Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач вернувся з позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 12.07.1994 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, який 22.06.2009 року розірвано, про що 28.07.2011 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. У період шлюбу, у 2000 році відповідачці було подаровано незакінчене будівництво житлового будинку, процент готовності якого склав 72% і яке знаходиться в [ADDRESS]. Після отримання цього дару він разом із відповідачкою, власною працею та як подружжя, за власні та спільні кошти проводило будівництво. Він безпосередньо брав участь у добудові незавершеного будівництва, у якому він зареєстрований та проживає на даний час. Також він вносить оплату за спожиту електроенергію та газ. Вважає, що отриманий відповідачкою у дар житловий будинок готовність 72% будинку є власністю останньої, а решта 28% є спільною власністю подружжя, тобто за ним слід визнати право власності на 14% даного будинку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що їй у 2000 році було подаровано незакінчене будівництво житлового будинку, процент готовності якого склав 72% і яке знаходиться в [ADDRESS]. Вона за власні кошти проводила будівництво даного будинку, оскільки позивач ніде не працював та не мав можливості купувати будівельні матеріали, а тому повністю всю добудову до дарованого будинку вона проводила сама та за власні кошти. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що у 2000 році відповідачці, під час шлюбу, було подаровано незакінчене будівництво житлового будинку, процент готовності якого склав 72% і яке знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування незакінченого будівництвом будинку від 28.03.2000 року (а.с.96). Згідно довідки про об»єкт незавершеного будівництва № 32 від 15.05.2014 року на даний час готовність вищевказаного житлового будинку становить 84 %. Відповідно до ст.331 ч.2,3 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.05.2013 року визначено, що суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення даної категорії справ дійшов висновків, що у разі неприйняття збудованого будинку до експлуатації, і як наслідок не проведення його реєстрації в органах БТІ, такий будинок не може бути об'єктом права спільної сумісної власності. Інформаційним листом ВССУ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено, що виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), відтак статтею 331 ЦК не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Виходячи з вищепеліченого, суд вважає, що посилання позивача на норму статті 62 СК України є невірним та таким, що не слід брати до уваги, оскільки виходячи з вищенаведених норм Закону, незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію не зданий та не проведена його реєстрація в органах БТІ, то він, відповідно, вважається будівельними матеріалами. Таким чином, оскільки сторони під час шлюбу новостворене нерухоме майно не створили, то воно, відповідно, і не може бути об»єктом права спільної сумісної власності. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити у зв»язку з його безпідставністю та недоведеність позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. 331 ЦК України, ст. 24, 62 СК України та

Outcome: dismissed