Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив в суд позов до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, котрі стягуються з нього на їх спільних синів [PERSON] та [PERSON] до 3'500 гривень. В обґрунтування вказаних вимог посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2018 року з нього в користь відповідача стягуються 6'000 гривень аліментів на утримання вказаних дітей. На даний момент він не здатний сплачувати такий розмір коштів, оскільки вдруге одружився, у цьому шлюбі народилась дитина. У нього відсутні будь-які доходи. Відповідач подала відзив на вказаний позов у якому просить у його задоволенні відмовити. Пояснює, що більшість обставин на які посилається позивач як на такі, що свідчать про зміну його матеріального становища мали місце ще до ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів. Так, вдруге позивач одружився 08 лютого 2018 року, підприємницьку діяльність припинив 21 лютого 2018 року, а рішення було ухвалено 12 березня 2018 року. Таким чином [PERSON], знаючи про існування вказаних обставин, у суді частково визнав позов і готовий був сплачувати 6'000 гривень. Також звертає увагу на те, що витрати на дітей зросли, оскільки вони відвідують спортивну школу, додаткові заняття з англійської мови, їм необхідно купувати одяг, ліки, продукти харчування. У позивача ж, як і раніше, залишається у власності низка нерухомого майна. У судове засідання позивач не з'явився, забезпечився явку свого представника адвоката Парубія І.М., котрий позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладений по позовній заяві. Додав, що його клієнт належним чином сплачує аліменти. Незважаючи на це, їх розмір є завеликим. Це може призвести до того, що у подальшому він буде не здатний їх сплачувати. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року. У даному шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ці обставини встановлені таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 607/12874/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, а тому, в силу частини 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказуванню не підлягають. Цим рішенням збільшено розмір аліментів, котрі стягувались з позивача в користь відповідача згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2016 року, та ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] по 6'000 гривень, щомісячно на утримання [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6-7) Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.ч. 2,3 ст. 183 СК України). Надаючи правову оцінку доводам позивача про неспроможність сплачувати аліментів на утримання своїх синів суд бере до уваги наступне. Як убачається з витягу із державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13 лютого 2017 року позивач взятий на облік як фізична особа-підприємець та 21 лютого 2018 року цю діяльність припинено. (а.с. 10-13) Відповідно до довідки № 1536/6/19-18-13-20/3105 від 30 листопада 2017 року, виданої Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області, за період з 01 квітня по 30 червня 2017 року сума чистого оподаткованого доходу від господарської діяльності [PERSON] становила 0 грн. (а.с. 14) 08 лютого 2018 року позивач уклав шлюб з [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 лютого 2018 року, актовий запис № 184, здійснений у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. (а.с. 18) Як обґрунтовано зазначає відповідач, усі вказані вище обставини, тобто і факт припинення господарської діяльності і укладення шлюбу мали місце до того, як 12 березня 2018 року судом було ухвалено рішення про збільшення розміру аліментів і встановлення їх у тому об'ємі, який стягується з позивача на даний момент. Саме тому вказані факти не слід розцінювати як такі, що викликали зміну матеріального стану [PERSON] після призначення аліментів, суд підкреслює саме після цього, а тому не можуть бути підставою для зміни їх розміру. При цьому варто зазначити, що знаючи про існування цих факторів, [PERSON] самостійно і добровільно погодився сплачувати аліменти на своїх синів в розмірі 6'000 гривень щомісячно, отже знав, що спроможний це робити. Єдиною обставиною, котра може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є факт народження [INFO] року у позивача ще однієї дитини - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 березня 2018 року; актовий запис № 703 від 29 березня 2018 року, здійснений у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. (а.с. 15) На утримання цієї дитини позивач також сплачує аліменти. Їх встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 607/14556/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. (а.с. 52-53) Як убачається з описової частини цього рішення [PERSON] просила стягувати з [PERSON] на утримання [PERSON] 3'500 гривень щомісячно. [PERSON] позов частково визнав та погодився сплачувати 3'000 гривень . Саме таку суму коштів і було стягнено судом. Таким чином позивач, знаючи, що з нього стягуються аліменти на [PERSON] та [PERSON] в розмірі 6'000 гривень погодився сплачувати ще 3'000 гривень на утримання [PERSON]. При цьому він чітко знав, що більше не займається підприємницькою діяльністю та вдруге одружився. Таким чином загальний розмір аліментів, котрі позивач сплачує щомісячно складає 9'000 гривень і на їх сплату він погодився самостійно. Це, на думку суду свідчить про те, що позивач має можливість нести такі витрати. При цьому [PERSON] не надав жодного доказу з якого можливо було б встановити його фінансове становище. Навпаки, зазначає, що його доходи дорівнюють нулю. Водночас, його представник у судовому засіданні неодноразово наголошував на тому, що його клієнт належним чином сплачує аліменти. Цю обставину частково визнає і відповідач. Для суду очевидним є той факт, що сплачувати 9'000 гривень щомісячно, утримувати себе та дружину неможливо без будь-яких фінансових джерел. Саме тому, суд сприймає критично факт відсутності у відповідача офіційного місця роботи та офіційних заробітків, як обставини, котрі негативно характеризують його майнове становище. Той факт, що [PERSON] не подав жодного доказу, котрий свідчив би про його реальні прибутки, а навпаки, намагався створити ілюзію відсутності у нього будь-яких фінансових надходжень, свідчать ні про що інше як про намагання приховати свої реальні доходи. Також суд вважає за необхідне зазначити про факт, який хоча і не має значення для розгляду цієї справи, однак заслуговує на увагу як обставина, котра характеризує позивача та його відносити з відповідачем. Співставивши текст позовної заяви, котра є предметом розгляду у даній справі з тією, яка була подана [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] (а.с. 20-21), вбачається що вони дуже схожі за стилем написання, викладом думок, послідовністю цитат законодавства, механізмом проведення математичних розрахунків і.т.д. Це виглядає досить дивно, а в сукупності з фактом перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, частковим визнанням ним позову, наштовхує на сумніви щодо істинних мотивів подання [PERSON] зазначеної позовної заяви. Окрім цього у позивача, як і раніше, у власності перебуває нерухоме майно у [ADDRESS] (площею 40,3 м2), нежитлове приміщення, фізкультурно-оздоровчий комплекс по [ADDRESS] (площею 185,8 м2), офісне приміщення по [ADDRESS] (площею 46,2 м2). (а.с. 36-37). Також суд взяв до уваги і матеріальне становище відповідача. [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] проживає без реєстрації у [ADDRESS]. Помешкання складається з однієї кімнати житловою площею 18,3 м2. Разом з ними там зареєстровані ще три дорослі особи. Вказане підтверджується довідкою № 1390 від 28 вересня 2018 року, виданою ДП «Фаворит 2», а також актом перевірки паспортного режиму [ADDRESS]. (а.с. 40, 41) Відповідач працює торговельним агентом у товаристві з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» і її заробітна плата за січень-серпень 2018 року склала 15'847,54 грн. Вказане стверджується довідкою про доходи від 25 вересня 2018 року. (а.с. 38) Як убачається з копій товарних чеків, квитанцій та фактур, відповідач купує дитячі предмети одягу, оплачувала заняття з англійської мови та плавання. (а.с. 33-34, 39) Таким чином, судом не встановлено, що після ухвалення рішення від 12 березня 2018 року, мала місце суттєва зміна майнового стану позивача, погіршення його стану здоров'я чи настання інших обставин, передбачених цим СК України, котрі б впливали на його платоспроможність. Тим не менше, факт народження у позивача дочки [PERSON] вплинув на його майновий стан, а тому розмір аліментів, котрі він сплачує на [PERSON] та [PERSON] таки слід зменшити до 5'000 гривень, щомісячно. Вимоги позивача про визначення порядку сплати аліментів шляхом перерахування коштів на відкриті банківські рахунки дітей до задоволення не підлягають, оскільки немає такої необхідності. Посилання позивача на нецільове використання відповідачем коштів, котрі він сплачує як аліменти, не доведені ним належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Також слід зазначити, що частинами 1, 3 ст. 179 СК України дійсно визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Обоє дітей позивача та відповідача є малолітніми, а тому не мають права на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними. Таке право вони набудуть лише після досягнення чотирнадцяти років коли стануть неповнолітніми. Понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial