Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] «Тульчинська центральна районна аптека № 90» звернулися в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами оренди нежитлового приміщення мотивуючи свої вимоги тим, що 1.06.2013, між [PERSON] «Тульчинська центральна районна аптека № 90» та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, за яким [PERSON] «Тульчинська центральна районна аптека № 90» передає, а Г. [PERSON] приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Тульчин, вул. Леніна, 58, площею 18,9 м2. Строк дії договору - 12 місяців. Сторони погодили орендну плату за користування приміщенням у розмірі 550,00 грн. на місяць з ПДВ, спосіб та порядок її сплати. 1.01.2014, вказаний договір було переукладено сторонами на строк 12 місяців зі збереженням інших істотних умов без змін. 1.01.2015, договір було переукладено по\-вторно без зміни істотних умов. Пунктом 6.2.3. договору оренди передбачене право орендодавця вимагати від оренда\-ря своєчасного внесення плати за користування приміщенням, а пунктом 7.1.2. відповідно, обов'язок орендаря своєчасно здійснювати орендні та інші платежі за договором. Крім того, в п. 7.1.10. вказано, що орендар зобов'язаний компенсувати всі збитки орендодавця, що ви\-никли з вини орендаря. Проте [PERSON] не виконує взятих на себе обов'язків зі сплати орендної плати, чим порушує норму, вказану в ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, за якою порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зо\-бов'язання (неналежне виконання). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за про\-строчення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення гро\-шових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржни\-ка за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв'язку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини бо\-ржника та сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зо\-бов'язання. В звязку з цим, просять суд, винести рішення яким стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в сумі 29310,54 грн., яка складається із основного боргу в сумі 13280 грн., пені 6625,56 грн., інфляційні втрати 8480,98 грн., 3% річних 924 грн., а також понесенні судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі статуту підприємства, позовні вимоги змінив. Просить суд стягнути з відповідача кошти за основним боргом в сумі 8730 грн., а також понесенні судові витрати з оплати судового збору 1827 грн. та за надання правової допомоги 4600 грн. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору та ордеру, зміненні позовні вимоги в сумі 8730 грн. визнав в повному обсязі, а також визнав вимоги щодо судових витрат в частині оплати судового збору. Судові витрати щодо оплати правової допомоги не визнав, зазначивши в своїх поясненнях, що представником позивача не надано розрахунків щодо вказаних витрат. Вислухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив: 1.06.2013, 1.01.2014 та 1.01.2015, між [PERSON] «Тульчинська центральна районна аптека № 90», в осіб директора [PERSON] та [PERSON], було укладено, аналогічні за змістом, договори оренди нежитлового приміщення строком на дванадцять місяців дії кожного договору. (а.с. 3-4, 5-6, 7-8). Відповідно до п.5.1, вказаних договорів, сторонами погоджено орендну плату за користуванням приміщенням в сумі 550 грн. на місяць з ПДВ. Згідно представленого сторонами копії остаточного акту звіряння, сторони погодили, що заборгованість орендаря [PERSON] перед орендодавцем, за період з 1.11.2015 по 24.02.2016, становить 8730 грн. Відповідно до положень частин 1, 3\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. За\~\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У\~ст. 759 ЦК України\~визначено, що\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до\~ст. 795 ЦК України\~передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Оцінюючи доводи сторін, судом враховано, що відповідно до умов договору, зокрема п. 5.2., плата за користуванням приміщенням вноситься в касу орендодавця або перераховується на рахунок орендодавця щомісяця (не пізніше 5-го числа поточного місяця) в національні валюті України. При цьому, сторони також погодили, що орендар вступає у строкове платне користування приміщення з моменту (дати) підписання сторонами акту приймання-передачі, у якому зазначаються стан приміщення та показання приборів обліку (електроенергія, вода тощо). Як встановлено в судовому засіданні сторонами такий акт прийому-передачі не складався. Однак, узгоджені дії сторін на укладення і підписання договору оренди, використання приміщення та часткова сплата орендної плати відповідачем, свідчать про наявність правових підстав для висновку, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, і саме приміщення використовувалось орендодавцем за призначенням, без зазначення будь-яких недоліків. З огляду на викладено, судом встановлено, що відповідачем в повному обсязі не виконанні взяті зобовязання щодо своєчасної сплати орендної плати за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 8730 грн., яка визнана відповідачем, внаслідок підписання акту звіряння, так і її представником в судовому засіданні. За змістом ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, вирішуючи вимоги позивача, судом враховано положення ст. 3 ЦПК України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10, 11 ЦПК, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~ належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи позицію представника відповідача щодо визнання позовних вимог, яка не суперечить чинному законодавству, суд\~дійшов висновку про обґрунтованість позовних\~вимог\~позивача в заявлених ним межах та\~про існування правових підстав для\~їх задоволення. Підлягають скасуванню заходи забезпечення позову встановленні ухвалою суду від 19.01.2016 щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно [PERSON], так як сума задоволених позовних вимог значно перевищує суму зазначену в ухвалі про забезпечення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позовних вимог судові витрати понесенні позивачем з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат понесених на оплату правової допомоги, суд враховує, що представником позивача надано копію договору № 1/12-15-20, укладеного між [PERSON] «Тульчинська ЦРА № 90» та Малим колективним підприємством «Вегос», яке діє на підставі статуту. Предметом даного договору є юридичний супровід спору з орендарем [PERSON] (включаючи консультування, складання процесуальних документів, ведення справи). Вартість вказаних послуг складає 4600 грн., аванс яких складає 2300 грн. На виконання умов вказаного договору представником позивача надано платіжні доручення про перерахування коштів: в сумі 600 грн. від 30.12.2015, згідно акту № 1/12-15-ю/2; 1200 грн. від 21.03.2016, згідно рахунку № 1/03-16; 2300 грн. згідно рахунку № 1/04-16. Однак, представником позивача суду не представлено доказів на підтвердження обставин щодо наявності правових підстав для надання вказаним підприємством юридичних послуг; рахунків на підставі яких проводились перерахування вказаних коштів та їх розрахунку. При вирішенні даного питання судом також враховано розяснення надані в п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014, «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в п. п. 3, 4, якої зазначено, що витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких умов, судові витрати в частині стягнення коштів на правову допомогу, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved