Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 19 вересня 2009 року та зареєстрований виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 110. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 вересня 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 110. У шлюбі у сторін народилися: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розбіжності в характерах кожного із подружжя, протилежні погляди на шлюб та сім'ю, постійне нехтування відповідачем сімейними цінностями, внаслідок чого між ними постійно виникали конфліктні ситуації, напружені стосунки, що призвело до втрати один до одного почуттів любові і поваги, та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує на те, що продовжувати подальше спільне життя з [PERSON] не бажає, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. З посиланням на викладене, а також на приписи СК України позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 19 вересня 2009 року виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 110. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, який ухвалою судді Семерак І.О. від 01.07.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В ході судового розгляду справи позивач за зустрічним позовом скориставшись правом передбаченим ст. 31 ЦПК України подав заяву про збільшення зустрічних позовних вимог та з врахуванням збільшених зустрічних позовних вимог остаточно просив суд: - зобов'язати [PERSON] усунути йому - [PERSON] перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з донькою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO] - визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]: кожного заступлення [PERSON] у нічну зміну з 19:00 год. до 08:00 год. наступної доби з ночівлею доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], за місцем проживання [PERSON] без присутності [PERSON]; кожного першого та третього тижня місяця з 17:30 год. п'ятниці до 18:00 год. неділі з ночівлею доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], за місцем проживання [PERSON] без присутності [PERSON]; кожної суботи тижня, у дні народження доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у святкові дні Різдво Христове та Великдень з 15:00 год. до 18:00 год. без присутності [PERSON]; щороку з 09:00 год. 15 серпня до 18:00 год. 30 серпня та з 17:00 год. 29 грудня по 5 січня для спільного рекреаційного відпочинку та оздоровлення доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], з правом виїзду за кордон без супроводу та без присутності [PERSON]. Початок та закінчення зустрічі [PERSON] відбувається за місцем проживання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що з 19.09.2009 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] На теперішній час відповідач проживає окремо разом з своїми батьками. Діти тимчасово проживають разом з матір'ю, що стало для дітей психотравмуючим фактором через зміну звичних для них умов життя та кола оточуючих близьких людей, брак контактів дітей з батьком та обмеження взаємного використання батьком та дітей присутності один одного загрожує розвитку особистостей дітей. Позивач зазначає, що після того, як [PERSON] вирішила розлучитися, вона усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дітьми незважаючи на їх прихильність до нього. Проявляється це в тому, що півроку до засідання органу опіки і піклування він майже кожного дня телефонував відповідачці із метою домовитися про час, коли він може спілкуватися з дітьми, але обіцяючи сприяти спілкуванню та вихованню фактично заборонила цьому посилаючись на їх вік, зокрема вік сина, і на те, що він не зможе приділити йому належну увагу через зайнятість на роботі. Під час телефонних розмов та особистих зустрічей відповідач переходила на агресивну провокаційну манеру спілкування, незважаючи на присутність дітей та сторонніх осіб, постійно влаштовувала скандали та істерики, намагалась дискредитувати його в очах комісії з питань захисту прав дітей виконкому Ужгородської міської ради поширюючи інформацію, що не відповідає дійсності, зокрема відсутність його бажання брати участь у вихованні дітей, у спілкуванні з дітьми, а також виконувати батьківські обов'язки щодо матеріального забезпечення потреб дітей. Стверджує, що відповідач створює йому перешкоди для зустрічі та нормального спілкування з дітьми. Відповідач ігнорує його намагання приймати участь у вихованні дітей, розвитку їх здібностей . Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дітьми спричинить їм шкоду не існує. Позивач вказує, що створення перешкод відповідачем його спілкуванню із дітьми та ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування порушує на тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей, які тимчасово перебувають у неповній сім'ї. Враховуючи інтереси дітей та їх вік щодо можливості спілкування з батьком у дні народження, у літній та зимовий період року, органом опіки і піклування було надано свій висновок, однак без чіткого визначення часового проміжку, що надає можливість відповідачці ухилятися від виконання такого рішення, нехтувати одним із найбільш значимих особистих немайнових прав людини - права на спілкування, обмежувати його у інформації щодо стану здоров'я дітей. Третя особа надаючи висновок про його - [PERSON] участь у вихованні дітей не вказала мотивів та обґрунтувань з яких проігнорувала прохання у можливості побачень з дітьми кожного заступлення відповідачки у нічну зміну згідно графіку її роботи у нічний час з 19:00 год. до 09:00 наступної доби, кожного першого та третього тижня місяця з 17:30 год. п'ятниці до 18:00 год. неділі, кожного понеділка, вівторка, четверга та п'ятниці з 18:00 год. до 20:00 год. з дочкою у зв'язку з відвідуванням нею гуртків, незважаючи на те, що відповідачка в дійсності систематично працює у нічну зміну, святкові та вихідні дні, вибуває в інші населені пункти за межі Ужгороді, нехтує інтересами дітей, формує хибне уявлення про материнство. Графік встановлений органом опіки та піклування, на думку позивача, є недоцільним з огляду на те, що для повноцінного батьківського виховання, якого потребують діти, кількість часу для зустрічей є недостатніми, оскільки не в повній мірі відповідає інтересам дітей та суттєво звужує права батька на спілкування з дітьми, так і права дітей на спілкування з батьком. Крім того, позивач вказує, що не врахування його прав та обов'язків приймати участь у вихованні дітей особисто та самостійно, а не тільки у присутності відповідачки, призведе до порушення рівності прав та обов'язків батьків. За таких обставин, позивач просить визначити достатній, обґрунтований та доцільний спосіб його участі у вихованні та особистому контакті з дітьми, який ним визначено у заяві про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні позивач за первісною позовною заявою (відповідач за зустрічною) - [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема зазначила, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені, через різні характери та погляди на подружнє життя, відсутність підтримки з боку відповідача, між ними часто виникала суперечки в присутності дітей, що негативно впливає на їх психологічний стан, а тому вона не бажає перебувати з відповідачем у шлюбі. З грудня 2015 року вона з дітьми проживає окремо, спільного господарства з відповідачем не ведуть, подружні стосунки не підтримують. В задоволенні вимог зустрічної позовної заяви просила відмовити та пояснила, що не заперечує, щоб [PERSON] бачився з дітьми , однак останній не бажає приходити до них додому, він ходить в дитячий садок до доньки. Дійсно були випадки коли вона відмовляла відповідачу у зустрічі з дітьми, оскільки вони хворіли. Зокрема вказала, що не чинить перешкод позивачу у його спілкуванні з дітьми . Вважає твердження позивача викладені в зустрічній позовній заяві безпідставними. Представник позивача за первісною позовною заявою (відповідача за зустрічною) - [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву його довірительки просив задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити, вважаючи твердження позивача викладені в зустрічній позовній заяві безпідставними і недоведеними. Відповідач за первісною позовною заявою (позивача за зустрічною) - [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та не заперечив проти їх задоволення. Зазначав, що з грудня 2015 року вони дійсно спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, хоча основну причину прийнятого позивачкою рішення про розірвання шлюбу йому не відомо. Строк на примирення просив не надавати. Уточнені зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у зустрічному позові та заяві про уточнення позовних вимог. Надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові та заяві про уточнення позовних вимог. Зокрема пояснив, що спочатку відповідач йому надавала можливість спілкуватися з малолітніми дітьми, однак згодом відповідачка категорично відмовила йому у побаченні з дітьми, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судовому засіданні вирішення питання заявлених вимог залишив на розсуд суду. При цьому зазначив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні своїх малолітніх дітей, про що органом опіки та піклування надано відповідний висновок. На засіданні комісії були заслухані пояснення обох батьків з приводу обставин, що призвели до виникнення спору. Мати дітей на засіданні пояснила, що вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, заперечення відповідача за первісним позовом, пояснення представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується первісна та зустрічна позовні заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, 19 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 110, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2009 року, приєднаним до матеріалів справи. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. У даному шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднано до матеріалів справи. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджено сторонами в судовому засіданні, припинені з грудня 2015 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність бажання зі сторони позивача [PERSON] продовжувати спільне життя з відповідачем по справі - [PERSON] Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення первісної позовної заяви про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї статті передбачає, що примушування до припинення шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу і може мати наслідки, встановлені законом. . Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми , суд враховує наступне. Як встановлено судом, сторони проживають окремо, діти залишилися проживати з відповідачем [PERSON] , що сторонами не оспорюється. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у загострених відносинах та не можуть дійти згоди щодо виховання малолітніх дітей в добровільному порядку. Сторони фактично не заперечують про те, що між ними мають місце деякі розбіжності з приводу порядку зустрічей батька з дітьми. У зв'язку із наведеним, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву батька щодо визначення способів участі у вихованні дітей, надано висновок №317/12-34 від 08.06.2016 року про встановлення графіку зустрічей, згідно якого враховуючи інтереси малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також беручи до уваги малолітній вік дітей, орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вважає доцільним встановити [PERSON] наступний порядок зустрічі з його дітьми, а саме: перший та третій тиждень місяця з 17:00 п'ятниці до 17:00 суботи, другий та четвертий тиждень місяця з 10:00 суботи до 17:00 неділі з можливістю ночівлі дітей за місцем батька; щовівторка та щочетверга з 17:00 до 19:00 з можливістю відводити та забирати доньку з дитячих розвиваючих гуртків; спільний відпочинок батька та дітей протягом двох тижнів в літній період та одного тижня в зимовий; по дві години в день народження дітей; зустрічі проводити без присутності матері дітей, але за обов'язкового врахування стану здоров'я, інтересів та потреб малолітніх дітей. Батькам рекомендовано знайти взаємопорозуміння в питаннях виховання малолітніх дітей для їх подальшого нормального розвитку, сприйняття та усвідомлення сімейних цінностей та моралі. Як стверджує в своїх поясненнях позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні, графік побачень з малолітніми дітьми встановлений органом опіки та піклування є недоцільним з огляду на те, що для повноцінного батьківського виховання, якого потребують діти, кількість часу для зустрічей є недостатніми, оскільки не в повній мірі відповідає інтересам дітей та суттєво звужує права батька на спілкування з дітьми, так і права дітей на спілкування з батьком. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що відповідач безпідставно чинить йому перешкоди та не дає можливості спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні і взагалі бачитися з ними, вона штучно створює перешкоди у його спілкуванні з дітьми, посилаючись на їх вік, можливе порушення режиму харчування, відпочинку та розвитку. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, та підтверджується висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про встановлення графіку зустрічей від 08.06.2016 року №317/12-34, позивач - батько дітей [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS]. З акту обстеження побутових умов вбачається, що умови проживання в помешканні є добрими, квартира обладнана всіма необхідними комунальними зручностями, знаходиться на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку, складається з трьох кімнат облаштованих сучасними меблями та побутовою технікою, у квартирі створені належні умови для проживання та виховання дітей, є окрема дитяча кімната в якій є спальні місця для дітей, необхідні меблі, розвиваючі дитячі іграшки, стосунки в родині хороші, доброзичливі. [PERSON], як батько, усвідомлює та розуміє свій обов'язок приймати участь у вихованні своїх малолітніх дітей, має бажання їх виховувати, спілкуватися з ними, віддаючи свою турботу і батьківську любов. Відповідно до характеристики, виданої головою Закарпатського окружного адміністративного суду 10.11.2016 року, позивач [PERSON] працює суддею Закарпатського окружного адміністративного суду. За час роботи на посаді судді зарекомендував себе з позитивної сторони, як кваліфікований юрист, дисциплінований, сумлінний, серед колективу користується повагою. Дисциплінарних проваджень щодо [PERSON] порушено не було та до дисциплінарної відповідальності він не притягувався. Письмових доказів про те, де проживають малолітні діти разом з матір'ю, за якою адресою, а також акт обстеження побутових умов їх проживання до суду не надано. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] працює на посаді інспектора роти №1 УПП у містах Ужгороді та Мукпчеві ДПП з 28.11.2015 року, що стверджується довідкою начальника від 02.06.2016 року. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно положень ч.1-ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як встановлено судом, фактів жорстокої або негідної поведінки [PERSON] відносно малолітніх дітей не було і вказані обставини сторонами не заперечувалося. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з частиною другою даної статті розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У пункті1 частини 2 статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно роз'яснень, що містяться в абз.3 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Суд вважає, що відповідачем за зустрічною позовною заявою не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дітей, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дітей. Відсутні докази на підтвердження фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з донькою та сином з боку батька . Також відповідачем не надано доказів, що Позивач застосовував фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дітей. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязнені стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути Позивача від спілкування з дітьми. У статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідачкою не надано доказів, що зустрічі батька з дітьми у її відсутності перешкоджатимуть їх нормальному вихованню та доказів на підтвердження того, що порушують її права та права малолітніх дітей. Відповідно до частин 4 та 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав…. обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків…., а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч.6 цієї статті суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із наданим висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про встановлення графіку зустрічей від 08.06.2016 року №317/12-34, так як він є недоцільним і необґрунтованим з наступних мотивів. В процесі судового розгляду встановлено, що відповідачка [PERSON] ніби й не заперечує щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей, однак категорично заперечує зустрічі батька з дітьми у її відсутності, а також заперечує щодо тривалості годин та спільного відпочинку батька з дітьми у її відсутності, з мотивів їх малолітнього віку, що може, на її думку, негативно вплинути на інтереси дитини. Так, встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Єдиною обставиною, яку законодавець визначив як перепону для спілкування батьків зі своїми неповнолітніми дітьми, є таке спілкування, що перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідач не надала суду жодних доказів того, що спілкування позивача із дітьми у її відсутності перешкоджає нормальному розвитку дітей. Не надано доказів того, що позивач не спроможний забезпечити під час особистих зустрічей з дітьми дотримання режиму харчування, їх розвитку та відпочинку . Суд вважає, що відповідачкою не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дітей. Відсутні докази на підтвердження фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з дітьми з боку батька . При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна із основних засад і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимирів права. Ця правова позиція суду ґрунтується в тому числі на рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які пов'язані із здійсненням батьками своїх прав та виконання батьківських обов'язків та регулюються Конституцією України,Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Декларацією про права дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року. Так, відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зважаючи на норми чинного законодавства, з урахуванням поведінки сторін, їх загострених відносин, при визначенні способу участі батька у вихованні дітей та в спілкування з ними, суд враховує вік дітей, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітніми донькою та сином, відсутність доказів, що батько дітей несе загрозу та його спілкування суперечить їх інтересам, бажання та можливості піклування про здоров'я та інтереси дітей обох батьків, а також виходить із розумного балансу на участь обох батьків у вихованні їх дітей. Не врахування права та обов'язку позивача приймати участь у вихованні дітей самостійно, а не тільки за домовленістю і в присутності відповідачки, протиправно обмежить як права позивача на спілкування з дітьми, так і права дітей на спілкування з батьком, призведе до порушення рівності прав та обов'язків батьків, а відтак на думку суду спілкування батька з дітьми виключно в присутності матері є таким, що не сприяє інтересам дітей та не доцільним. Крім того, на думку суду, визначення кількості годин органом опіки і піклування для зустрічей батька з дітьми є таким, що не в повній мірі відповідає інтересам дітей та суттєво звужує права батька на спілкування з малолітніми дітьми, так і права дітей на спілкування з батьком. Таким чином, суд вважає встановленим, що на теперішній час між сторонами існує спір з приводу участі батька у вихованні малолітніх дітей, періодичності, систематичності та інших умов побачень з дітьми, який у відповідності до ст. 159 СК України підлягає вирішенню судом. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позбавлення та обмеження Позивача від спілкування з дітьми, не узгоджується з вимогами чинного законодавства. З пояснень Позивача та матеріалів справи встановлено, що Позивач прагне приймати участь у вихованні малолітніх дітей та створювати для них необхідні умови щодо їх розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку . Отже, зважаючи на викладене вище, на норми чинного законодавства, зокрема на положення ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» згідно якої батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а відповідно до ст.15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що збільшені позовні вимоги [PERSON] у частині визначення днів та годин спілкування з дітьми та спільного відпочинку підлягають частковому задоволенню, а саме достатнім, обґрунтованим та доцільним буде встановлення способу участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], шляхом надання побачень та спілкування з дітьми в наступні дні: кожного заступлення [PERSON] у нічну зміну з 19:00 год. до 08:00 год. наступної доби з ночівлею дітей за місцем проживання [PERSON] без присутності матері дітей - [PERSON]; кожного першого та третього тижня місяця з 17:30 год. п'ятниці до 18:00 год. неділі з ночівлею дітей за місцем проживання [PERSON] без присутності матері; у дні народження доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у святкові дні Різдво Христове та Великдень з 15:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дітей - [PERSON]; щороку з 09:00 год. 15 серпня до 18:00 год. 30 серпня та з 17:00 год. 29 грудня по 5 січня для спільного рекреаційного відпочинку та оздоровлення доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], за попередньою домовленістю між батьками. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси малолітніх дітей та з метою створення нормальних умов для їх виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вищеперераховані докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дітей, їх захисту і забезпечення турботи про них все в сукупності дає суду підстави вважати, що такий порядок зустрічей батька з дітьми, на думку суду, не порушує права та інтереси дітей, є доцільним та обґрунтованим, враховуючи, що позивач проживає окремо від дітей, користується правом на участь у їх вихованні в обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з дітьми в певний час. Суд вважає, що спілкування позивача з дітьми повинно бути систематичним, не пов'язаним з присутністю матері, з якою проживають діти і яка має більші можливості в спілкуванні з малолітніми дітьми і в їх вихованні, тому спільне перебування батька і дітей та їх спілкування у визначені дні та години за місцем проживання батька або у громадських місцях м.Ужгород (парках, скверах, місцях відпочинку) не матиме негативного впливу на дітей. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, виходячи з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дитини, принципу 6 Декларації, положень Конвенції про права дитини та положень Сімейного кодексу України та враховуючи інтереси малолітніх дітей, приймаючи до уваги вік дітей сторін, поведінку батьків, зважаючи на те, що під час судового розгляду доведено, що право позивача батька малолітніх на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні порушене, а відтак таке підлягає судовому захисту, а збільшенні позовні вимоги за зустрічної позовної заяви частковому задоволенню з мотивів наведених вище. Суд звертає увагу, що відповідачка не позбавлена права контролювати порядок зустрічі батька з малолітніми дітьми та у передбаченому законом порядку звернутися до компетентних органів щодо усунення порушень прав дітей. В подальшому при збільшенні віку дітей зазначене рішення суду не буде перешкодою для подання позову до суду про збільшення часу спілкування батька з дітьми.

Outcome: partial