Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач в лютому 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до розпорядження Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 31.01.2015 року № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації», майно, що передане до сфери управління Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», в тому числі і житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 № 125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у м.Києві » вул. Гамарника (стара назва ) було перейменовано на [ADDRESS] складається з 1-ї кімнати житловою площею 13,2 кв.м. Згідно інформації наданої управлінням житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації № 411 від 14.11.2016 року приватизація квартири [ADDRESS] не здійснювалася , перебуває у державній власності. Згідно відповіді КК «Центр комунального сервісу» № 02/05/00-352 від 14.11.2016 року особовий рахунок в квартирі [ADDRESS] не відкрито, нарахування за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкової території не проводиться, зареєстрований осіб в квартирі не має. 01.03.2016 року в процесі комісійного обстеження за участю представників ЖЕД 515 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» було встановлено, що квартира 3 житлового будинку [ADDRESS] ) безпідставно) без дозвільних документів та самовільно зайнята відповідачами по справі - [PERSON] та [PERSON] 02.03.2016 року представниками ЖЕД - 515 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» був наданий припис відповідачам по справі термінове звільнення незаконного зайнятого житлового приміщення. Одночасно відповідачам було запропоновано надати дозвільні документи на право зайняття квартири 3 житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі добровільно не звільняють та не здають наймодавцю спірне жиле приміщення, продовжують самоправно ним користуватися. Вказують, що згідно інформації наданої Управлінням житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації №411 від 14.11.2016 року приватизація квартири [ADDRESS] не здійснювалася. Квартира перебуває у державній власності (у власності територіальної громади м.Києва). Також вказують, що відповідачі на квартирному обліку не перебувають. Посилаючись на ст. 31, 34, 42, 43, 58, 61, 109, 116 ЖК України , ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просять суд виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири 3 (житловою площею 13,2 м. кв .) житлового [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. Ухвалою від 23.02.2017 року по справі відкрито провадження та розгляд справи призначено на 25.04.2017 року. 10.04.2017 року надійшли пояснення третьої особи відповідно до яких просили суд позов задовольнити. (а.с. 43-44) Відповідачі надали заперечення на позов в якому посилалися на те, що приміщення спірне вони зайняли на законних підставах, просили в позові відмовити , з посиланням на те, що кімната площею 13,2 відсутня, вони займають підсобне приміщення 12,7 кв.м. (а.с.74-77) Ухвалою від 05.03.2018 року провадження по справі було зупинено до розгляду іншої справи. Ухвалою від 18.01.2019 року відновлено провадження по справі. В судових засіданнях позивач позов підтримував, з обставин викладених в позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, подала заяву в якій просила відмовити в позові та провести розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували просили відмовити в позові, з обставин викладених в запереченнях. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав та також просив суд позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Із змісту позову убачається, що предметом позову є виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Як пояснював представник відповідача з відповідачем, що на початку 50-х років минулого століття, [PERSON] 1941 р.н., як працівнику санаторію ім. 1-го Травня (Пуща - Водиця), було надано для постійного проживання та користування в гуртожитку житло за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 21.03.1980 року відповідач [PERSON] , а з червня 1984 за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON] . Відповідно до розпорядження Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 31.01.2015 року №41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації», майно, що передане до сфери управління Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», в тому числі і житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 № 125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у м . Києві» вул . Гамарника (стара назва) було перейменовано на вул. Квітки Цісик. Як убачається з витягу з розпорядження Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 25.04.2019 року за № 278 [PERSON] та [PERSON] прийнято на квартирний облік . (а.с. 144-145) Відповідно до ст.116 ЖК України, на яку посилається позивач, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Разом з тим в судовому засіданні не встановлено, що відповідачі зайняли кв. [ADDRESS] , оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами взагалі наявність саме житлової кімнати такого розміру в користуванні відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Постанові від 07.02.2019 у справі № 742/722/17 Верховний Суд зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні вимог слід відмовити. На підставі викладено та

Outcome: dismissed