Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітня 2020 року звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на його користь 10\~000,00 грн. В\~\~ обґрунтування\~\~ позовних\~\~ вимог\~\~ [PERSON] зазначив, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.03.2020 року, справа № 554/1225/20 відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст. 303 КПК України. Даним рішенням йому фактично відмовлено у доступі до правосуддя, оскільки у своїх заявах він зазначив конкретні факти про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364,372,375 КК України. Відповідно до заяв від 17.10.2019 року та 18.10.2019 року він повідомив обставини щодо порушення права на захист [PERSON] , застосування працівниками поліції фізичного та психологічного насилля під час слідства по кримінальній справі № 04580007; фальсифікації кримінальної справи, внаслідок чого відповідно до вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року його засуджено, за пунктами 4,10 ч.2 ст. 115 КК до довічного позбавлення волі; за ч.2 ст. 15 і пунктами 1,9 ч.2 ст. 115 КК до 14 років позбавлення волі; за ч.4 ст. 152 до 10 років позбавлення волі. На підставі ст.. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді покарання довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2005 року його касацій скаргу залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду без змін. Ухвалою Верховного Суду від 28.03.2019 року касаційну скаргу його захисників задоволено частково, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року щодо нього змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ, на протокол явки з повинною [PERSON] від 09 .05.2004 року. Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві проігнорувало його заяви, його було позбавлено можливості довести ті обставини, які не були відомі ні йому, ні суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення та які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність, незаконність та несправедливість вироку. Вважав, що внаслідок вказаних дій йому було завдано моральної шкоди, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок чи фізичних, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Дані обставини унеможливлюють встановлення його непричастності до інкримінованих злочинів, викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких йому необхідний додатковий час та зусилля, він постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилось відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння і саме головне що в наслідок незаконного тримання стався розлад у його сім`ї. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відповідно до якого останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] завданої неправомірними діями, в повному обсязі у зв`язку із відсутністю будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи це тим, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві\~\~ всупереч чинному законодавству держави Україна не внесено відомості в ЄРДР. Так згідно листа заступника начальника Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві було розглянуто заяви [PERSON] від 17.10.2019 та від 18.10.2019, за наслідком чого йому було направлено відповідь листом від 25.11.2019 №П-6981/02-1-19/П-6980/02-1-19 про те, що в його заявах не міститься об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також звернуто увагу на право [PERSON] звернутися з дисциплінарною скаргою відносно суддів до Вищої ради правосуддя. Внаслідок цієї незаконної та протиправної бездіяльності йому завдано моральної шкоди. Згідно\~\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1\~статті 1176 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною 2\~ст.1176 ЦК України\~передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених\~ст. 1176 ЦК України\~є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Посилання позивача на численні звернення до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Згідно із ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2\~ст.23 ЦК України\~виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У частині другій\~статті 2 Закону\~встановлено, що право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у\~статті 1 цього Закону\~оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. У пункті 1-1 частини першої\~статті 2 Закону\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. В ході судового розгляду стороною позивача не надано суду доказів протиправної поведінки відповідача. Оцінивши в сукупності надані докази, суд виходить з того, що у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, та не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Позивачем не надано до суду доказів тому, що\~\~не внесенням відомостей в ЄРДР уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві\~, йому було заподіяно моральну\~\~шкоду.\~\~ Відповідно до\~ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів. Статтею 56 Конституції України\~проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зст.1173\~ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з\~ст.1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки до суду не надано належних доказів страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, факту протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed