Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] в липні 2014 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. який було розірвано 08 липня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві серія [NUMBER] від 08 липня 2008 року. [INFO] у позивачки та відповідача народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 12.05.2004 року. На даний час дочка [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка займається вихованням та утриманням дочки. Допомагає позивачці виховувати та утримувати доньку її чоловік [PERSON]. Натомість, відповідач не піклується з дочкою, вона не отримує батьківського виховання та батьківської любові тому що йому не має часу н спільну дитину, моральної та матеріальної допомоги відповідач на утримання не надавав і не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про нормальне самоусвідомлення , не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Позивачка від батька дочки не отримує жодної підтримки на існування. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки, не цікавиться її життя. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує протягом тривалого часу. Відповідач не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, станом здоров'я, н відвідує її не займається її розвитком та не приймає участі у вихованні. Все вищенаведене свідчить виключно про те що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Тому позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно доньки [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усі видів заробітку, але не менше 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України. Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської РДА Київської області направила до суду лист в якому просила розгляд справи провести у відсутності її представника, а спір вирішити відповідно до вимог закону. Прокурор Києво-Святошинської районної прокуратури Київської області проти задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача заперечувала. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою участю є орган опіки і піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 липня 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що здійснено відповідний актовий запис № 363. 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1871. Неповнолітня дитина [PERSON], відповідно до довідки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15.07.2014 р. № 1389, проживає разом з матір'ю [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Згідно листа Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 26 серпня 2014 року № 865 та висновку Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 15.10.2014 р. вбачається що відповідач [PERSON] за зазначеною позивачем адресою не проживає, а неодноразові заходи щодо встановлення місця його перебування результатів не дали. Відповідно до характеристики наданої класним керівником та директором спеціалізованої школи № 200 м. Києва, вбачається що цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім'ї - мама дівчинки [PERSON] та вітчим [PERSON]. Батько дитини [PERSON] жодного разу до школи не приходив, навчанням та розвитком доньки не цікавиться. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 18 листопада 2014 року № 16, яким рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та враховуючи те, що невідоме місце перебування гр. [PERSON], Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, адже таке ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина. В той, же час причин невиконання своїх батьківських обов'язків відповідачем, не вставлено через неможливість визначення його місця проживання та місцезнаходження. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано письмових доказів з відповідних культурно-дозвільних установ, установ охорони здоров'я, органів виконавчої влади стосовно того хто здійснює та забезпечує фізичний і духовний розвиток дитини, її лікування, матеріальне забезпечення. Тобто не надано характеризуючи дані щодо осіб позивача та відповідача. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи те що, позивачем не надано доказів того, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини є свідомим та умисним, не надано доказів з яких причин відповідач не може бачитися зі своїми дітьми, та беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області про недоцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], суд, вважає що позовні вимоги стосовно позбавлення батьківських прав не підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на корись позивача на утримання доньки підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів справи, а саме висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області та довідки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15.07.2014 р. № 1389, вбачається що неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Доказів про сплату на інших дітей аліментів або стягнень за виконавчими документами відповідачем не надано. Згідно з ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу, а саме дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць станоить у розмірі 1286 гривні. Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі. За таких умов, суд, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.84, 141, 164, 167, 182, 183 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: partial