Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 265/1000 (двісті шістдесят п`ять тисячних) частки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:005:0193, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Заповіту батько не залишив. Окрім неї, на момент смерті батька, були інші спадкоємці за законом першої черги, а саме його син (брат позивача), який відмовився від прийняття спадщини, а також дружина батька - гр. [PERSON] , яка у передбачений законом строк спадщину не прийняла. На сьогодні спадщину прийняла лише вона як спадкоємець першої черги. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.04.2019 року, з якої вбачається, що документи, що підтверджують право власності на спадкове майно (53/200 частки земельної ділянки) спадкоємцем не надані у зв`язку з їх відсутністю. Оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні, іншим способом, окрім судового, захистити своє право на спадкове майно вона не має можливості, а тому вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить визнати за нею право власності на 265/1000 (двісті шістдесят п`ять тисячних) частки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:005:0193, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з*явились , про розгляд справи повідомлені належним чином, представник позивача направив заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився. Просить розглянути справу без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Л.П. в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутності 3-ої особи. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 03.05.2018 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Запоріжжя, про що 06 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис № 7868 (а.с.10). Із засвідчених копій державного акту на право власності на земельну ділянку, а також запису про державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, які були надані у відповідь на адвокатський запит Головним управління Держгеокадастру у Запорізькій області, вбачається, що в графі «Форма власності» вказано: «Фізичні особи - Спільна часткова». В додатку до державного акта - списку співвласників - вказано, що [PERSON] , батьку позивача, належало 265/1000 частки земельної ділянки (а.с. 17-18). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народилася [INFO] та її батьком в свідоцтві про народження вказаний [PERSON] (а.с.7). Відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 статті 1268 ЦК України). Як встановлено у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2018 року спадщину після померлого [PERSON] прийняла лише його донька - [PERSON] (а.с. 21-23). Згідно роз`ясненням, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Звернувшись до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.04.2019, з якої вбачається, що документи, що підтверджують право власності на спадкове майно (53/200 частки земельної ділянки) спадкоємцем не надані у зв`язку з їх відсутністю (а.с. 20). Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, зокрема п. 23 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли позивач не може реалізувати своє право власності внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. В судовому засіданні на підставі наданих позивачем належних, допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, звернувшись у передбачений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, та в подальшому звернулася до нотаріуса з питання видачі їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але внаслідок відсутності оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно вона позбавлена на даний час можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме, на 265/1000 (двісті шістдесят п`ять тисячних) частки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:005:0193, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується вищезазначеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отже, позивач з об`єктивної причини позбавлена можливості захистити своє право власності на спадкове майно у встановленому досудовому порядку. Таким чином, аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved