Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17.01.2014 року з [PERSON] було укладено договір №б/н від 17.01.2014 року та він отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Внаслідок невиконання договірних зобов?язань, станом на 03.09.2019 року виникла заборгованість у сумі 14938,02 грн., яка складається з 4130,51 грн. заборгованості за кредитом, 10807,51 грн. заборгованості за відсотками. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивач зазначає, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син, [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача. Отже, позивач просить стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 14938,02 грн. за кредитним договором №б/н від 17.01.2014 року та судовий збір. Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області провадження у справі було відкрито 10.02.2020 року та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 03 березня 2020 року. 01.04.2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа була розподілена судді Тесленко І.О. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не подавав. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до протоколу судового засідання. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.01.2014 року [PERSON] отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та висловив згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складають між ним та банком кредитний договір. Умови та правила [PERSON] не підписані (а.с. 12-36). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 17.01.2014 року, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 03.09.2019 року складає: 14938,02 грн., яка складається з 4130,51 грн. заборгованості за кредитом, 10807,51 грн. - заборгованості за відсотками (а.с. 10,11). Як вбачається з листа № 55/01-16 від 14.02.2020 року приватного нотаріусу Кремінського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління юстиції у Луганській області (м. Харків), спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (а.с. 76,77) Із встановлених обставин вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а [PERSON] - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати виданий йому кредит, сплатити процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку за порушення грошових зобов`язань за договором. Разом з тим, ч. 1 ст. 608 ЦПК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Як вбачається зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. П. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно до ст. 1283 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. В рішення Верховного суду України від 20 червня 2019 року справа № 493/1039/16-ц зазначено, що статтею 33 ЦПК України передбачено, що замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, суд може тільки за клопотанням позивача. За змістом статті 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Таким чином, виходячи з аналізу положень частини першої статті 33 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги до [PERSON] зазначив, що останній є сином позичальника [PERSON] та таким, що прийняв спадщину. Проте ніяких доказів на підтвердження родинних відносин [PERSON] та [PERSON] та прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] суду не надав. В матеріалах справи є відповідь приватного нотаріусу Кремінського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління юстиції у Луганській області (м. Харків), згідно якої спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Таким чином, [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, позивач з клопотанням про заміну неналежного позивача до суду не звертався, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, то судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed