Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі [PERSON]) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.08.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 9000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком договір. Відповідно до п.2.1.1.5.5 [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг позичальник зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором за станом на 12.02.2018 заборгованість за кредитом склала 1663 грн 73 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом 9167 грн 04 коп., за пенею за користуванням кредитом 21814 грн 87 коп., за штрафом (фіксована частина) 250 грн, за штрафом (процентна складова) 1632 грн 28 коп., а всього 34527 грн 92 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1762 грн судового збору. \~ \~Ухвалою судді\~від 19.04.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. 18.06.2018 та 26.06.2018 відповідачем подані відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності. 01.08.2018 судом від позивача отримана відповідь на відзив. Ухвалою судді від 09.07.2018 справа прийнята до провадження іншого складу суду через закінчення строку повноважень попереднього судді. Представник позивача, назва\~якого з 21.05.2018 була змінена з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] у судовому\~засіданні підтримала\~ позовні\~вимоги у\~повному обсязі,\~згідно з\~відповіддю \~на відзив\~ вказала,\~що укладання\~договору з\~відповідачем було\~здійснено за\~принципом укладання\~між Банком\~і клієнтом\~договору приєднання\~(ст.634\~ЦК).\~Підписанням заяви\~позичальник приєднується\~до запропонованих\~банком [PERSON]\~та Тарифів.\~Під час\~укладання кредитного\~договору діяла\~процентна ставка\~по кредиту\~у розмірі\~2,5%\~на місяць\~або 30%\~на рік.\~Далі процентна\~ставка була\~змінена з 01.09.2014 до 2,9% на місяць або 34,8% на рік, з 01.04.2015 до 3,6% на місяць або 43,2% на рік. Можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору передбачена п.1.1.3.2.3 [PERSON] та [PERSON] за умови інформування позичальника. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені 15.08.2014 та 15.03.2015 шляхом СМС-повідомлень та \~на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Відповідач активно користується карткою, неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких 27.02.2017. Оскільки остання звірка паспортних даних здійснювалася саме при укладенні договору, тому при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживала відповідач. На сьогоднішній день боржник до Банку з метою списання штрафних санкцій не зверталася, хоча Банком \~і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку так і шляхом подачі заяви через відповідний сайт Банку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, пославшись на відзив на позов, вказала, що 01.09.2014 позивачем в односторонньому порядку змінено процентну ставку з 30,00% річних на 34,80% річних, а з 01.04.2015 на 43,20% річних у порушення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 № 661, який набрав чинності 09.01.2009, та ч.2 ст.1056-1 ЦК України, якою передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Крім того позивачем незаконно нараховані їй суми штрафів та пені, оскільки ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УІІ заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами у період проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. З 19.05.2007 по теперішній час вона постійно мешкає у м.Мирнограді Донецької області, який відноситься до населеного пункту, на території якого здійснюється антитерористична операція. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Окремо відповідач звернулася до суду із заявою про застосування загального строку позовної давності як до основної вимоги позивача, так і спеціального строку позовної давності до додаткових вимог, в обґрунтування якої вказала, що остання дія, яка свідчить про визнання нею боргу, є часткове погашення нею боргу 25.07.2014 у розмірі 500 грн. У розрахунку заборгованості, долученому Банком до матеріалів справи, вбачається часткове погашення боргу після 25.04.2014, проте нею зазначена оплата не проводилася. Оплата після 25.07.2014 була проведена шляхом списання банком без її згоди коштів з її карткових рахунків, що не може вважатися дією, яка свідчить про визнання нею боргу та не може бути підставою для переривання строку позовної давності. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовпязується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі договору приєднання за правилами ст.634 ч.1 ЦК України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. \~\~\~Згідно за стандартною заявою, підписаною відповідачем 06.08.2008, між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (у наступному правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір про надання банківських послуг, за якими позивачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 9000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на\~ рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що окрім заяви відповідача підтверджується Довідкою об умовах кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», розрахунками Банку. Отже даний договір складають, крім згаданої заяви, [PERSON] і [PERSON] надання банківських послуг та Тарифи банку, факт ознайомлення із якими позивач засвідчив своїм підписом у вказаній вище заяві (а.с.5-27). Згідно з інформацією Банку від 23.06.2018 відповідач [PERSON] відповідно до кредитного договору б/н від 06.08.2008 отримала картки №№ 5577212904456434, 5211537404044930, 5168755354139442, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2017 року (а.с.127). Проти даних обставин відповідач не заперечувала. Відповідно до п.2.1.1.2.1 [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг\~\~(далі [PERSON] та [PERSON]) [PERSON] видає клієнту карту, вид якої визначено у заяві та Памятці клієнта/Довідці про умови кредитування, підписанням якої [PERSON] і клієнт укладають договір про надання банківських послуг. Згідно за п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 [PERSON] та [PERSON] сторони домовилися, що клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку та надає право Банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Пунктом 1.1.7.11 [PERSON] передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.2.1.1.5.5 [PERSON]\~ позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно за розрахунком Банку заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 12.02.2018 за кредитом складає 1663 грн 73 коп., за процентами за користуванням кредитом 9167 грн 04 коп. (а.с.5-10). Досліджені судом докази свідчать про те, що неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушила зобовязання, що випливають з його умов. З огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобовязання перед Банком з неї на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом 1663 грн 73 коп. В частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом суд зазначає таке. З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування відсотків вбачається, що з 01.09.2014 процентна ставка збільшена з 30 % до 34,8%, а з 01.04.2015 до 43,2% (а.с.5, 6). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.2.1.1.12.6 [PERSON] та [PERSON] за користування кредитом [PERSON] нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами. Одночасно за п.1.1.3.2.4 [PERSON] та [PERSON] передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови (а.с.57, 65). Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. [PERSON] договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повідомлення [PERSON] про зміни процентної ставки за користування кредитом, а тому доводи відповідача щодо незаконності підвищення процентної ставки заслуговують на увагу. Позивачем подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобовязаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. З наданої позивачем довідки вбачається, що дія останньої кредитної картки, виданої відповідачу, закінчилась в останній день вересня 2017 року. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту\~\~перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Згідно із договором відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, який може використовуватися повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки. Тобто, це не є загально прийнятий кредитний договір, відповідно до умов якого повернення кредитних коштів визначені періодичними щомісячними платежами. \~ \~Оскільки дія\~картки закінчилась\~у вересні\~2017\~року, а позов подано 28.02.2018, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача, на момент звернення до суду щодо основної вимоги (тіла кредиту) не закінчився. Пояснення відповідача з приводу того, що після 25.07.2014 нею не проводилося погашення боргу, спростовуються випискою банку по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.08.2008 по 23.06.2018 з деталізацією операцій по картці, згідно з якою відповідач в останнє здійснювала поповнення готівки через термінал самообслуговування 27.02.2017 в сумі 300 грн (а.с.119-121). Разом з тим, заява відповідача в частині застосування строку позовної давності до стягнення відсотків підлягає задоволенню. Оскільки договором сплата процентів визначена періодичними щомісячними платежами, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися за три роки до дня подачі позовної заяви в суд, тобто з 28.02.2015 по 28.02.2018, при цьому здійснене відповідачем останнє погашення заборгованості не впливає на висновки суду щодо періоду стягнення.\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного розрахунок заборгованості за відсотками повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки із розрахунку 30% ставки, таким чином: 1663 грн 73 коп. х 30% : 360 днів х 1095 днів = 1518 грн 15 коп., а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню саме в цьому розмірі. За приписами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.1.1.7.31 [PERSON] та [PERSON] строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, відсотків за користування кредитом складає 50 років. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що договір про збільшення позовної давності підписаний сторонами. Беручи до уваги те, що відповідачем [PERSON] та [PERSON] не підписані, ці [PERSON] та [PERSON] не можна вважати письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Саме така\~правова позиція\~\~викладена\~у постановах\~Верховного Суду\~України:\~від 11.03.2015\~(справа\~№ 6-16цс15),\~від 01.07.2015\~(справа\~№6-757цс15). Згідно за п.2.1.1.7.6 [PERSON]\~ при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний\~ сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с.22). Відповідно до розрахунку Банку за станом на 12.02.2018 відповідачу нараховано штрафи за невиконання останнім зобовязань за кредитним договором: 250,00 грн фіксована частина штрафу та 1632 грн 28 коп. процентна складова штрафу, а всього 1882 грн 28 коп. (а.с.5-6). Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. [PERSON] у розі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Відповідно до розрахунку позивача за станом на 12.02.2018 Банком, починаючи з серпня 2014 року, нараховано відповідачу пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 21814 грн 84 коп. (а.с.5-10). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України\~ виконання\~ зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту даної статті вбачається, що пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, можливість нарахування одного виду неустойки на іншій виключається. Одночасно нараховуючи пеню та штраф, [PERSON] просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добровільності, розумності та справедливості. Крім того, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-УП введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Так, відповідно до ст.2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідач [PERSON] за інформацією виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 03.03.2018 зареєстрована у [INFO], тобто у населеному пункті, який внесено до вищевказаного переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 за № 1275-р. Згідно розрахунку Банку сума штрафів та пені, які нараховані позивачем після 14.04.2014, складає 1882 грн 28 коп. та 21814 грн 84 коп., а всього 23697 грн 12 коп. \~ Оскільки\~нарахування штрафів\~та пені\~підпадає \~під мораторій,\~у задоволенні\~вимог Банку\~про стягнення\~з відповідача\~23697грн 12 коп. неустойки слід відмовити. Таким чином,\~неповерненням кредиту,\~несплатою процентів\~\~відповідач в\~односторонньому порядку\~порушив зобовязання,\~що витікають\~з умов\~кредитного договору,\~що є\~неприпустимим,\~тому з\~нього на\~користь Банку\~підлягає стягненню\~невиплачена сума\~кредиту,\~відсотків за\~його користування\~у визначеній\~судом сумі\~за первісною\~відсотковою ставкою\~і в\~силу ст.141\~ЦПК України\~понесені позивачем\~судові витрати\~в сумі\~163 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам\~ (а.с.2). На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial