Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач в особі Київського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, виплачених на випадок безробіття. Мотивуючи свої вимоги тим, що 07 липня 2014 року відповідач, як безробітній, звернувся до Київського міського центру зайнятості в особі його Дарницького районного територіального відділення за сприянням у працевлаштуванні й надання йому статусу безробітнього та призначення допомоги по безробіттю. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі поданої ним заяви [PERSON] наказом Київського міського центру № НТ 140711 від 11 липня 2014 року надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно він за період часу з 11 липня 2014 року по 06 квітня 2015 року отримував щомісячно кошти згідно його статусу. Проте, при перебуванні на обліку в центрі зайнятості приховав той факт, що з 01 березня 2015 року перебуває у договірних відносинах щодо надання послуг ТОВ «Астеліт», й отримував дохід, що вважає згідно ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з нього виплаченої за період з 01 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року коштів, виплачених на випадок безробіття, в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп. Тобто, при перебуванні на обліку в центрі зайнятості, відповідач перебував у трудових відносинах - отримував дохід (винагороду) за надані ним послуги, й не мав права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення» в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп., про що направлено йому письмове повідомлення, проте нині кошти не повернуті, що й стало підставою для зверення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.43), розміщеною інформацією на сайті суду. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що 07 липня 2014 року відповідач, як безробітній, звернувся до Київського міського центру зайнятості в особі його Дарницького районного територіального відділення за сприянням у працевлаштуванні й надання йому статусу безробітнього та призначення допомоги по безробіттю (а.с.5-6, 7, 8). Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі поданої ним заяви [PERSON] наказом Київського міського центру № НТ 140711 від 11 липня 2014 року надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно він за період часу з 11 липня 2014 року по 06 квітня 2015 року отримував щомісячно кошти згідно його статусу. Проте, при перебуванні на обліку в центрі зайнятості [PERSON] приховав той факт, що з 01 березня 2015 року перебуває у договірних/трудових відносинах щодо надання послуг ТОВ «Астеліт», й отримував дохід (а.с.16, 9-10, 12-13, 14-15), що згідно ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з нього виплаченої за період з 01 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року коштів, виплачених на випадок безробіття, в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп. Тобто, при перебуванні на обліку в центрі зайнятості, відповідач перебував у трудових відносинах - отримував дохід (винагороду) за надані ним послуги в ТОВ «Астеліт», й не мав права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення» в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп., про що позивачем направлено йому письмове повідомлення (а.с.17, 18). Наказом Дарницького районного центру зайнятості № 66 від 16 листопада 2016 року прийнято рішення про повернення відповідачем отриманих ним кошті по безробіттю в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп., про що направлено письмову повідомлення, проте нині кошти не повернуті (а.с. 17). Наслідком несвоєчасного надання відповідачем інформації про те, що він перебував у трудових (договірних) відносинах з ТОВ «Астеліт» й отримував винагороду за роботу під час перебування на обліку у Дарницькому центрі зайнятості, є отримання ним допомоги по безробіттю на підставі документів, що містять неправдиві відомості, тобто кошти в загальній сумі 1 859 грн. 13 коп. отримав від держави неправомірно як недобросовісний набувач. Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч.ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 3 статті 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1 600 грн. 00 коп. згідно Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 4, 22, 43 Закону України «Про зайнятість населення»,

Outcome: approved