Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася з позовною заявою до до [PERSON], Виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання. В позові [PERSON] просить зобов`язати виконавчий комітет Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, як орган реєстрації, зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Позивач \~ [PERSON]\~,\~в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник Відповідача - Виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд вважає, що позивач, відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог належним чином повідомлялися про розгляд справи та відповідно до вимог\~ст.128 ЦПК України\~розглядає дану цивільну справу за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячі з наступного. Згідно ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу, [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири №13, яка розташована за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Гагаріна, буд.11 що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 09 грудня 2005 року, виданого Печенізькою районною радою Харківської області та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10078972 від 14 березня 2006 року.(а.с.8,9) Зазначену квартиру Позивач отримала разом із Відповідачем, [PERSON] та третьою особою, [PERSON] у спільну сумісну власність в порядку приватизації. Кожному із співвласників належало по 1/3 частині квартири.\~ У даній квартирі №13, яка розташована за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Гагаріна, буд.11, зареєстрована Позивачка та Відповідач, [PERSON], що підтверджується Довідкою виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області №1244 від 31 травня 2018 року. Крім того, Довідкою підтверджено те, що Відповідач за даною адресою не проживає з 2010 року. (а.с.10) Той факт що Відповідач з 2008 року не проживає у квартирі №13, яка розташована за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Гагаріна, буд.11 підтверджується актом від 31 травня 2018 року, підписаним депутатом Печенізької селищної ради [PERSON], підпис якого засвідчений секретарем Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області . (а.с.11) У звязку з тим, що в квартирі №13, яка розташована за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Гагаріна, буд.11 зареєстрований Відповідач, який фактично у ній не проживає, Позивач, як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач впродовж вищевказаного часу у будинку не мешкає, його особистих речей в ньому не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири за весь час їх реєстрації за вказаною адресою не приймає, Позивач самостійно утримує квартиру в належному стані, здійснює її поточний ремонт. Положеннями статей\~317,\~319,\~321 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації Відповідача, у належній їм квартирі, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки Відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що Відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, Позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей\~391,\~396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, оскільки Відповідач фактично у квартирі не проживає, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири він вважається таким, що чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Наданими доказами до Позовної заяви достовірно встановлено, що Відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації, у квартирі №13, яка розташована за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Гагаріна, буд.11 з 2010 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права його співвласника, [PERSON]. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі-орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представник за формою згідно з додатком 11,... рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи. Право позивача порушене Відповідачем, яий не подав заяви до виконкому Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, як органу реєстрації про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, та продовжує бути зареєстрованим за цією адресою, хоча фактично за нею не проживає. \~\~\~Спосіб захисту порушеного права позивача передбачений законом, а саме п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1\~ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1\~ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6\~ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2\~ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до\~ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином,\~суд розглянувши\~справу в\~межах заявлених\~ вимог\~позивача і\~на підставі\~доказів сторінвважає,\~що визнання\~ відповідачем\~[PERSON] предявленого\~позову не\~суперечить закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~позивачка повністю довела\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог,позовні вимоги [PERSON] не протирічать закону та підлягають задоволенню. Суд не стягує судові витрати з відповідачів в звязку з заявою позивачки про покладення даних витрат на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved