Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON], що також діє в інтересах другого позивача своєї рідної сестри [PERSON] і є її опікуном, звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради (далі третя особа-1), Державний нотаріус другої [PERSON] державної нотаріальної контори (далі третя особа-2), про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Звернення до суду мотивує тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2014 він є опікуном своєї рідної сестри [PERSON], яка визнана недієздатною на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.05.2006. 18.03.2013 померла спадкодавець [PERSON], [INFO], яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. Остання є рідною матірю позивачів і після смерті якої відкрилася спадщина. Позивач 16.05.2014 від свого імені та в інтересах свої підопічної [PERSON] звернувся до третьої особт-2 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті їхньої матері на домоволодіння за вище вказаною адресою. Однак, своєю постановою від 16.05.2014 третя особа-2 відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за тієї обставини, що спадкоємцями не було надано оригіналу документу про право спадкодавця на нерухоме майно у вигляді домоволодіння за адресою: [PERSON], вул.Андрійченка, 76Г. Позивач зазначає, що спадкодавця за життя постійно проживала у зазначеному домоволодінні, яке вона побудувала разом зі своїм чоловіком [PERSON] на законних підставах. Даний факт підтверджений і відображений у Рішенні виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 16.11.1990 за №591/72, за яким було прийнято в експлуатацію зазначений житловий будинок разом з будівлями та спорудами на території домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 76Г. На той час згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю нажите подружжям під час шлюбу майно було його спільною власністю. 26.10.1999 [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на частку домоволодіння, розташованого за вище вказаною адресою. На той час нормами ЦК УРСР 1963 року було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Так, статтею 548 зазначеного ЦК встановлено належність спадщини, а статтею 549 встановлені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема, п.1 статті 549 визначається те, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач підсумковує, що таким чином у свій час їхня мати [PERSON] прийняла спадщину що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 26.10.1999 року, що складала частку у спільному домоволодіння, розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 76Г. Таким чином, спадкодавець за життя не оформив право власності на будинок і тому за цієї обставини позивачі не мають змоги оформити на себе спадщину. Тому з посиланням на певні норми законодавства позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності на ? частку спадкового домоволодіння (а.с.2-6). В судовому засіданні позивач [PERSON], який також представляє інтереси другого позивача його рідної сестри і підопічної [PERSON], підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх. Суду пояснив, що вся проблема полягає лише в тому, що їхня із [PERSON] матір - [PERSON] за життя не оформила і не зареєструвала своє право власності на належне їй домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 76Г. На теперішній час вже виготовлені технічний паспорт на спадковий будинок та звіт про його вартість, яка складає 177600,0 грн.. Натомість, через відсутність на це документів вони разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] не можуть оформити на себе спадщину, що відкрилася після смерті їхньої матері. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Суду пояснив, що спадкодавець мати позивачів - у свій час не зареєстрував на себе право власності. Тому за цієї обставини позивачі не мають змоги оформити на себе спадщину у вигляді домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.. Андрійченка, 76Г, яка відкрилася після смерті їхньої матері [PERSON], померлої 18.03.2013 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд залишити позов без задоволення. Невизнання заявлених вимог мотивував тим, що відповідач взагалі не може бути стороною у справі, оскільки позивачі не зверталися із зазначеним питанням до міської ради. Таким чином, на думку представника відповідача, права позивачів з боку відповідача не є порушеними. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради [PERSON] 04.12.2015 в судове засідання не прибула. Надала суду заяву з проханням винести рішення згідно чинного законодавства (а.с.51). Іншийп редставниктретьої особи [PERSON] не заперечувалапроти позову. Представник третьої особи [PERSON] державна нотаріальна контора в судове засідання не явився. Надіслав до суду листа від 21.10.2015 за №3422/0116 про розгляд справи за відсутності його представника у звязку із виробничою завантаженістю (а.с.44). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщинивходятьусі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриттяспадщини і не припинилисявнаслідокйогосмерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та його підопічна [PERSON] є єдиноутробними братом та сестрою. Тобто, у них різні батьки та одна матір [PERSON] (а.с.9-11, 14-15, 16). На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2014 позивач є опікуном своєї рідної сестри [PERSON], яка визнана недієздатною ще на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.05.2006 (17, 18, 19). Рішення Виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 16.11.90 за №591/72 «Про узаконення жилого будинку по вул.Андрійченка, 76г» були узаконений та за затверджений акт прийомки в експлуатацію жилий будинок з надвірними побудовами за вказаною адресою, рекомендовано заінтересованим громадянам з приводу визнання права власності на зазначений будинок звернутися до народного суду, а також покладено обовязок на [PERSON] внести зміни до генплану через міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.20). З описової частини зазначеного вище рішення виконкому такожслідує, що «На земельномучастке по ул.Андрейченко №76г гр.[PERSON] и гр.ПсарёвАнатолыйПрокофьевичсамовольно в 1967г. возвели стены и крышу жилого дома. В 1971г. Брак между супругами был расторгнут, а строительство дома прекращено. В 1976г. Гр.[PERSON] с мужем г.Сасуном Николаем Григорьевичеми продолжили строительство дома. Гр.[PERSON] обратилась с просьбой узаконить и принять дом в эксплуатацию. Согласие архитектора имеется…» (а.с.20). До рішення додано «Акт приемки индивидуального жилого дома №76г по ул.Андрейченко» (а.с.21-22). 26.10.1999 чоловік [PERSON] - [PERSON] помер у віці 46 років, а 18.10.2013 померла сама [PERSON] (а.с.12, 13).Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично прийняла відкриту спадщину на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, яка діяла на той час. Дані про те, що зазначені особи за життя згідно п.2 рішення виконкому від 16.11.1990 року №591/72 зверталися до суду з позовом про визнання права власності, - відсутні. Спадкодавець [PERSON] також не зареєструвала своє право власності на нерухомість за місцем свого постійного проживання за адресою: [INFO], оскільки дані про це відсутні. Позивачзвертався до ДругоїДніпропетровськоїдержавноїнотаріальноїконториіззаявою про видачусвідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, своєюпостановоювід 16.05.2014 Державнийнотаріусвідмовив у вчиненнінотаріальноїдії через відсутність у позивачадокументів, необхідних для вчиненнянотаріальноїдії. Такожпозивачевібуло роз*ясненойого право вирішитивиниклепитання у судовому порядку (а.с.8). Післятого за замовленнямПозивачабуливиконані «Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловийбудинок №76Г по вул.Андрійченка у м.Дніпропетровську (а.с.23-26), а також «Отчет №644724_21082015_1 «О проведении оценки стоимости имущества домовладения, расположеного по адресу: г.Днепропетровск, ул.Андрейченко, 76Г», згідноякомувартістьспадковогодомоволодінняскладає 177600,0 гривень без ПДВ (а.с.27-33). Через відсутністьправовстановлюючихдокументів на спадковийбудинокпозивач та йогопідопічна сестра не маютьзмогиоформитисвоє право власності на спадковенерухомемайно. Захиститисвої права в інший, ніж у судовий порядок, позивач не маєможливості і тому змущенийзвернутися за захистомсвоїх прав, та прав своєїпідопічноїсестри. Вищийспеціалізований суд України з розглядуцивільних та кримінальних прав у своємулистівід 16.03.2013 №24-753/0/4-13 вказав на те, що право власностіспадкоємця на спадковемайнопідлагаєзахисту в судовому порядку шляхом йоговизнання у разі, якщотаке право оспорюєтьсяабо не визнаєтьсяіншою особою, а такожуразівтрати ним документа, якийпосвідчуєйого право власності (ст.392 ЦК). Таким чином, суд приходить до того висновку, щоцивільнеправо позивачаПсарьова О.А., якийтакождіє в інтересахсвоєїпідопічноїсестри спадкоємцяСасун Н.М., є порушеним і тому підлягає судовому захисту. Суд не визнаєзапереченнявідповідачапроти позову, оскількивважаєїххибними і такими, що не заслуговують на увагу. Зоглядом на викладене, суд визнає за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності по ? частиніспадковогодомоволодіння за кожним, щоскладається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м.; підвалу літ. п.д А під житловим будинком літ. А-1; літньої кухні літ. Б; сараю літ. В; вбиральня/душ літ. Г; та споруди колодязь літ. К; огорожі літ. №1, літ. №2; ганок літ. а; вхід у підвал літ. а1; мостіння літ.І, та розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 76Г, після їхньої померлої матері [PERSON]. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача на його користь судового збору у розмірі 1776,0 грн., сплаченого ним при зверненні до суду (а.с.1). Тому згідно зі ст.88 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача вище сплачену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved