Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач, в особі голови правління Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія», звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до кредитного договору № 730/18-А, укладеного між кредитною спілкою та відповідачем від 12.09.2018, останньому було надано кредит у сумі 8000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % від суми залишку кредиту за кожен день користування ним, строком на 18 місяців. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 17.01.2020 існує заборгованість у розмірі 8774,70 гривень. Просив розірвати кредитний договір та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у наведеному розмірі, а також витрати з оплати судового збору у сумі 1921,00 гривень. Відповідно до ухвали суду 19 лютого 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заявою від 02 березня 2020 року позивач уточнив свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту у загальному розмірі 9222,20 гривень, включаючи відсотки за користування кредитом за період з 09 лютого 2019 року по 17 березня 2020 року. Ухвалою суду від 07 квітня 20290 року позовні вимоги в частині розірвання кредитного договору залишено без розгляду на підставі заяви позивача. Також даною заявою представник відповідача Святодух С.В., діючий на підставі довіреності, зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи повторно не надав з невідомих причин. В сенсі наведених обставин, суд, зважаючи на наявність згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 12 вересня 2018 року між Кредитною спілкою «Азовська кредитна компанія» (далі Кредитодавець), з одного боку, та членом кредитної спілки [PERSON] (далі - Позичальник), з іншого, був укладений договір кредиту № 730/18-А, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальникові грошові кошти у кредит у сумі 8000,00, строком на 18 місяців та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,12% від суми задишку по кредиту за кожен день користування ним. Планові платежі позичальник зобов`язалася вносити щомісяця не пізніше 15 числа кожного місяця та здійснити повне погашення кредиту у строк до 15 березня 2020 року включно. При цьому [PERSON] був ознайомлений із умовами зазначеного договору, а також із графіком та строками погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за користування грошима, що підтверджується його особистими підписами у договорі та графіку погашення заборгованості. Згідно із положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, здійснивши останній платіж на погашення кредиту 08.02.2019, внаслідок чого станом на 17.03.2019 утворилася заборгованість у загальній сумі 9222,20 гривень, а саме заборгованість за тілом кредиту у сумі 6216,12 гривень, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 3006,08 гривень за період з 08.02.2019 по 17.03.2020 (403 дні). Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позивачем вимог про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено. Таким чином, у справі, що розглядається, вимоги кредитної спілки про стягнення процентів після 15 березня 2020 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Наведена позиція суду у повному обсязі узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними у постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019. Розрахунком заборгованості, наданим позивачем, встановлено, що останній платіж по кредиту відповідно до графіку погашення позичальником [PERSON] було здійснено 08.02.2019. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь КС «Азовська кредитна компанія» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6216,12 гривень, а також відсотків за користування кредитом за період з 08.02.2019 по 15.03.2020 (401 днів) у розмірі 2991,20 гривень (6216,12/100х0,12х401), а разом 9207,32 гривень. У стягненні решти суми відсотків за користування кредитними коштами суд відмовляє за безпідставністю. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 2098,64 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial