overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила відповідача [PERSON] позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], 4 квітня 2018 року. \~ \~ \~ \~Позов мотивовано тим, що з моменту народження дитини, з квітня по травень 2018 року, відповідач [PERSON] ухилилась від виконання обов'язків по вихованню дитини, не піклувалась про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, неодноразово залишала дитину без нагляду чи то на сестру [PERSON] Дитина вилучена з сім'ї та перебуває у відповідному державному закладі. \~ \~ \~ \~13 липня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~12 березня 2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записана матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Батько дитини записаний в порядку, передбаченому статтею 135 СК України (а.с. 14-16). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] ухилилась від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету [PERSON] міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини, актом вилучення малолітньої дитини та актами обстеження умов проживання (а.с. 6-8, 19-21). \~ \~ \~ \~Таким чином, наведені докази підтверджують, що права неповнолітніх дітей на належне батьківське виховання було порушено відповідачем. \~ \~ \~ \~Тому, є законні підстави для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, враховуючи положення статті 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] міськрайонний центр зайнятості звернувся до [PERSON] з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 2517 грн. 22 коп., судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. В обґрунтування предявлених вимог позивач зазначає наступне. [PERSON] звернулася до [PERSON] міськрайонного центру зайнятості як шукаюча роботу. Наказом центру від 5 жовтня 2017 року їй було поновлено статус безробітної із поновлення виплати допомоги по безробіттю. У своїй заяві про поновлення статусу безробітного вона підтвердила про ознайомлення її з правами та обовязками відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Під час перебування на реєстрації в Центрі, [PERSON] не надала інформацію щодо факту отримання нею пенсії, у звязку з чим незаконно отримувала допомогу по безробіттю в період з 5 жовтня 2017 року по 14 березня 2018 року в сумі 2617 грн. 22 грн. Про відшкодування коштів 4 червня 2018 року Центром було видано наказ та направлено відповідну претензію [PERSON], яку вона отримала 5 червня 2018 року. 17 липня 2018 року [PERSON] сплатила 100 грн. в рахунок погашення заборгованості, однак після того жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості чи зменшення її суми остання не вчинила. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед Центром складає 2517 грн. 22 коп. В судовому засіданні представник позивача предявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Зазначив, що [PERSON] добровільно повернула 500 грн. сплаченої їй допомоги по безробіттю. Станом на 6 грудня 2018 року розмір її заборгованості складає 2117 грн. 22 коп. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала на суму 2117 грн. 22 коп., зауваживши, що дійсно добровільно вона повернула 500 грн. З огляду на доведеність в ході судового розгляду заборгованості на суму 2117 грн. 22 коп., що підтвердив представник позивача та беззаперечно визнала відповідачка,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] міськрайонний центр зайнятості звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів у розмірі 10\~792 грн. 51 коп., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що відповідач [PERSON] був зареєстрований, як безробітний у [PERSON] міськрайонному центрі зайнятості з 20.09.2011 року по 12.03.2012 року, з 26.03.2012 року по 25.09.2012 року, з 06.11.2013 року по 05.03.2014 року та отримував допомогу по безробіттю у відповідні періоди, при цьому, при зверненні до Центру зайнятості відповідач подавав заяви з проханням надати йому статус безробітного та призначити допомогу по безробіттю, у яких вказував, зокрема, що він не зареєстрований, як фізична особа-підприємець та ознайомлений з памяткою «Ваші права- Ваші обовязки». Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, на підставі заяви, представлених документів та відомостей, відповідачу було надано: 20.09.2011 року статус безробітного згідно з наказом від 20.09.2011 року № HT110920 та призначено допомогу по безробіттю з 20.09.2011 року по 12.03.2012 року; 26.03.2012 року поновлено статус безробітного згідно з наказом від 26.03.2012 року №НТ120326 та призначено допомогу по безробіттю з 26.03.2012 року по 25.09.2012 року; 06.11.2013 року надано статус безробітного згідно з наказом від 08.11.2013 року №НТ131108 та призначено допомогу по безробіттю з 13.11.2013 року по 05.03.2014 року (наказ від 10.07.2013 року 3НТ131113). За правилами ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення йому матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Позивач також зазначив, що за результатами обміну інформацією в електронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним Фондом України та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з Наказом Міндохордів і зборів України від 19.09.2013 року №494, у лютому 2014 року [PERSON] міськрайонним центром зайнятості була отримана інформація про осіб, які були зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та за даними відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі загальнообовязкового державного страхування мали не припинену підприємницьку діяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення незаконно отриманих коштів у розмірі 12\~858 грн. 57 коп., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що відповідач [PERSON] був зареєстрований, як безробітний у [PERSON] міськрайонному центрі зайнятості з 22.12.2005 року по 16.07.2006 року, з 19.09.2007 року по 12.02.2008 року, з 25.06.2013 року по 01.04.2014 року та отримував допомогу по безробіттю у відповідні періоди, при цьому, при зверненні до [PERSON] зайнятості відповідач 22.12.2005 року, 19.09.2007 року, 25.06.2013 року подавав заяви з проханням надати йому статус безробітного та призначити допомогу по безробіттю, у яких вказував, зокрема, що він не зареєстрований, як фізична особа-підприємець та ознайомлений з памяткою «Ваші права- Ваші обовязки». Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, на підставі заяви, представлених документів та відомостей, відповідачу було надано:22.12.2015 року статус безробітного згідно з наказом від 22.07.2013 року № HT130701 та призначено допомогу по безробіттю з 22.12.2005 року по 16.12.2006 року (наказ від 22.12.2005 року № НТ51222); 19.09.2007 року статус безробітного згідно з наказом від 19.09.2007 року № НТ070919 та призначено допомогу по безробіттю з 19.09.2007 року по 22.12.2007 року (наказ від 19.09.2007 року № НТ070919); 25.06.2013 року статус безробітного згідно з наказом від 01.07.2013 року № НТ130701 та призначено допомогу по безробіттю з 02.07.2013 року по 26.06.2014 року (наказ від 10.07.2013 року № НТ130710). За правилами ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення йому матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. За результатами обміну інформацією в електронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним Фондом України та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з Наказом Міндохордів і зборів України від 19.09.2013 року №494, у лютому 2016 року [PERSON] міськрайонним центром зайнятості була отримана інформація про осіб, які були зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та за даними відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі загальнообовязкового державного страхувння мали не припинену підприємницьку діяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON]-М. О. 11.05.2016 року звернулась до суду з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та при розірванні шлюбу просила змінити їй прізвище на дошлюбне - Новіцька. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 24.04.2014 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У позивача відсутні почуття до відповідача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Також позивач просила визначити місце проживання доньки з нею. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], уповноважила на представництво своїх інтересів [PERSON], який подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, позов підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Відомостей про причину їх неявки немає. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду у його відстуності, зазначивши що при розгляді позову покладається на розсуд суду. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони зареєстрували шлюб 24.04.2014 року. Від подружнього життя у них є донька [PERSON], [INFO] Суд вважає, що примирення між подружжям неможливе і не в інтересах їх сімї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи те, що на даний час дитина проживає з позивачем, відповідач не подав до суду заяву про визначення місця проживання дитини з ним, орган опіки та піклування при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини покладається на розсуд суду, у ході судового розгляду суду не було надано доказів, того що дитина не може проживати з позивачем і щоб не порушувати звичайний устрій життя дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини з позивачем підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути судовий збір у користь позивача, згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON]-М.Ю. звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], вказавши в ньому, що 09.09.1976 року сторони уклали шлюб, актовий запис №1660 від 09.09.1976 року. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Між ними зникли почуття взаємної поваги та любові, які є моральною основою шлюбу. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Також стверджує, що з 1994 року вона постійно проживає та працює за межами України, тобто сторони проживають окремо 23 роки. Позивачка вказує, що між ними досягнуто взаємної згоди з приводу того, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і суперечитимуть їх інтересам та поглядам на організацію сімейних відносин. Також зазначає, що позиція відповідача по справі щодо участі в процесі розлучення є досить інертною, а тому розірвання шлюбу через органи РАЦСу є неможливим. На основі викладеного просить розірвати шлюб між сторонами. Позивач в судове засідання не зявилась, однак від її представника надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також представник позивачки вказує, що йому достовірно відомо про те, що сторони разом не проживають з 1993 року, оскільки сторони є його батьками. Відповідач в судове засідання не зявився, про поважність причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 вересня 1976 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом ЗАГСу м.Чернівці, актовий запис №1660, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І- МИ №290733 (а.с.4). Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки шлюбні відносини сторони припинили, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому шлюб між [PERSON]-М.Ю. та [PERSON] слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] надала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не ухвалено рішення стосовно позовної вимоги, яку заявляв позивач. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, якою просив розглядати вказану заяву за його відсутності, наполягав на її задоволені. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, їхня неявка відповідно до ст.220 ЦПК України не перешкоджає розгляду зазначеної заяви. Суд дослідив матеріали справи, за наслідками чого прийшов до такого. Вказану справу рішенням цього суду від 08 жовтня 2013 року вирішено; позов судом задоволено, зокрема, припинено право спільної часткової власності [PERSON] на 389/4000 частин квартири [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 389/4000 частин квартири [ADDRESS], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку компенсації вартості 389/4000 частин квартири [ADDRESS] суму в розмірі 85325,0 (вісімдесят п'ять тисяч триста двадцять п'ять) гривень, визначено порядок виконання цього рішення, встановивши, що з набранням ним законної сили [PERSON] підлягають виплаті грошові кошти в сумі 85 325,0 (вісімдесят п'ять тисяч триста двадцять п'ять) гривень, внесені на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області згідно із квитанцією № ПН980705 від 07 жовтня 2013 року на депозит суду та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 800,0 гривень. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2013 представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій, зокрема, просив визнати за [PERSON] право власності на 389/4000 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 243,8 кв.м., житловою площею 158,5 кв.м. При цьому, відповідно до тексту рішення зазначене питання судом вирішувалось, в той час як в резолютивній частині рішення відсутні відомості щодо площі зазначеної квартири. З огляду на зазначене, суд вважає заяву про ухвалення додаткового рішення обґрунтованою, та такою, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 11.08.1991 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі дітей немає. Позивач повідомила, що спільне життя у них не склалося, вони втратили почуття взаємної любові та поваги, шлюб став формальністю, спільного побуту вони не ведуть, тому просить розірвати шлюб в судовому порядку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач подала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також подав заяву, в якій визнав позов в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 08.06.2005 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомила, що спільне життя у них не склалося, вони втратили почуття взаємної любові та поваги, шлюб став формальністю, спільного побуту вони не ведуть, тому просить розірвати шлюб в судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач подала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також подав заяву, в якій визнав позов в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved