Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на обов'язкову частку в житловому будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її свекруха [PERSON] все своє життя проживала в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS], яка в подальшому була перейменована на [ADDRESS], що належав їй на праві особистої власності, відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 27.06.1991 року за [NUMBER]. Вказане свідоцтво зареєстровано на праві особистої власності за [PERSON] Червоноградським МБТІ та записано в реєстрову книгу за №136 від 10.09.1991 року . [INFO] свекруха позивчки [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції. Після смерті свекрухи [PERSON] в житловому будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] був зареєстрований і залишився проживати чоловік позивачки - [PERSON]. Тобто чоловік позивачки фактично вступив в управління та володіння спірним будинковолодінням, оскільки проживав та був зареєстрований у даному будинку, отже він вчинив дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини, як цього вимагає закон, а сам ест.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер , що стверджується свідоцтвом про смерть . Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина за заповітом і дочка позивачки - [PERSON] , як спадкоємець за заповітом , 20.10.2017 року звернулася у Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини , що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі , однак завідувач Жовківською ДНК надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 25.10.2017 року позивачка із заявою звернулася до Жовківської ДНК для прийняття частки в спільному майні після смерті її чоловіка [PERSON] . Дочка позивачки [PERSON] будучи спадкоємцем по заповіту , яка постійно проживала в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами , що знаходяться в [ADDRESS] проживала і була зареєстрована в ньому , прийняла спадщину після смерті чоловіка позивачки [PERSON], відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, але оформити свої спадкові права на будинковолодіння , яке належало її чоловіку у нотарільній конторі не змогла із-за того, що її батько [PERSON], одночасно чоловік позивачки, не оформив спадкових прав після смерті своєї матері, одночасно свекрухи позивачки - [PERSON], та не здійснив державної реєстрації спадкового житлового будинку на себе. На момент смерті чоловіка позивачки разом із ним в будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали діти позивачки, а саме : дочка [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO] і дочка [PERSON] [INFO], які не заперечували проти прийняття спадщини дочкою позивачки [PERSON], і вони вважали, що дочка позивачки [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, мала право на спадкування майна [PERSON], який помер [INFO]. Однак із-за того, що Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2138/01- 16 від 09.11.2017 р., винесеною завідуючою Жовківською Державною нотаріальною конторою Галань О.Я., їй було відмовлено, вона змушена була звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Під час судового засідання по цивільній справі № 444/3042/17 з'ясувалося, що на час смерті чоловіка позивачки - [PERSON] позивачка будучи непрацездатною, мала право на обов'язкову частку і мала би відмовитися від неї протягом встановленого Законом терміну, а саме протягом шести місяців. Суд врахував, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки вона проживала з чоловіком до дня смерті, а тому прийняла спадщину, не дивлячись на те, що позивачка подала заяву про відмову від неї. 22 травня 2018 року по справі №444/3042/17 було винесено рішення, яким визнано за дочкою позивачки [PERSON], в порядку спадкуваання за заповітом після смерті [PERSON] ,право власності на 7/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] В решті позовних вимог, а саме у визнанні за [PERSON] права власності на 1/8 житлового будинку з приналежними господарськими будівлями до цієї частини будинку відмовив. На підставі рішення суду по справі №444/3042/17 за дочкою позивачки [PERSON] зареєстровано право власності на 7/8 частин будинку [ADDRESS].(витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135367644 від 28.08.2018 року. Зважаючи на це у жовтні 2018 року позивачка звернулася до Жовківської Державної нотаріальної контори із заявою про оформлення за нею належної їй обов'язкової частки вказаного вище будинку, а саме 1/8, але отримала відмову за № 241201-16 від 05.10.2018 року в якій їй рекомендовано звернутися до суду для оформлення належної мені частки після смерті чоловіка позивачки [PERSON]. У зв»язку із чим позивач звернулася до суду та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити. Відповідачі [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, заперечень проти таких не має . Представник третьої особи Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подали на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, покладаються на думку суду. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, як відповідач визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників, зважаючи на подані ними заяви та на підставі наявних доказів постановити рішення по справі. Оскільки всі учасники в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з'ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши цивільну справу № 444/3042/17 провадження 2/444/350/2018 суд приходить до наступного висновку . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч.1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Жовківським РВ УМВС України у Львівській області від 23.12.2003 року, позивачка по справі [PERSON], [INFO] з 08.09.1993 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] 21.10.1993 року уклала шлюб із [PERSON] актовий запис №17. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області 01.12.2005 року вбачається, що свекруха позивачки [PERSON] померла [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис № 12. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10.09.1991 року стверджується, що [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок [ADDRESS] Даний будинок станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року належав до робітничого типу двору, що підтверджується виписками з погосподарської книги наданими Лавриківською сільською радою, що знаходиться в цивільній справі № 444/3042/17 провадження 2/444/350/2018 . З копії довідки № 1679 від 20.12.2017 року виданої виконкомом Лавриківської сільської ради вбачається, що на території сільської ради пройшло перейменування вулиці В.Павлика на вулицю Горблян згідно рішення № 5 14-ї сесії 5-го демократичного скликання від 23.04.2009 року . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області [INFO] вбачається, що чоловік позивачки [PERSON], помер [INFO]. Відповідно до вимог ч.1 ст.1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя, а саме 05.12.2012 року чоловік позивачки [PERSON] склав заповіт із змісту якого вбачається, що він на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати на день його смерті і на що за законом матиме право заповів відповідачці [PERSON], тобто дочці позивачки по справі. Даний заповіт нотаріально посвідчено секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області Кошулап Т. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 214. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався, що стверджується його копією. На підставі рішення суду по цивільній справі №444/3042/17 провадження 2/444/350/2018 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], третя особа: Лавриківська сільська рада Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в порядку спадкування, визнано за [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] який помер [INFO], право власності на 7/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В задоволенні решти позовних вимог, а саме у визнанні за [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] який помер [INFO], права власності на 1/8 частину житлового будинку з приналежними до нього господарськами будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]- відмовити. Рішення суду набрало законної сили 03.07.2018 року. Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2018 року вбачається, що 7/8 частин житлового будинку загальна площа якого 53.3 кв.м., житлова площа 41.4 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS], зареєстровано та належить на спільній частковій власності відповідачу [PERSON] Згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виданого Червоноградським МБТІ від 28.11.2017 р. загальна площа даного будинку становить 53.3 кв.м., житлова 41.4 кв.м., допоміжна 11.9 кв.м. Із листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії Жовківської державної нотаріальної контори від 05.10.2018 року вбачається, що державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори постановив відмовити позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадщину на обов»язкову частку на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у зв»язку із неподанням відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні , та роз»яснено про право звернутися в судові органи для оформлення права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В той же час, суд враховує, що згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Позивач [PERSON], дружина померлого [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадщині чоловіка, оскільки була непрацездатною на день його смерті. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тобто, позивачка [PERSON] могла відмовитися протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті [PERSON] від прийняття спадщини, однак нею цього зроблено не було. Із копії довідки виданої 18.09.2018 року №1358 виконкомом Лавриківської сільської ради про те, що [PERSON]проживала та була зареєстрована з померлим [PERSON], [INFO] до дня його смерті [INFO] і вели спільне господарство в [ADDRESS] . Суд враховує, що вона також проживала разом із спадкодавцем, а тому прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, позивач має право на обов'язкову частку в спадщині як дружина померлого, оскільки була непрацездатною на час відкриття спадщини, не відмовилася протягом 6 місяців від своєї обов'язкової частки, яка становить 1/8 спадкового майна, а зважаючи на те, що вона проживала разом із спадкодавцем, то вона є такою, що прийняла спадщину. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом були діти спадкодавця. А тому, позивачці [PERSON] належить половина від тої частки, яка належала б їй в порядку спадкування за законом, тобто 1/8. Суд враховує, що в той же час, заборон та арештів на будинок за адресою [ADDRESS] немає, що підтверджується копією довідки виданої виконкомом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 17.10.2017 року. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved