Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити способи його ([PERSON]В.) участі у вихованні дитини [PERSON], 12 грудня 2011 року, встановивши наступні дні та час зустрічі з дочкою, а саме: кожного понеділка, середи, пятниці, суботи, неділі з 16 години до 20 години; раз на два тижні з 18 години 30 хвилин пятниці до 19 години суботи надати йому ([PERSON]В.) можливість забирати дочку до себе додому та два рази на рік у зимову та літню пору року забирати дитину на оздоровчий відпочинок, за згодою дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 13 лютого 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого 04 січня 2012 року народилась дочка [PERSON]. Однак, після розірвання шлюбу, дитина проживає з відповідачем [PERSON], яка чинить йому перешкоди у здійсненні свої батьківських обов'язків та не дає можливості бачитись та спілкуватися з дочкою, а також приймати участь у її вихованні. За вказаних обставин, позивач вважає, що виховання дитини без участі батька суперечить інтересам дитини та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак його представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, однак попередньо у судових засіданнях відповідач вказала, що позовні вимоги визнає частково, пояснивши, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дочкою не чинить, однак, при визначенні способу спілкування відповідача [PERSON] із дочкою просить врахувати її позицію, а саме: встановити зустрічі відповідача [PERSON] з дочкою у її присутності у: першу, третю суботу місяця з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин та у другу, четверту суботу місяця з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 13 лютого 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 вересня 2014 року. Від шлюбу сторін 12 грудня 2011 року народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №149280 виданого 04 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №08 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю - відповідачем по справі [PERSON] за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Будного, 34/52. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо встановлення способу участі батька [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO] від 20 грудня 2017 року затвердженого Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №952 від 20 грудня 2017 року, встановлено, що батько дитини [PERSON] тривалий час перебував за межами України і не мав можливості брати участь у вихованні дочки [PERSON], однак, бажає брати участь у вихованні дитини. Мати дитини [PERSON] повідомила, що не заперечує щодо спілкування батька з дитиною. Відповідно до довідки Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області від 02 листопада 2017 року №54852 встановлено, що [PERSON] за період з 01 березня 2017 року по 01 листопада 2017 року сплатив аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 20033 гривень. Станом на 01 листопада 2017 року заборгованість по аліментах відсутня. 23 жовтня 2017 року психологом-консультантом міської психолого-педагогічної консультації проведена бесіда з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. В ході бесіди зясовано, що дитина батька [PERSON] не знає, але хотіла би знати. Дитина бажає, щоб у її житті був тато: добрий, розумний і веселий. З цих підстав, орган опіки та піклування вважає за доцільне: рекомендувати батькові [PERSON] здійснювати свою участь у вихованні дитини [PERSON] в будь-який час за домовленістю з матірю дитини [PERSON]; рекомендувати батькові [PERSON] виконувати свої батьківські обовязки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати; рекомендувати матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON], не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дочкою. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1-2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з положеннями\~\~ст. 157 Сімейного кодексу України\~\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~вимог ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено при розгляді справи, сторони не досягли згоди стосовно визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька [PERSON], внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. За змістом ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей. Аналізуючи в\~сукупності досліджені\~докази,\~встановлені ними\~обставини та\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини сторін,\~враховуючи вимоги\~закону, беручи до уваги те, що сторони мають рівні права щодо утримання, виховання та розвитку неповнолітньої [PERSON], [INFO], несуть однакову відповідальність за виховання, розвиток дитини та її життя, однак, оскільки відповідач не заперечувала щодо встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина, з врахуванням передусім інтересів дитини та приймаючи до уваги її вік, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, встановивши [PERSON] побачення із дитиною [PERSON], [INFO] у присутності матері [PERSON], в такі дні: перша, третя субота місяця з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин та у другу, четверту суботу місяця з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. На підставі наведеного,

Outcome: partial