Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача Тернопільської міської ради, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на гараж № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що його батько [PERSON] у 1996 році придбав у ТОВ «Технотерн» гараж № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . У 2000 році його батько [PERSON] передав йому вказаний гараж, і з 2000 року по даний час він безперервно, добросовісно та відкрито володіє Гаражем № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . У 2016 році його батько [PERSON] помер. Проте, він з 2000 року він за власні кошти підтримував вказаний гараж у належному стані, здійснював ремонт та оплачував комунальні послуги. Після смерті батька не збереглися документи, які підтверджують факт купівлі спірного гаража у ТОВ «Технотерн». На даний час, ТОВ «Технотерн» припинило свою діяльність, а багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому знаходиться гараж № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м. перебуває на балансі ОСББ «Явір». Посилаючись на відкритість та безперервність володіння та користування гаражем впродовж 19 років, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на спірний гараж за набувальною давністю. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. 29 жовтня 2019 року від відповідача Тернопільської міської ради надійшов до суду відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, що для визнання судом права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України необхідними умовами є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, безтитульність володіння. У позовній заяві позивач стверджує, що його батько в 1996 році придбав у ТОВ «Технотерн» нежитлове приміщення - гараж № [NUMBER] , а в 2000 році передав йому цей гараж. А тому, на думку представника відповідача факт володіння майном з дозволу власника суперечить умові безтитульного володіння нерухомим майном, яка є необхідною при зверненні із позовом про визнання права за набувальною давністю. 09 лютого 2000 року в зв`язку із закінченням будівництва 36-ти квартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS] виконавчий комітет Тернопільської міської ради прийняв рішення №127 «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 36-ти квартирного житлового будинку з вбудованими стоянками для легкових автомобілів за адресою [ADDRESS] ». Відповідно до п.4.2 цього рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради право власності на гараж (автостоянку) № [NUMBER] оформлено за ТОВ «Технотерн». Посилаючись на зазначені обставини просили відмовити у задоволенні позову. 13 липня 2020 року судом закрито підготовче судове засідання у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду від 13 липня 2020 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник адвокат Хлєбніков С.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Тернопільської міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Судом установлено: Згідно пункту 4.2. Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №127 від 09 лютого 2000 року «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 36-ти квартирного житлового будинку з вбудованими стоянками для легкових автомобілів за адресою [ADDRESS] » вирішено оформити право власності на гараж (автостоянку) № [NUMBER] за ТОВ «Технотерн». Пунктом 7 Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №127 від 09 лютого 2000 року «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 36-ти квартирного житлового будинку з вбудованими стоянками для легкових автомобілів за адресою [ADDRESS] » вирішено ТОВ «Технотерн» передати, а об`єднанню співвласників багатоквартирних будинків «Явір» прийняти на баланс і обслуговування 36-квартирний житловий будинок з вбудованими автостоянками для легкових автомобілів за адресою: [ADDRESS] з відповідними інженерними мережами. Як убачається із інформації, викладеної у листі ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 1406/07-2 від 21 жовтня 2019 року, станом на 29 грудня 2012 року гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстрований за ТзОВ «Технотерн» на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 127 від 09.02.2000 року. Довідкою №55 виданої 27 серпня 2019 року Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Явір» стверджується, що [PERSON] з 2000 року безперешкодно постійно користується гаражем № [NUMBER] по [ADDRESS] . Згідно Акта обстеження, складеного комісією у складі: бухгалтера ОСББ «Явір» Гаврилюк О.С. та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженого головою правління ОСББ «Явір» Марків Л.Л., [PERSON] з 2000 року безперешкодно постійно користується гаражем № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] . На ухвалу суду про витребування доказів, Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради надано інформацію за №1079/28 від 12 червня 2020 року, згідно якої повідомлено про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації про реєстрацію нежитлового приміщення гаражу № [NUMBER] , площею, 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] , а також зазначено про неможливість надати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності на нежитлове приміщення гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що його не існує. 03 вересня 2019 року ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , з якого убачається, що загальна площа гаража № [NUMBER] по [ADDRESS] становить 21,3 кв.м. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON] . Судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Технотерн», за яким було зареєстровано гараж № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] припинило свою діяльність, а багатоквартирний будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ОСББ «Явір». Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідно до роз`яснень викладених п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] добросовісно і відкрито з 2000 року, тобто понад дев`ятнадцять років, користується гаражем № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, судом не встановлено, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає викладені у відзиві на позов, доводи представника відповідача Тернопільської міської ради про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, оскільки гараж № [NUMBER] , в 2000 році передано позивачу його батьком, а тому, факт володіння майном з дозволу власника суперечить умові безтитульного володіння нерухомим майном, яка є необхідною при зверненні із позовом про визнання права за набувальною давністю. При цьому, суду не надано доказів про те, що батько позивача [PERSON] був власником спірного гаража, а вказані твердження представника відповідача спростовуються наявними у матеріалах цивільної справи письмовими доказами. Так, згідно інформації Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради надано інформацію за №1079/28 від 12 червня 2020 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відсутні відомості про реєстрацію права власності гаражу № [NUMBER] , площею, 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності за набувальною давністю на гараж № [NUMBER] , площею 21,3 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . На підставі наведеного та

Outcome: approved