Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач в вересні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 09.11.2015, 10.11.2015 року позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що з 25 травня 1993 року по 10.08.2015 року працював у відповідача. Згідно наказу №33 від 10.08.2015 року звільнений з підприємства. На момент звільнення відповідач мав заборгованість по заробітній платі в сумі 17260 грн. 02 коп., яку при звільненні не сплатив та у добровільному порядку заборгованість не визнає. В звязку із не виконанням належним чином відповідачем своїх обовязків по розрахунку з звільненим працівником, затримкою розрахунку в відповідача виникла заборгованість перед позивачем в вигляді суми середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 17020 грн. 08 коп. Прохає суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 17260 грн. 02 коп. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 17020 грн. 08 коп. Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявились, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, прохають суд їх задовольнити, розглянувши справу за їх відсутності та не заперечують проти ухвалення по справі заочного рішення.. Представник відповідача не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляду справи за його відсутності на адресу суду не надходило, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. [PERSON] прийнята на роботу до відповідача 25 травня 1993 року на посаду продавця другої категорії, звільнена 10.08.2015 року згідно наказу №33 за згодою сторін з посади заступника начальника цеху №21 з економіки (а. с. 3-7). На момент звільнення 10.08.2015 року, в відповідача перед позивачем була заборгованість по сплаті заробітної плати в період з грудня 2014 року по момент звільнення в сумі 17260 грн. 02 коп., яка відповідачем не сплачена в добровільному порядку (а. с. 22). Згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, суд вважає, що не звернення позивача із вимогою про розрахунок при звільненні не звільняє відповідача від проведення розрахунку у передбачений законом термін, чого у встановлений строк проведено відповідачем не було, розрахунок не сплачено. Відповідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року, Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з п. 8 Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 202 грн. 62 коп. (а. с. 23) Відповідно з наданим розрахунком, всього затримка зі сплатою розрахунку при звільненні складає 84 робочі дні. Відповідно сума заборгованості перед позивачем дорівнює 84*202,62 = 17020,08 грн. (а. с. 37). Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн.

Outcome: approved