Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач в вересні 2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 10.04.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 674499а5ка. Предметом даного договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «КІА» д.н. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору Страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 11.09.2015 року в м.Києві по вул. Малиновського , сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «КІА», д.н. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку. Відповідно до звіту № 621 від 06.10.2015 року розмір матеріального збитку завданого власнику «КІА», державний номер « [NUMBER] » склав 202968 грн. 35 коп. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, позивач виплатив Страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно розрахунків суми страхового відшкодування та страхових актів № 1.003.15.13273/VESKO22174 від 26.10.2015 року, №1.003.15.13273/VESKO24950 від 27.11.2015 року, №1.003.15.13273/VESKO26652 від 24.12.2015 склав: 183779 грн. 40 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Також сума в розмірі 2053 грн. було зарахованого як сплата чергового платежу за договором № 674499а5ка від 10.04.2015 року. Загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 185 832 грн. 40 коп. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 04.12.2015 року по адміністративній справі № 756/14285/15-п, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України, чим остання скоїла правопорушення передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] , була забезпечена АТ «УОСК» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ /4160023 (інформація з єдиної централізованої бази МТСБУ», то з урахуванням ліміту відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого в розмірі 50 000 грн. та франшизи в розмірі 1000 грн., сума відшкодування за полісом відповідача складає 49000 грн. Таким чином , різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом № АІ /4160023 склала : 136832 грн.40 коп. (185832,40 - (50 000 грн. - 1000 грн.) = 136 832 грн. 40 коп. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. До цього часу відповідачем не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку та відшкодування завданих збитків, а відтак позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Посилаючись на ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 136832 грн. 40 коп. Ухвалою від 12.10.2016 року по справі відкрито провадження. 28.12.2016 року позивач збільшив позовні вимоги. В обґрунтування заяви вказує, що під час подачі позову було взято до уваги, що цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] була забезпечена АТ «УОСК» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4160023 (інформація з єдиної бази МТСБУ) у зв`язку з цим сума позовних вимог була зменшена на ліміт відповідальності за полісом, а саме : на 49 000 грн. Проте в процесі подальшого з`ясування обставин справи позивачем було встановлено, що компанія з якою було укладено відповідачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4160023, є не платоспроможною. Посилаються на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, а тому просять стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в повному обсязі в розмірі 185832 грн. 40 коп. Судові витрати покласти на відповідача. Розпорядженням за № 116 від 18.05.2017 року по справі проведено повторно авто розподіл судової справи у зв`язку зі звільненням судді та передано на розгляд судді Луценку О.М. 24.05.2017 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Українська охоронна страхова компанія». Ухвалою від 31.05.2018 року по справі призначена судова автотоварознавча експертиза, оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] . Ухвалою від 23.06.2018 р. по справі постановлена додаткова ухвала. 18.10.2018 року справа повернулася з експертної установи у зв`язку з неможливістю проведення експертизи. 12.12.2018 року від представника відповідача надійшла заява в якій він просив суд при постановленні судового рішення врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Ухвалою від 12.12.2018 року по справі призначена повторна судова авто товарознавча експертиза. Провадження по справі зупинено. 20.06.2019 року справа повернулася з експертної установи з висновком експертів . Ухвалою від 04.02.2020 року позов залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 12.08.2020 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 04.02.2020 року. 01.09.2020 року справу передано на розгляд судді Яценко Н.О. Ухвалою від 11.09.2020 року поновлено провадження по справі. В судовому засіданні 09.12.2020 року представник позивача просив суд залучити в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Українська охоронна-страхова компанія» та стягнути з них страхове відшкодування в сумі 49 000 грн., проте судом відмовлено задоволенні даного клопотання, оскільки спори між юридичними особами не підвідомчі судам загальної юрисдикції. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка, причини неявки не повідомила. Суд з урахуванням ч.3 п.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка. Суд також вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.04.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», яка в подальшому змінила назву на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 674499а5ка. Предметом даного договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «КІА» д.н. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору Страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Як убачається з постанови Оболонського районного суду м.Києва від 04.12.2015 року по адміністративній справі №756/14285/15-п, 11.09.2015 року о 10 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER] по вул. Малиновського, 4 в м.Києві, не вибрала безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і станом автомобіля, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможна була виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого, не справившись з керуванням, виїхала на смугу зустрічного руху та здійснила зіткнення з автомобілем «КІА», д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушила п.12.1, 12.3 ПДР та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до звіту № 621 від 06.10.2015 року наданого позивачем розмір матеріального збитку завданого власнику «КІА», державний номер « [NUMBER] » склав 202968 грн. 35 коп. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, позивач виплатив Страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно розрахунків суми страхового відшкодування та страхових актів № 1.003.15.13273/VESKO22174 від 26.10.2015 року, №1.003.15.13273/VESKO24950 від 27.11.2015 року, №1.003.15.13273/VESKO26652 від 24.12.2015 склав: 183779 грн. 40 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Також сума в розмірі 2053 грн. було зарахованого як сплата чергового платежу за договором № 674499а5ка від 10.04.2015 року. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] , була забезпечена АТ «УОСК» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4160023, то з урахуванням ліміту відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого в розмірі 50 000 грн. та франшизи в розмірі 1000 грн., сума відшкодування за полісом складає 49000 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15ц зазначила, що у випадку, коли делікті відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати делікте зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому відшкодування. Згідно ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення стягнення з позовом до страховика, в якому завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання при визначенні розміру шкоди, суд приймає до уваги висновок від 31.05.2019 року за результатами проведення судової комісійної автотоварознавчої експертизи №6486/19-54 оскільки експерти попереджені про кримінальну відповідальність та заперечень по ньому не надходило, а ні зо сторони позивача, а ні зі сторони відповідача. Як убачається в висновку від 31.05.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталось 11.09.2015 року складала 142 660 грн. 73 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом № АІ /4160023 склала : 93660 грн. 73 коп. (142660,73 грн. матеріальна шкода - 50 000 грн. ліміт відповідальності за полісом - 1000 грн. франшиза відповідача (49000 грн. страхова виплата) Тобто, з відповідача на користь позивача суд доходить до висновку, що підлягає стягненню сума в розмірі 93660 грн. 73 коп. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 п.2 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема за проведення експертизи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1404 грн. 90 коп.в рахунок часткового відшкодування понесених ним та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору. Також враховуючи те, що відповідачем понесено витрати за проведення експертизи в сумі 4290 грн., яка проведена на спростування розміру матеріального збитку та яка покладена в основу судового рішення, суд вважає за доцільне в порядку ст.ст.133, 141 ЦПК вказані кошти стягнути з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial