Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 41000 грн., що були сплачені в рахунок оплати як аванс за купівлю - продажу будинок по [ADDRESS], судовий збір в сумі 640 грн. та судові витрати за правову допомогу в сумі 2000 грн.. [PERSON] мотивує свої позивні вимоги тим, що 24.07.2014 року він домовився про покупку в [PERSON] житлового будинку який розташовано по [ADDRESS]. Нотаріально договір купівлі продажу був не посвідчений, а була складена письмова розписка договір. При цьому він частинами сплатив [PERSON] гроші загальною сумою 41 000 грн., як аванс за покупку житлового будинку. Через деякий час [PERSON] став вимагати сплатити більшу суму, чим було обумовлено перед купівлею будинку. Так як більшої суми він не зміг сплати. Він відмовився від купівлі даного будинку. [PERSON] відмовився повернути йому сплачений ним аванс в сумі 41 000 грн. [PERSON] позов не визнає мотивую чим, що 24.07.2014 році він продав [PERSON] житловий будинок еквівалентно 3333 доларів США. При цьому [PERSON] як завдаток за покупку будинку сплатив йому 25000 грн., про що було складено письмові розписки. В подальшому [PERSON] відмовився сплачувати йому за будинок. Договір купівлі продажу будинку нотаріально не посвідчувався. Суд вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідив письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності має житловий будинок в [ADDRESS] 24.07.2014 року [PERSON] та [PERSON], домовились між собою про купівлю продаж житлового будинку [ADDRESS] еквівалентно 3333 доларів США (а.с.11-12,64). При цьому [PERSON] було передано в рахунок оплати за будинок гроші в сумі 25 000 грн., що підтверджуються письмовими розписками(а.с.11-12,64) та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Договір купівлі продажу нотаріально не посвідчувався. [PERSON] разом із сім»єю вселився в даний будинок та став проживати. В 2017 році [PERSON] виселився з будинку та переїхав в інший населений пункт, так як між ним та [PERSON] виник конфлікт. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна маги необхідний обсяг; цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У ньому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України). Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що розписка про отримання коштів [PERSON] від [PERSON] не може вважатися договором купівлі-продажу будинку, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України для договорів купівлі-продажу нерухомого майна передбачена обов'язкова письмова форма та нотаріальне посвідчення. Такі ж вимоги встановлені ст. 635 ЦК України для попереднього договору. У випадку недотримання сторонами таких вимог закону цей договір відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним. При вирішенні питання щодо повернення відповідачем сплачених [PERSON] коштів суд керується наступним. Відповідно до ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Основними ознаками завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, який він одночасно і забезпечує; він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення. Як і інші способи забезпечення виконання зобов'язання завдаток вважається дійсним у разі дотримання письмової форми правочину (ст. 547 ЦК України) і може забезпечувати лише дійсне зобов'язання (ст. 548 ЦК України). Враховуючи те, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] не було укладено попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку та формі, як не було укладено й договору купівлі - продажу будинку який нотаріально посвідчений, суд вважає їх авансом, що підлягає поверненню позивачу. Суд вважає, що [PERSON] отримав від [PERSON] 25000 грн. як аванс , дана сума підтверджується письмовими розписками і не оспорюється сторонами. Інша сума 16000 грн. позивачем не була доведена, що він передав відповідачу так як даний факт письмово не підтверджений. На підставі ст.ст. 84, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати на правову допомогу в сумі 1260 грн. (41000 грн. позивні вимоги це складає 100%, задоволено 25000 грн. це складає 63% від заявлено позову. Витрати на правову допомогу 2000 грн. ( за підготовку позовної заяви при подачі позовної заяви до суду та участь в судових засіданнях), що становить 63% від задоволеного позову 1260 грн.). На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 220, 548, 570, 571, 635, 638, 639,655,657ЦК України.

Outcome: partial