Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач АТ «ЮНЕКС БАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] на свою користь суму боргу за прострочену заборгованість у розмірі 19 366,86 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом 14 816,71 грн., сума заборгованості за процентами та комісіями 4 550,15 грн. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 24.10.2019 [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» з Анкетою-Заявою про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки. Відповідно до підписаної Анкети-Заяви від 24.10.2019 відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився з публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою, визначених у Публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п. 6.2.17 договору відповідач зобов?язався погашати всі заборгованості по рахунках та кредиту в строки, передбачені договором та у разі виникнення простроченої та/або несанкціонованої заборгованості, першочергово здійснювати повернення простроченої заборгованості за процентами та кредитом, штрафами, пенями та/або несанкціонованої заборгованості, а потім скористатися правом на отримання кредиту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві представник позивача просить провести розгляд справи без його участі, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання, призначене на 13.12.2021 на 09.30 годину, не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, конверт з судовою повісткою та іншими документами, надіслані за останнім відомим місцем його проживання: [ADDRESS] , повернувся до суду, причина повернення «адресат відмовився». Оскільки зареєстроване місце проживання відповідача у встановленому законом порядку встановити не виявилось можливим, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлено, що 24.10.2019 [PERSON] звернувся до АТ «ЮНЕКС БАНК» з Анкетою-Заявою про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки, на підставі якої підписано Виписку-повідомлення /а.с.5,6/. Відповідно до підписаної Анкети-Заяви від 24.10.2019 відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився із публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою, визначених у Публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб /а.с.44/. Таким чином, відповідно до Анкети-Заяви відповідач акцептував та приєднався до публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній Інтернет сторінці банку. Відповідно до пункту 10.1 договору про комплексне банківське обслуговування, даний договір набирає чинність та вважається укладеним з моменту акцептування клієнтом, тобто з моменту отримання банком від клієнта належним чином заповненої та підписаної Анкети-Заяви та діє протягом невизначеного терміну до моменту його розірвання або припинення з будь-яких інших причин, передбачених цим Договором. Відповідно до умов вказаного договору позивач відкрив відповідачу особовий рахунок у гривні та надав відповідну платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї. Пунктом 3.1.3. договору передбачено, що відповідач доручив позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 6.2.17 договору відповідач зобов`язався погашати всі заборгованості по рахунках та кредиту в строки, передбачені договором та у разі виникнення простроченої та/або несанкціонованої заборгованості, першочергово здійснювати повернення простроченої заборгованості за процентами та кредитом, штрафами, пенями та/або несанкціонованої заборгованості, а потім скористатися правом на отримання кредиту. Таким чином, відповідачем, за період з 26.10.2020 по 08.09.2021 отримано грошові кошти у розмірі 14 816,71 гривень, які перенесені на рахунок несанкціонованого кредиту, як вбачається з виписки по особовому рахунку /а.с.45/. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Після отримання у готівковій та безготівковій формі коштів та внаслідок відсутності чергового платежу від відповідача, спрямованого на погашення простроченої заборгованості, відбулося нарахування процентів за користування грошовими коштами за ставкою 52% річних. Відповідач, особисто підписуючи Анкету-Заяву від 24.10.2019, підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору та сплати процентів в розмірі 52 % річних /а.с.5/. Крім того, відповідачем особисто 25.10.2019 року підписана Виписка-повідомлення до Договору, згідно якої встановлено кредитний ліміт у сумі 15 000 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами 52 % річних строком до 25.10.2020 р., реальна річна процента ставка, відсотків річних - 84,9253%, загальна вартість кредиту - 21 973,65 грн. /а.с.6/. Отже, відповідач [PERSON] був ознайомлений та погодився у повному обсязі з усіма умовами кредитування. Таким чином, суд виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також, є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді сплати комісії. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами та комісіями. Встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, що згідно вимог ст. 610 ЦК України, є порушенням зобов`язань. Вказане підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості відповідача перед банком, доданим до позовної заяви, який при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах справи є належним та допустимим доказом у цій справі, а тому суд приймає його як вірний. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищевказаним кредитним договором, а з розрахунку кредитної заборгованості встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість. Станом на 08 вересня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 19 366,86 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає: 14 816,71 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями складає 4 550,15 грн. /а.с.46/. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19 366 гривень 86 копійок. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 366 гривень 86 копійок, з яких 14 816,71 грн. - заборгованість за кредитом, 4 550,15 грн. - заборгованість за відсотками та комісіями. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved