Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно та поділ майна, що є спільною сумісною власністю. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.05.1981 по 17.03.2006. У шлюбі сторонами було розпочато та побудовано житловий будинок по вул. Шевченка, 57 у м. Пирятині Полтавської області, який був введений в експлуатацію та право власності на який зареєстрований за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони домовилися про добровільний розподіл будинку. Спочатку у будинку проживала сама позивач, але згодом туди заселився відповідач із новою сім'єю та попросив її виїхати, пообіцявши придбати нову квартиру. Позивач пристала на пропозицію відповідача та виїхала з будинку. Згодом вона звернулася до відповідача з проханням про виконання ним обіцянки, але він повідомив, що не має коштів купити квартиру та розпочав реконструкцію будинку, обладнавши його таким чином, щоб сторони мали окремі частини у ньому. Відповідач проживає в одній частині будинку, а в іншій проводив ремонт, щоб позивач змогла переїхати в свою частину будинку. Проте, останній рік відповідач взагалі припинив будь-які роботи та відмовляється від будь-якого розподілу спільного майна. Тому просить у судовому порядку визнати спільною сумісною власністю сторін домоволодіння, розташоване по вул. Шевченка,57, м. Пирятина Полтавської област, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та розділити його у натурі. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Просили виділити в натурі частку [PERSON] у спільному майні подружжя - житловому будинку із господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Шевченка,57 м. Пирятина Полтавської області, виділивши їй у власність 54/100 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами квартиру №1 згідно Варіанту №1 розподілу житлового будинку та надвірних будівель і споруд, пофарбовано блакитним кольором у Додатках №1,2 до висновку №375/376 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24.06.2015. Виділити у користування [PERSON] земельну ділянку, площею 301 кв.м, за Варіантом №1 порядку користування земельною ділянкою, квартира №1, пофарбовано блакитним кольором та заштриховано у Додатку №2 до висновку №375/376 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24.06.2015. Позивач погодилася також сплатити відповідачу 15\~929 грн. різниці у вартості частин домоволодіння та просила стягнути на її користь понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували щодо вимог позивача у повному обсязі. Відповідач пояснив, що шлюб сторін розпався з вини позивачки, тому вона не має жодного морального права претендувати на його будинок. Крім того, після розірвання шлюбу вона виїхала з будинку, не проживала у ньому та вимог про розподіл майна у справі про розірвання шлюбу не заявляла. Не заперечував, що свого часу він мав намір придбати позиваці окрему квартиру.Представник відповідача зазначив, що позивач у спірному будинку не проживає, не несе витрат по його утриманню та ремонту, отже права на частку у ньому не має. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що спірний будинок сторони будували у шлюбі, батько позивача допомагав у його будівництві, після розлучення позивач з дочкою проживала деякий час у будинку. Відповідач обіцяв придбати для неї квартиру, але по сьогодні позивач винаймає житло для проживання. Натепер відповідач зробив у спірному будинку новий окремий вхід. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.05.1981 по 17.03.2006 (а.с.4-5). У шлюбі відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності сторони розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Шевченка,57, м. Пирятина Полтавської області (а.с.31-32). У період шлюбу будівництво було завершене та будинок введений в експлуатацію, право власності на який відповідач [PERSON] зареєстрував в КП «Лубенське МБТІ» (а.с.32 на звороті). Земельна ділянка, площею 602 кв.м, на якій розташоване домоволодіння, не приватизована. Дійсна ринкова вартість спірного домоволодіння згідно висновку №3 судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2015 складає 428 070 грн (а.с.58-73). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України). У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, зазначені норми матеріального права вказують на презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, якщо інше не доведено одним із подружжя. Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок був набутий за спільні кошти подружжя у період шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Викладені обставини також підтверджені поясненнями свідків. Доводів на спростування вказаних обставин відповідач не надав, а його заперечення проти позову не ґрунтуються на нормах закону. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача про визнання домоволодіння по вул.Шевченка,57, м. Пирятина Полтавської області обєктом права спільної сумісної власності сторін та визнання за позивачем права власності на ? частини вказаного домоволодіння, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем виник спір щодо порядку користування спільним домоволодінням та земельною ділянкою. За приписами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до положень ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із спільного майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ ст. 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Відповідно до ст. 152 ЖК України ( в ред. Закону України від 12.02.2015) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Виходячи з положень ст. 183 ЦК України виділ частки в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідатиме розміру їх часток у домоволодінні, та можливості переобладнати будинок в ізольовані квартири з улаштуванням у кожній частині будинку окремих систем водопостачання, каналізації, опалення та газопостачання, оскільки поділ будинку на частини передбачає користування кожним із співвласників цих послуг окремо. Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. При цьому суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Для визначення можливих варіантів розподілу домоволодіння у справі, ухвалою суду від 26.03.2015 було призначено проведення Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON] будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи, за результатами якої було отримано висновок №375/376 від 24.06.2015 (а.с.90-107). У висновку судової будівельно-технічної експертизи №375/376 від 24.06.2015 запропоновано чотири варіанти розподілу домоволодіння у натурі та порядку користування земельною ділянкою, якими визначено технічну можливість переобладнати спірне приміщення в ізольовані квартири з відступленням від ідеальних часток співвласників та проведенням ряду перепланувань та переобладнань. Обраний позивачем варіант №1 розподілу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи відповідає нормам ДБН В.2.2-15-2005, розрахований з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників. На думку суду, вказаний варіант розподілу є прийнятним та відповідатиме інтересам кожного із співвласників, оскільки за цим варіантом у власність відповідача буде передана квартира №2, у якій він після розірвання шлюбу з позивачем проводив ремонт та переобладнання з відокремленням її від частини, яка за вказаним варіантом розподілу переходить у власність позивача. За цим варіантом розподілу оптимально враховано розташування надвірних будівель та конфігурація земельних ділянок, що виділяються у користування співвласників домоволодіння, зокрема можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним. Погоджений сторонами варіант №1 розподілу домоволодіння передбачає здійснення переобладнань і перепланувань будинку, у тому числі які передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування (закладення дверних прорізів, улаштування дверних отворів, обладнання приміщень самостійними системами газопостачання, водопостачання, каналізації, електропостачання). У звязку з цим позивач надав суду надав рішення виконавчого комітету Пирятинської міської ради №202 від 08.09.2015, яким погоджено та дозволено проведення цих робіт за запропонованим варіантом (а.с.118) та отримав відповідне погодження у органах державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної та інспекції на таке переобладнання (перепланування) (а.с.119,120). За запропонованим варіантом розподілу домоволодіння суд покладає обовязок виконати переобладнання житлового будинку на кожного із співвласників квартир №1 та №2 в тій частині, що буде йому відповідно виділена. За згодою позивача суд також покладає на неї обовязок між приміщенням кухні «1-5» і житлової кімнати «1-6» демонтувати перегородку і звести перегородку на відстані 0,36 м в сторону зменшення площі кухні «1-5». У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації. В результаті виділу часток позивачу передається у власність 54/100 частини житлового будинку із господарськими будівлями, а у власність відповідача - 46/100 частини житлового будинку із господарськими будівлями. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за нерівність часток, виділених співвласникам за обраним варіантом розподілу, у сумі 15 929 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~\~ Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як убачається з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.14 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 12.09.14 року №12/09, укладена між адвокатом [PERSON] та [PERSON]., предметом якого є надання останній правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанція про його отримання представником позивача №000003 від 26.03.2015 у сумі 2540 грн. (а.с.143-145). Таким чином, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 2540 грн, яка полягала в підготовці та складанні адвокатом позовної заяви, інших процесуальних документів, надання консультацій, ознайомленням з матеріалами справи та участі у судових засіданнях, на думку суду, є обґрунтованим та документально підтверджений матеріалами справи, тому підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до правил ст.. 88 ЦПК на користь відповідача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 2140 (дві тисячі сто сорок) грн 35 коп. та 5040 (пять тисяч сорок) грн. - витрат на проведення судової будівельно-технічної та судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз. На підставі викладеного та ст.ст.60,70,71 СК України, ст.ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України,

Outcome: approved