Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк», правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № RF2-51625 від 06.04.2017 року в розмірі 23295,09 грн., а також судові витрати в сумі 1921,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06.04.2017 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №RF2-51625 від 06.04.2017 року, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 29500,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №19592336, №19592132 від 06.04.2017 року та випискою по рахунку. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів за дорученням позичальника. Проте відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконує, що привело до порушення прав позивача. У зв`язку з цим станом на дату подачі позову 22.02.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі - 23295,09 грн., з яких: 15710,57 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1383,34 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3838,59 грн. - сума заборгованості за комісіями; 2362,59 грн. - пеня. На адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2019 року позивача АТ «Кредобанк» було замінено його правонаступником ТОВ «Росвен Інвест Україна». В судове засідання представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» не з`явився, суду надав клопотання, в якому просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15. Судом встановлено, що 06.04.2017 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №RF2-51625 від 06.04.2017 року, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 29500,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №19592336, №19592132 від 06.04.2017 року та випискою по рахунку. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п. 2.5 кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.3 договору встановлено термін кредитування. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами, відповідно до п. 2.6 договору. Згідно п. 2.4 договору відповідач зобов`язується сплачувати позивачу 12,99 % річних за користування кредитом. Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідач щомісячно сплачує позивачу комісію за управління кредитом, відповідно до графіку платежів. Пунктом 5.1 договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п. 6.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором боржник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, вказаної в п. 2.4 кредитного договору, але не менше 2 грн. за кожен день прострочення. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до порушення прав позивача. В свою чергу банк вправі вимагати повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі порушення істотних умов кредитного договору; невиконання позичальником зобов`язань передбачених кредитним договором (п. 3.3, 5.8 договору). На адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу вих. №RF2-51625 від 18.12.2018 року щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована. Таким чином, станом на дату подачі позову 22.02.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі - 23295,09 грн., з яких: 15710,57 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1383,34 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3838,59 грн. - сума заборгованості за комісіями; 2362,59 грн. - пеня. Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. Враховуючи викладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству, дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23295,09 грн. Розмір заборгованості за кредитом підтверджується розрахунком заборгованості відповідача за спірним договором. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved