вказані норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя. Судом встановлено, що вказані спірні квартира та автомобіль, є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача, частки яких є рівними. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд врахуває, що [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , іншого житла не має. Також суд врахував, що автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , є неподільною річчю та перебуває у фактичному постійному користуванні останнього. Вартість автомобіля станом на 08.05.2019 року становить 231210,00 грн. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір, враховуючи положення ст. ст. 71, 183 СК України та обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судових зборів в розмірі 5509,76 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 76 копійок. На підставі викладеного і

Outcome: approved