Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

позивач [PERSON] через представника за довіреністю [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29 квітня 2009 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . З відповідачем вели спільне господарство та будували сімейні відносини, однак з червня 2019 вони не можуть проживати як сім`я, виконувати сімейні обов`язки, спільно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. На даний час дитина проживає разом з нею. Відповідач не приймає безпосередньої участі у вихованні дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вона змушена сама утримувати та виховувати дитину (купувати одяг, продукти харчування, ліки, купувати відповідний інвентар), самостійно сплачувати кошти на утримання житла за місцем фактичного проживання і не має достатньої фінансової можливості для належного, необхідного та достатнього забезпечення та утримання як дитини так і її особистого проживання. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, він працездатний, хронічними захворюваннями не страждає, інших аліментних зобов`язань за виконавчими документами не має, інших осіб на утриманні не має. Про його місце працевлаштування їй невідомо. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують\~ (а.с.25, 26). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на сина у мінімальному розмірі, передбаченому законодавством (а.с.27). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що\~ [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Дитина народилась у шлюбі, в якому сторони перебувають з 29 квітня 2009 року (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 17 липня 2019 року №934 місце проживання подружжя [PERSON] та їх сина [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), однак фактично позивач [PERSON] разом з дитиною проживає окремо\~ по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови будинкового комітету [PERSON] Т.М., засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області О.В.Рекухою, від 07.08.2019 року (а.с.11). Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти на дитину за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуться стягуватись на дитину, суд враховує стан здоров`я дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері. Також суд враховує матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним; про незадовільний стан здоров`я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно сина, в тому числі утримувати його і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 78-80 ЦПК України, зазначені нею обставини. Позивачем не надано доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що розмір аліментів на дитину повинен становити 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180-183 СК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , розмір яких суд визначає 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, не є завищеним та не буде порушувати прав та інтересів відповідача. Підстави для стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, із врахуванням поданих позивачем доказів, в судовому засіданні не встановлені. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх необгрунтованістю. Суд вважає, що позивач не позбавлена можливості за погодженням з відповідачем, чи шляхом звернення до суду ставити питання про зміну розміру аліментів згідно ч. 1 ст. 192 СК України, а також щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (хвороба дитини тощо) згідно ст.185 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп. та на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial