Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що у червні 2013 року відповідач звернувся до неї із проханням позичити певну суму грошей. 13.06.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. У підтвердження факту передачі коштів і укладення договору відповідач склав розписку, у якій також було визначено умови повернення боргу, зокрема, строки повернення коштів - до кінця року, тобто до 31.12.2013 року. Однак відповідач, у визначений розпискою строк суму позики не повернув та в подальшому, на вимоги позивача про повернення коштів не реагує. Позивач, посилаючись на вищевказані обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 27190,00 грн., 3% річних в сумі 2447,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн. . Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника позивача надійшла заява, в якому останній просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надіслав. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Крім того, враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до\~ ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України). В силу вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено, що 13.06.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позивача грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобовязувався повернути до кінця року. Факт передачі коштів в сумі 1000 доларів США підтверджується розпискою про отримання позики від 13.06.2013 року (а.с.5). При цьому, згідно змісту розписки позичальник зобовязаний повернути всю позику до кінця року, тобто до 31.12.2013 року. Однак [PERSON] у визначений договором строк позику не повернув, порушивши умови зобовязання, у звязку з чим виникла заборгованість та позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов'язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобовязання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов'язку. \~Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1\~ст. 612 ЦК України). Положеннями ст. 626 ЦК України визначено поняття договору, який є домовленістю\~ двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Позивачем зобовязання за договором виконані в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.\~ Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 271190 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, враховуючи, що невиконане зобов'язання відповідача, за своїм характером є грошовим зобов'язанням, за прострочення його виконання позивач має право вимагати від відповідача штрафні санкції, передбачені ч. 2\~ст. 625 ЦК України. У матеріалах справи міститься розрахунок 3 % річних сформований позивачем, з яким суд погоджується та вважає його вірним, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 2447,00 грн. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість, на стягнення якої позивач має право, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 551,21 гривень з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved