Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач в грудні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк», права вимоги якого 30.06.2010 року було передано ПАТ «Дельта банк», та відповідачем був укладений кредитний договір №44-0051003/ФК про надання позичальнику кредиту в розмірі 5 900 грн зі сплатою 19,5 відсотка річних за весь час фактичного користування кредитом з 14.02.2008 р. по 13.02.2010 р. Відповідачем з моменту отримання кредитних коштів погашення кредиту здійснено лише частково. Станом на 15.10.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 3 144,04 грн. В судове засідання представник позивача надав клопотання де просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив. Але надав заяву про застосування судом до даних правовідносин строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14.02.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк», права вимоги якого перейшло до позивача ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №44-0051003/ФК про надання позичальнику кредиту в розмірі 5 900 грн зі сплатою 19,5 відсотка річних за весь час фактичного користування кредитом з 14.02.2008 р. по 13.02.2010 р. на споживчі цілі (а.с.5-12, 18-22). Згідно п.4.2.1 Договору відповідач зобов'язався повертати банку кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі за цим договором,але не пізніше 13 лютого 2013 року. Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови кредитного договору. Однак відповідач [PERSON] в порушення вимог законодавства та умов договорів свої зобов'язання не виконав. Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов таких висновків: Між сторонами в справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно - правових угод, а саме кредитного договору. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким чином, з урахуванням зазначених вимог законодавства та ст. 526 ЦК України про те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору саме відповідач повинен довести, що відсутня його вина в несвоєчасному виконанні грошового зобов'язання. Доказів на підтвердження відсутності вини, відповідачем в судове засідання не надано. Як вже було зазначено, у встановлений договором та законом термін, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, заходів направлених на погашення кредиту та процентів не приймав. Таким чином, станом на 15.10.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 3 144,04 грн. (1 840,74 грн тіло кредиту, 1 303,30 - заборгованість по відсоткам) Отже, безпідставне невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто після спливу терміну договору, в даному випадку 14.02.2010 р., почався перебіг строку позовної давності, якій в подальшому було перервано, оскільки [PERSON] здійснив платіж 18 березня 2010 року, а тому в даному випадку строк позовної давності слід рахувати з 19 березня 2010 року. Отже, враховуючи, що оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, а саме 09 грудня 2013 року минув строк позовної давності, в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed