Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог:\~ орган опіки та піклування Виноградівської РДА про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду від 19.09.2017 року у справі №299/2384/17 розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , 2009 р.н., які наразі проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Наразі вона перебуває у шлюбі із [PERSON] , 1976 р.н. Від їхнього з [PERSON] шлюбу народився син [PERSON] , 2019 р.н. Відповідач [PERSON] часто виїздить на заробітки за межі області, у зв`язку з чим обов`язки по вихованню та забезпеченню їхніх спільних з ним дітей, вона взяла на себе. Просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , РНОК [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОК [NUMBER] , разом з нею. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачкою подано до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги заяви підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, ним подано до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує відносно заявлених до нього позовних вимог. Представником третьої особи подано до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.. Предметом даного позову є вирішення питання про місце проживання неповнолітньої дитини, батьки якої добровільно не досягли домовленості щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. Спірні питання щодо визначення місця проживання дитини урегульовані положеннями Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, також суд керується положеннями міжнародних законодавчих актів щодо врегулювання такого питання, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у відповідності із положеннями ст.10 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс18). У судовому засіданні встановлені наступні обставини. З відповідачем [PERSON] позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду від 19.09.2017 року у справі №299/2384/17 розірвано. Від шлюбу у неї із [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , 2009 р.н., які наразі проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Наразі позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , 1976 р.н. (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2017 року). Від їхнього з [PERSON] шлюбу народився син [PERSON] , 2019 р.н. Як вбачається із довідки ТВО Командира військової частини [NUMBER] №130 від 04.08.2020 року на утриманні позивачки дійсно знаходяться троє дітей: сини [PERSON] , 2003 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. та син [PERSON] , 2019 р.н. Відповідач [PERSON] часто виїздить на заробітки за межі області, у зв`язку з чим обов`язки по вихованню та забезпеченню їхніх спільних з ним дітей, позивачка взяла на себе. Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитинною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Виноградівської районної державної адміністрації №02.2-27/2431 від 08.12.2020 року, виходячи з інтересів дітей, доцільним є визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їхніх з ним спільних дітей разом зі позивачкою, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 18.11.2020 року. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік дітей, беручи до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] , батько неповнолітніх дітей часто виїздить за кордон, приходить до висновку, що місце проживання дітей слід визначити з їх матір`ю [PERSON] . При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved