Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Хорошуна С.А., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.04.2017 та від 17.08.2019 належить право власності на квартиру [ADDRESS] . Також вказує, що окрім неї у квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач по справі. Місце перебування останнього їй не відоме. [PERSON] не являється членом сім`ї, не проживає в даній квартирі вже 5 років без поважних причин, житлом не цікавиться, особистих речей в квартирі не має, витрат на її утримання не несе. За таких обставин, позивач просить суд, - усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/2466/20 (а.с. 17). Ухвалою суду від 08.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Хорошун С.А. в судове засідання не з`явилися, до початку представник позивача надав заяву від 12.06.2020, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Судові витрати просив покласти на відповідача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано. Суд ухвалив про заочний розгляд справи, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як встановлено у судовому засіданні, право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтв про право на спадщину від 25.04.2017 та від 17.08.2019, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.04.2017 та від 17.08.2019 (а.с. 10, 12, 13, 14). Відповідно до листа Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №23656-01-10 від 04.11.2019 місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження квартири від 21.10.2019, завіреним головою правління ОСББ «Гагаріна 85, 87», [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 11). До того ж, встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі п`ять років, його особистих речей у квартирі немає, добровільно з реєстрації за вказаною адресою він не знявся. Суд вважає, що відповідач повністю втратив зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачу у користуванні житлом, він не є і не був членом сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у помешканні з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст.13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем, відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] п`ять років без поважних причин, його особисті речі у квартирі відсутні, відповідач не був і не є членом сім`ї позивача, відповідач комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися жилими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача, відсутня. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений за подачу позову 06.04.2020 (квитанція №30682333-1) судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved