Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» звернулось до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO]. Зазначена квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, утримання та експлуатацію якого здійснює позивач. На квартиру було відкрито особовий рахунок №26416 для оплати житлово-комунальних послуг. Позивачем нарахована сума за використані комунальні послуги, яка належить до обовязкової сплати відповідачам, але останні своєчасно не здійснили оплату отриманих послуг з утримання будинку та прибудинкової території та отримані житлово-комунальні послуги, у звязку з чим у відповідачів станом на 01.03.2016 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 10042,07 гривень, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь і яка складається з наступного: заборгованість за надання послуг з утримання будинку та при будинкової території у період з лютого 2011 року по березень 2016 року в розмірі 9241,71 гривень; заборгованість за надання послуг за вивіз ТПВ за період з червня 2011 року по березень 2016 року в розмірі 800,36 гривень. Представники позивача в судовому засідання уточнила вимоги позовної заяви та просила суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за надання послуг: з вивезення ТПВ у розмірі 173, 40 гривень за період з 01 квітня 2016 року по 01 серпня 2016 року; з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 9917,95 гривень за період з 01 лютого 2011 року по 01 серпня 2016 року. В іншій частині вимоги позовної заяви залишили без змін. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що законодавство України передбачає двосторонній обовязок споживача та виробника укласти договір, а тому відсутність укладеного договору не є підставою для звільнення споживача від сплати за спожиті комунальні послуги. Зазначає, що споживач має право на зменшення розміру сплати за комунальні послуги у разі оформлення акту-претензії до виробника, щодо надання комунальних послуг неналежної якості, яке є єдиним належним та допустимим доказом підтвердження не надання, або надання неналежної якості позивачем послуг, однак жодного акту-претензії матеріали справи не містять. Окрім того, пояснила, що відповідачами були здійснені певні виплати за спожиті комунальні послуги, що підтверджує визнання останніми користування наданими їм послугами та підтримання позадоговірних відносин з позивачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви визнала частково, а саме, визнав частину заборгованості за фактично надані позивачем послуги з прибирання прибудинкової території та заборгованість за вивіз твердих побутових відходів. Однак, з іншими роботами, які позивач визначає як виконанні і за які нараховує заборгованість, відповідачка не визнає, оскільки позивачем не доведено, що такі роботи дійсно було виконано. Зазначає, що неодноразово протягом 8 років зверталась до позивача з заявами про здійснення ремонту крівлі. Окрім того, зауважує, що між сторонами не було укладено жодного договору про надання будь-яких послуг. Просила суд відмовити позивачу в позовних вимог застосувавши загальну позовну давність в три роки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяви, якими просили суд дану справу розглядати за їх відсутності (а.с. 49,52). Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки та копій паспортів відповідачів серії ВА №144420, серії МЕ №415253, серії ВЕ №655681, у квартирі [ADDRESS] прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] (а.с. 3, 24, 50, 53). Як вбачається з розрахунків заборгованостей за надання послуг з вивезення ТПВ та утримання будинку та прибудинкової території, станом на 01.10.2016 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає: за надання послуг з вивезення ТПВ за період з 01 квітня 2016 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 173,40 гривень; за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 лютого 2011 по 01 серпня 2016 року у розмірі 9917,95 гривень (а.с. 4-5, 6-8, 104, 105). Відповідачка [PERSON] 15.04.2008 року зверталась до позивача з заявою про обстеження її квартири та усунення протікання покрівлі, на зазначену заяву від 03.10.2008 року позивачем було надано відповідь відповідачці, яким повідомлено останню про продовження терміну виконання підрядником робіт з усунення протікання покрівлі до кінця листопада 2008 року. В подальшому, згідно листа позивача №01-09/1651 від 04.11.2008 року та Акту обстеження від 03.11.2017 року, повідомлено [PERSON], про те, що 03 листопада 2008 року підрядником, який займається промисловим альпінізмом було виконані роботи з поточного ремонту шиферної покрівлі на квартирою відповідача, мешканці квартири №56 житлового будинку №2 по вулиця Трифонова у місті Вугледарі претензій та нарікань на виконані роботи не мали (а.с. 27, 28, 29, 30). Окрім того, [PERSON] 28.04.2009 року, 18.10.2010 року, 08.02.2011 року зверталась до позивача з письмовими заявами про обстеження квартири, усунення протікання покрівлі та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 950,00 гривень, та вимогою здійснити перерахунок за послуги, які нараховують щомісячні платежі, однак фактично не надають протягом трьох років. На зазначені звернення позивачем повідомлено відповідачів про перенесення виконання робіт за їх заявою про усунення протікання покрівлі з розясненнями причин неможливості проведення такого ремонту. Відповідачка [PERSON] 09.02.2016 року знову звернулась до позивача з письмовою заявою про усунення протікання покрівлі на її квартирою (а.с. 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38). Актом обстеження від 11.06.2012 року, складеним комісією в складі сусідів відповідачів, виявлено мокру пляму в залі біля люстри , на кухні мокра стіна біля вентиляційного каналу та по кутах, обої відстали, видно бетонний блок, який руйнується від постійної вологи (а.с. 84). Дефектними актами від 05.08.2016 року та 10.10.2016 року, за результатами проведеного 05.08.2016 року огляду підвального приміщення житлового будинку №2 по вулиці Трифонова, виявлено, що труби системи холодного водопостачання всього будинку перебувають у аварійному стані, в результаті проведеного 10.10.2016 року обстеження горища вищезазначеного житлового будинку, встановлено відсутність великих дір у шиферній покрівлі та наявність щілин, зазорів та тріщин через які просочується вода під час дощу (а.с. 85, 86). Рішеннями Вугледарської міської ради від 28.10.2005 року та від 24.07.2006 року створено КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради», затверджено статут підприємства та передано на баланс останнього житловий фонд міста та основні засоби загальною вартістю 261394128,47 гривень, наділено підприємство повноваженнями з управління житловими будинками, переданими на баланс та в оперативне управління (а.с. 107-120). Тарифи на послуги з утримання житлових будинків та прибудинкових територій, структура та періодичність проведення робіт з утримання будинків та прибудинкової території, затверджено рішенням виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17.08.2011 року № 277 (а.с. 123-125). Рішеннями виконавчого комітету Вугледарської міської ради № 193 від 21.07.2010 року та №170 від 19.06.2013 року встановлено тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів з 01.08.2010 року в розмірі обґрунтованих планових витрат на їх виробництво, які надаються населенню та затверджено норми накопичення твердих побутових відходів для населення міста Вугледара з 01.09.2013 року, відповідно до яких проводиться розрахунок та нарахування плати за використані послуги з вивезення твердих побутових відходів (а.с. 121-122, 126-127). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем є, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення до житлово-комунальних послуг відносять послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Так, відповідачка неодноразово зазначала, що між відповідачами та позивачем не укладались договори про надання послуг з вивезення ТПВ та утримання будинку і прибудинкової території, отже між ними не виникали жодні договірні правовідносини, а тому вона не вбачає правових підстав для нарахування заборгованості за надання позивачем даних послуг. Однак, з такою позицією відповідачки суд не може погодитись, виходячи з наступного. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 А тому, посилання відповідачки на те, що між сторонами відсутній договір, а тому відсутні підстави для оплати наданих житлово-комунальних послуг, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і не є підставою для звільнення відповідачів від сплати утвореної заборгованості за спожиті послуги, оскільки в даному випадку зобовязання відповідачів з оплати послуг з вивезення ТПВ та утримання будинку і прибудинкової території виникає на підставі закону. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, судом встановлено, що відповідачі не виконали належним чином свої зобовязання перед позивачем, а саме, своєчасно не здійснили оплату отриманих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у звязку з чим станом на 01.10.2016 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 10091,35 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у період з 01 лютого 2011 року по 01 серпня 2016 року в розмірі 9917, 95 гривень; заборгованості за надання послуг з вивезення ТПВ у період з 01 квітня 2016 року по 01 серпня 2016 року в розмірі 173,40 гривень. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що сторонам неодноразово розяснювались положення ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак, відповідачкою не було надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо ненадання позивачем або надання останнім послуг з вивезення ТПВ та утримання будинку і прибудинкової території неналежної якості, в наслідок чого відповідачі не сплачують дані комунальні послуги. Так, статтею 18 «Про житлово-комунальні послуги» чітко регламентований порядок встановлення порушення виконавцем своїх зобовязань перед споживачем, а саме, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Отже, належним та допустимим доказом ненадання або надання послуг неналежної якості виробником, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є саме складений акт-претензія. Проте відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що вони звертався до позивача з вимогою складення акту-претензії, що було проведено відповідну перевірку та складено відповідні акти. Окрім того, судом встановлено, що заяви відповідачів до позивача про обстеження квартири, усунення протікання та ремонт покрівлі від 15.04.2008 року, від 28.04.2009 року, 18.10.2010 року, не відносять до спірного періоду в межах даної позовної заяви. Окрім того, як вбачається з листів КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» на звернення відповідачів з заявою від 15.04.2008 року було виконано роботи з поточного ремонту шиферної покрівлі. Щодо заяв відповідачів від 08.02.2011 року та 09.02.2016 року до позивача про усунення протікання та ремонт покрівлі, відшкодування матеріального збитку, у суду відсутня можливість встановити чи дійсно таке протікання мало місце та чи було складено акт-претензію за даними фактами. Також необґрунтованими є доводи відповідачки про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження належного надання житлово-комунальних послуг, оскільки спростовуються матеріалами справи: рішеннями Вугледарської міської ради від 28.10.2005 року та від 24.07.2006 року про створення КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» та наділення підприємство повноваженнями з управління житловими будинками; рішенням виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17.08.2011 року № 277, яким затверджено тарифи на послуги з утримання житлових будинків та прибудинкових територій, структура та періодичність проведення робіт з утримання будинків та прибудинкової території; рішеннями виконавчого комітету Вугледарської міської ради № 193 від 21.07.2010 року та №170 від 19.06.2013 року встановлено з 01.08.2010 року, якими затверджені тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів в розмірі обґрунтованих планових витрат на їх виробництво та норми накопичення твердих побутових відходів для населення міста Вугледара, відповідно до яких проводиться розрахунок та нарахування плати за використані послуги з вивезення твердих побутових відходів; помісячним розрахунками заборгованості відповідачів за надання послуг з вивезення ТПВ та утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачка в наданих до суду поясненнях та запереченнях заявляє про необхідність застосувати до вимог позивача загальну позовну давність у три роки, а тому, вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач довідався про порушення свого права, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань та несплати сум нарахованих за спожиті комунальні послуги, з часу прострочення першої виплати та виникнення заборгованості, а саме, з лютого 2011 року. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач визначає заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 лютого 2011 року по 01 серпня 2016 року, а з даним позовом звернулись до суду 29 квітня 2016 року, тобто не враховуючи строки позовної даності, суд вважає необхідним застосувати до вимог позивача положення ст. 257 ЦК України щодо позовної давності в три роки, та відмовити в задоволені вимог щодо стягнення заборгованості нарахованої у період з 01 лютого 2011 року по 29 квітня 2013 року включно. На вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за послуги з вивезення ТПВ у розмірі 173,40 гривень у період з 01 квітня 2016 року по 01 серпня 2016 року, положення ст. 257 ЦК України щодо позовної давності в три роки не можуть бути застосовані, оскільки в даній частині вимог позову позивачем строки позовної давності не порушені. А тому, солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надання послуг з вивезення ТПВ у розмірі 173,40 гривень за період з 01 квітня 2016 року по 01 серпня 2016 року, та за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6598,98 гривень за період з 30 квітня 2013 року по 01 серпня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 929,32 гривень (6772,38 грн.*1378 грн. / 10042,07 грн. = 929,32 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial