Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач - [PERSON], яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], звернулася з позовом про визнання відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з серпня 2003 року позивач перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, від якого народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після народження другої дитини спільне життя сторін не склалось, оскільки відповідач мав сумнів у тому, що є батьком другої дитини, хоча згодом факт батьківства був встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. З 2004 року [PERSON] була одноособово зареєстрована у квартирі [ADDRESS], яка належала відповідачу на праві власності. У вказаній квартирі позивач з дітьми зареєстрована і на даний час. Відповідач - [PERSON] був зареєстрований одноособово у належній йому на праві власності іншій квартирі - [ADDRESS] У вересні [INFO] [PERSON] звернулася з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей, після чого відповідач прописався в квартирі [ADDRESS] та виселив позивачку разом з малолітніми дітьми із вище вказаної квартири. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2012 року [PERSON] разом із малолітніми дітьми була вселена в квартиру [ADDRESS], а [PERSON] вказаним рішенням зобов'язано не чинити перешкод позивачу разом із малолітніми дітьми у користуванні житлом. 10.08.2012 року [PERSON] уклав з позивачкою, яка діяла від імені та в інтересах малолітніх дітей, договір дарування, згідно з яким належну йому квартиру [ADDRESS] подарував своїм дітям - по ? частині кожному сину. У зв'язку з тим, що з моменту укладення договору дарування відповідач у вказаній квартирі не проживає, речі не зберігає, витрат на утримання квартири не несе, за комунальні послуги не сплачує, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі понад рік без поважних причин позивач надала акти за підписами сусідів, просила також взяти до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Підтримавши у судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. Зустрічний позов обґрунтований тим, що договір дарування квартири був укладений з тим наміром, щоб в рахунок призначених апелентів за рішенням суду забезпечити дітей. Після укладення цього договору [PERSON] змінила замки у вхідних дверях квартири, винесла речі [PERSON], фактично виселивши його з квартири і з того часу його до квартири не впускала. За зверненням [PERSON] 28.11.2012р. до міліції з приводу таких незаконних дій позивачки було відкрито кримінальне провадження, яке тривало до 10.10.2013р. Всі ці обставини свідчать про наявність поважних причин не проживання відповідача в спірній квартирі та про відсутність правових підстав для визнання його особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки кримінальне провадження закінчене постановою про його закриття, відповідач просить захистити його порушене право шляхом задоволення зустрічного позову, а саме - усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], вселити його у вказану квартиру, зобов'язати [PERSON] передати йому ключі від вхідних дверей в квартиру та не чинити перешкоди йому в користуванні житлом. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте, неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності малолітнім [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження, - на підставі договору дарування квартири від 10.08.2012р., укладеного між відповідачем - [PERSON] (дарувальник) та позивачем - [PERSON], яка діяла в інтересах своїх малолітніх дітей (обдарованих), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №8159. Право власності малолітніх [PERSON] та [PERSON] на зазначену квартиру зареєстровано в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 28.08.2012р. номер запису 36717, в книзі: д. 1044-294. З довідки №380, виданої ЖРЕО №418 17.07.2013р. убачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані власники - малолітні [PERSON], [PERSON], [INFO] народження, їх мати - [PERSON] та батько - [PERSON] Стаття 160 Житлового кодексу України передбачає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Отже, відповідач має право користування квартирою [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім обставин, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач за первісним позовом, встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, доказуванню підлягав факт відсутності відповідача - [PERSON] понад один рік без поважних на те причин. З наданих позивачем суду актів від 17.02.2013р., 13.03.2013р., 22.05.2013р., убачається, що мешканці квартир [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] склали їх про те, що дійсно в квартирі [ADDRESS] не проживає [PERSON] - на час відвідування квартири останнього в квартирі не було і його речей також. Зазначеними актами підтверджуються обставини, що мали місце на момент їх складання, - починаючи з 17.02.2013р. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] звернулася з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням 14.10.2013р. Доводи позивача - [PERSON] про відсутність відповідача - [PERSON] в квартирі понад рік без поважних причин спростовується матеріалами кримінального провадження №42012110040000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, з яких убачається, що 16.11.2012р. [PERSON] звернувся до прокуратури м. Києва з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] з приводу створення перешкод у користуванні квартирою; даний матеріал спрямований за підслідністю до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві для проведення перевірки в ході якої встановлено, що 23.08.2012р. [PERSON] змінила замки у вхідних дверях квартири та винесла речі, належні [PERSON] з квартири [ADDRESS]; кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого відділу Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві Мазуром А.О. тільки 10.10.2013р. на підставі п.2) ч. 1 ст. 284 КПК України (між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що не відноситься до компетенції правоохоронних органів). Оскільки причинами неможливості [PERSON] користуватися житлом є відсутність ключів у нього від вхідних дверей, замки в яких змінила [PERSON], особисті неприязні відносини між сторонами, в силу яких [PERSON] створено перешкоди [PERSON] у проживанні в квартирі, такі причини відсутності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] суд визнає поважними, а право [PERSON] користуватися квартирою - порушеним. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] має інше житло у власності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не входять в коло доказування по даній справі. Крім того, як показав допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином [PERSON], батько тривалий час проживає у його квартирі. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази порушення, невизнання або оспорювання відповідачем [PERSON] права власності своїх малолітніх дітей на квартиру [ADDRESS] не надано, натомість, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт зміни [PERSON] замків від вхідних дверей в квартиру, винесення нею речей відповідача та створення йому перешкод у користуванні квартирою. Отже, позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення належить задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір, сплачений [PERSON], підлягає стягненню з [PERSON] Враховуючи викладене та

Outcome: approved