Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2016 року звернулася до суду з позовом до Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В подальшому уточнила позовні вимоги і просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті 27.11.1999 [PERSON] та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на будинковолодіння, що розташоване по вул. Шевченка, 133 в с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 листопада 1999 року померла її мати [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 22,6 кв.м.), сараю «Б», що розташовані по вул. Шевченка, 133 в с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області. [PERSON] є спадкоємицею померлої [PERSON] першої черги за законом та прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння та користування спадковим майном. Інших спадкоємців у [PERSON], які б бажали прийняти спадщину після її смерті, немає. Проте, після смерті [PERSON] виявилося, що за свого життя вона не отримала правовстановлюючий документ на будинковолодіння та не здійснила державну реєстрацію свого права власності на нього. У звязку з цим позивач не має змоги документально оформити своє право власності на спадкове майно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті 27.11.1999 [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок із господарськими спорудами та будівлями, що розташований по вул. Шевченка, 133 у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області. Пояснила, що після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] переїхала до с.Білоцерківці Пирятинського району та проживала у будинку померлої, доглядала його та підтримувала у належному стані. Представник відповідача Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надіслав\~ до суду листа про слухання справи у його відсутність. Позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові. Судом\~ встановлено: 27.11.1999 померла [PERSON] (а.с.4). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~до складу спадщини входять усі\~ права та обовязки, що\~ належали спадкодавцеві\~ на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України\~ виникає у день відкриття спадщини. Внаслідок\~смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 39,6 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м), сараю «Б», що розташований по вул. Шевченка, 133 у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області (а.с.6-10). [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON] першої черги за законом за правилами ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК) в ред.1963 року,який був чинний на момент смерті [PERSON] (а.с.5). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає (а.с.24-25). Позивач після смерті матері розпочала користуватися житловим будинком, що розташований по вул. Шевченка, 133 у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області та який належав [PERSON]С, обробляти присадибну земельну ділянку. Тобто, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що належало [PERSON], а отже відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу УРСР - прийняла спадщину після її смерті. Інакше, як у судовому засіданні, факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON], встановити неможливо. Викладене також підтверджується: - показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт, що після смерті [PERSON] у 1999 році у її будинку проживала та користувалася майном її дочка [PERSON]; - довідкою Білоцерківської сільської ради від 02.03.2016, відповідно до якої мати позивачки [PERSON].,[INFO], на час її смерті 27.11.1999, була зареєстрована та проживала у [INFO], разом з нею на час смерті ніхто не проживав (а.с.12); - іншими матеріалами справи. Згідно ч.2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки у судовому засіданні дослідженими доказами по справі підтверджується той факт, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] - позовна заява в частині встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Після смерті [PERSON] виявилося також, що за свого життя вона не отримала правовстановлюючий документ на будинковолодіння та не здійснила державну реєстрацію свого права власності на нього (а.с.11). Відсутність указаних документів перешкоджає [PERSON] у розпорядженні спадковим майном (а.с.38). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~ \~ \~Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вказано в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна, спірне домоволодіння було збудовано в 1950 році (а.с. 9). Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обовязковою для судів. Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 03.08.2004 року для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Спірне домоволодіння згідно даних погосподарської книги Білоцерківської сільської ради Полтавської області рахувалося за [PERSON] (а.с.15). За наявності у матеріалах справи вказаної виписки із погосподарської книги доцільно говорити, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не повязувало момент виникнення права власності з обовязковою державною реєстрацією обєкту нерухомості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON], яка не зареєструвала в установленому чинним законодавством порядку правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а інакше як у судовому порядку визнати право власності позивача на зазначений житловий будинок та господарські споруди по вул. по вул. Шевченка, 133 у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області неможливо, позов [PERSON] про визнання права на спадкове майно підлягає задоволенню.

Outcome: approved