Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач в квітні 2014 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом і просила ухвалити рішення яким поновити її на посаді молодшої медичної сестри дитячого відділення Світловодської центральної лікарні Кіровоградської області з моменту незаконного звільнення,тобто з 16 березня 2014 року,стягнути з відповідача на її користь середній заробіток (з розрахунку 1500 грн.) за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення, з врахуванням індексу інфляції,за період з 16 .03. 2014 року до дати ухвалення судового рішення та стягнути з Світловодської ЦРЛ на її користь 10000грн. на відшкодування моральної шкоди,завданої у зв»язку з порушенням її конституційного права на працю внаслідок незаконного звільнення з роботи. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була звільнена відповідачем у вихідний день 16.03.2014 року з роботи на підставі ст.36п.2 КЗпП України начебто у зв»язку із закінченням строку трудового договору. Трудову книжку з відповідними записами вона отримала у відповідача 17.03.2014 року,а наказ про звільнення був отриманий згодом за запитом адвоката. Вважає звільнення незаконним і таким,що суперечить Конституції України та чинному трудовому законодавству України. В судовому засіданні позивач відмовилась від частини позовних вимог, а саме відносно поновлення її на роботі на вказаній посаді,оскільки на день розгляду справи вона працевлаштувалась ,але підтримала решту вищезазначених вимог та додала,що її звільнення з роботи є не що іншим,як вивільнення робочого місця для іншої особи,яку відразу ж була прийнята на цю посаду на період пологової відпустки молодшої медичної сестри дитячого відділення [PERSON], яка продовжує знаходити у даній відпустці. Про дані обставини їй стало відомо вже після звільнення. Вважає,що фактично вона була введена в оману юрисконсультом Світловодської ЦРЛ,під диктування якої вона написала повний текст заяви про звільнення з роботи у зв»язку з закінченням строкового трудового договору від 14.03.2014 року. Також , вважає,що до факту її незаконного звільнення з роботи шляхом омани має безпосереднє відношення завідуюча дитячим відділенням Світловодської ЦРЛ [PERSON],яка не пояснюючи про причину звільнення,відразу направила її до юрисконсульта цієї лікарні для оформлення вказаних документів. Ст.236 Кодексу законів про працю України передбачає виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Згідно ст..237-1 цього Кодексу,вона має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди,завданої їй незаконним звільненням з роботи і порушенням при цьому її конституційного права на працю,що призвело до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»зків ,що вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя. Вона була упереджено і шляхом омани звільнена з роботи з вказаних неіснуючих підстав та незаконно позбавлена можливості отримувати заробітну плату за працю,яка являлась її основним джерелом для існування,що суттєво погіршило її матеріальне становище. Незаконним звільненням та порушенням права на працю і винагороду за неї,відповідач боляче вдарив по її моральному стану,у зв»язку з чим у неї погіршився стан здоров»я,з»явилися такі негативні явища як головні та серцеві болі,безсоння,апатія і зневіра в принципи порядності та людяності,а тому вона оцінює моральну шкоду в сумі 10000.грн.і вважає,що розмір її є об»єктивним і відповідає ціні її моральних страждань від порушення конституційного права на працю. Просить задовольнити вказані позовні вимоги. Ухвалою суду , провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог [PERSON] про поновлення її на роботі на посаді молодшої медичної сестри палатної дитячого відділення Світловодської ЦРЛ Кіровоградської області з моменту незаконного звільнення,тобто з 16.03.2014 року закрито у зв»язку з відмовою позивача від зазначеної частини позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав і в судовому засіданні суду пояснив,що [PERSON] ,згідно наказу прийняття на роботу№852-к від 08.11.2007р.,працювала в Світловодській ЦРЛ з 08.11.2007р.малярем-штукатуром технічного відділу. В зв»язку з не проходженням чергового медичного огляду за власною заявою від 18.10.2013 року була переведена з 24.10.2013 року на посаду молодшої медичної сестри дитячого відділення на час щорічної відпустки молодшої медичної сестри цього ж відділення [PERSON],потім було продовжено тимчасову роботу позивача на вказаній посаді на час відпустки основного працівника по вагітності та пологам з 11.11.2013 р.,також за заявою від 07.11.2013р. Вважає,що з [PERSON] було укладено саме строковий трудовий договір відповідно до ст..23 КЗпП України . Підставою для припинення строкового трудового договору стало саме волевиявлення [PERSON],яка власноруч написала заяву 14.03.2014 року про звільнення її з посади з 16.03.2014 р.,а тому підстав для задоволення позову [PERSON] не має. Оскільки відповідач при звільнені не порушував норм трудового законодавства то і вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з Світловодської ЦРЛ моральної шкоди в сумі 10000грн. є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін , свідчення свідків [PERSON] та [PERSON],дослідивши письмові матеріали справи,суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем . Наказом за №852-к від 08.11.2007р. її було прийнято маляром-штукатуром технічного відділу Світловодської ЦРЛ. Наказом №06-01/488-к від 23.10.2013 року [PERSON] згідно її заяви було переведено на посаду молодшої медичної сестри палатної дитячого відділення Світловодської ЦРЛ на час відпустки молодшої медичної сестри дитячого відділення [PERSON].(а.с.6,9-10). Відповідно наказу №06-01/521-к від 13.11.2013 року Головного лікаря з основної діяльності Світловодської ЦРЛ було продовжено тимчасову роботу молодшої медичної сестри палатної дитячого відділення [PERSON] з 11.11.2013 року на час пологової відпустки молодшої медичної сестри палатної дитячого відділення [PERSON] Підставою для зазначеного наказу була особиста заява [PERSON]М.(а.с.11-12). 14.03.2014 року [PERSON] звернулась до Головного лікаря Світловодської ЦРЛ з заявою про звільнення в зв»язку з закінченням строкового трудового договору з 16.03.2014 року(а.с.14). На підставі вказаної заяви наказом Головного лікаря з основної діяльності Світловодської ЦРЛ за №06-01/86-к від 14.03.2014 року [PERSON] звільнена з роботи в зв»язку із закінченням строку трудового договору з 16.03.2014 року, за п.2 ст.36 КЗпП України(а.с.13). З платіжного доручення №409 від 20.03.2014 року слідує,що [PERSON] на картрахунок було перераховано заробітну плату при звільненні за березень 2014року(а.с.35). З запису трудової книжки позивача(а.с.37) слідує,що за наказом №22 від 26.05.2014 року директора ППОФ «Коріда» вона була прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень ППОФ «Коріда». Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим,що укладається на невизначений строк; на визначений строк,встановлений за погодженням сторін; таким,що укладається на час певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках,коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи,або умов її виконання,або інтересів працівника та в інших випадках,передбачених законодавчими актами. В даному випадку між сторонами було укладено саме строковий трудовий договір. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] завідуюча дитячим відділенням Світловодської ЦРЛ та [PERSON]- інспектор відділу кадрів Світловодськї ЦРЛ підтвердили суду,що [PERSON] працювала на посаді молодшої медичної сестри палатної дитячого відділення спочатку на час відпустки молодшої медичної сестри дитячого відділення [PERSON], потім її тимчасова робота була продовжена на час пологової відпустки [PERSON],а з 16.03.2014 року [PERSON] було звільнено в зв»язку з закінченням строкового трудового договору на підставі особисто поданої нею заяви. Ніхто з них при цьому тиску на позивача не чинив і в оману її не вводив. Позивач [PERSON] як в описовій частині так і в резолютивній частині позовної заяви не ставить вимоги про скасування наказу №06-01/86-к від 14.03.2014року про її звільнення,хоча вважає його незаконним . Виходячи з вищезазначеного, суд вважає,що процедура,встановлена законодавством про працю щодо звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України відповідачем Світловодською ЦРЛ Кіровоградської області не порушена, а заявлені [PERSON] вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України ,кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні позивачем не було надано жодних доказів стосовно введення її відповідачем в оману при звільненні та порушення відповідачем процедури ,яка встановлена законодавством щодо звільнення працівника за п.2 ст.36 КЗпП України, відтак вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення , з врахуванням індексу інфляції,за період з 16.03.2014 року до дати ухвалення судового рішення задоволенню не підлягають. Так само суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди,про які заявляла позивач, в зв»язку з не встановленням в судовому засіданні порушень відповідачем вимог трудового законодавства відносно [PERSON] На підставі ст.88 ЦПК України , у зв»язку із відмовою у задоволенні позову [PERSON],яка звільнена від сплати судового збору,судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та ст.ст.23, п.2 ст.36,231КЗпП України, ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК У країни,суд,-

Outcome: dismissed