Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним та скасувати договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] між дарите лем [PERSON] та обдарованою [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 03.07.2010 року. В обґрунтування зазначених вимог позивач покликається на такі обставини: Позивач [PERSON] та [PERSON] 04 листопада 2009 року уклали договір позики у виді розписки. За цим договором позивач, як позикодавець позичила відповідачам-позичальникам гроші в сумі 9500 доларів США. Цю суму відповідачі отримали 04.11.2009 року і зобов'язалися повернути гроші не пізніше 15 грудня 2009 року. Сторони домовилися, що відповідачі одержані в позику гроші витратять тільки на будівельну реконструкцію придбаного [PERSON] будинковолодіння [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не виконала взятого на себе зобов'язання по поверненню позичених грошей, позивач звернулася до Сихівського районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованої суми. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2010 року затверджено мирову угоду між сторонами, за якою відповідачі обіцяли повернути гроші в сумі 6900 дол. США, що еквівалентні 55200 грн., не пізніше 15 червня 2010 року. Проте, відповідачі у визначений мировою угодою та ухвалою суду строк грошей не повернули. Незважаючи на вимогу позивача про арешт усього майна, що належить відповідачу [PERSON], включаючи будинок № 3 по вул. Лаврівського, відповідачі з метою унеможливити в подальшому виконання рішення суду провели безоплатне відчуження за договором дарування 03 липня 2010 року належного [PERSON] 1/ 2 частини будинку [ADDRESS] на її доньку [PERSON] Позивач зазначає, що правочин, укладений між [PERSON] та [PERSON] про дарування частини житлового будинку за [ADDRESS] слід визнати недійсним, оскільки відповідачі дали конкретне зобов'язання - виконати рішення суду не пізніше 15 червня 2010 року за рахунок їх власного майна. Однак відповідачі знехтували рішенням суду і під час виконавчого провадження, ввівши в оману приватного нотаріуса [PERSON] провели відчуження частини житлового будинку, що уникнути виконання рішення. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимги підтримав, просиить суд позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.Третя особа: приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутності, при ухваленні рішення покликається на розсуд суду. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із ухвали від 13 травня 2010 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду згідно якої сторони стверджують, що відповідач одержала від позивача за договором позики 9500 доларів США, які еквівалентні 76 000 грн., з яких станом на 13.05.2010 року відповідач повернула позивачу 2600 доларів США; відповідач зобов'язується не пізніше 15 червня 2010 року повернути позивачу решту суми боргу 6900 доларів США, які по курсу національного банку України становлять в еквіваленті 55 200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Судом встановлено, що 03 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування 1/ 2 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд критично оцінює покликання позивача на те, що у відповідачів виникло зобов'язання відшкодувати суму боргу за мировою угодою затвердженою 13 травня 2010 року Ухвалою Сихівського районного суду за рахунок 1/ 2 частини житлового будинку [ADDRESS], оскільки такі обставини жодним чином не підтвердилися у судовому засіданні та у наданих суду доказах. Враховуючи вищевикладене в сукупності, судом з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, перевірено дійсність Договору дарування 1/ 2 частини житлового будинку [ADDRESS] за всіма можливими доказами. Належних доказів, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження недійсності договору не надано. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З урахуванням вищенаведених фактів та обставин, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог позивача, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed