Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], звернулась до суду з позовом до [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 3000,00 грн., з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], за минулий час з квітня 2015 року по дату подання позову (квітень 2018 року) в сумі 47209,00 грн. Позов подано з підстав порушення батьком обов'язку по утриманню дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у них з відповідачем є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Дитина народжена у шлюбі, після розлучення батьків мешкає з матір`ю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 20 квітня 2018 року зазначений позов прийнято до провадження та розгляд зазначеної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачем до суду надано відзив, в якому він погоджується з тим, що має сплачувати аліменти на утримання сина, проте вважає, що їх розмір має становити 1000,00 грн., оскільки він має проблеми зі здоров`ям, незадовільний матеріальний стан, та на його утриманні перебувають нова дружина та ще двоє неповнолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача зменшила розмір позовних вимог та просила суд розглянути та задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 3000,00 грн., посилаючись на обставини, викладені у позові. У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти зменшення розміру позовних вимог, просила суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис 27. Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2013 року по справі №522/4229/13-ц, яке набрало законної сили 26.04.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу його батьками, проживає з матір'ю. Суд критично відноситься до тверджень відповідача, що він не може працювати за станом здоров`я, оскільки жодного доказу цього (довідка про інвалідність з відповідним висновком, тощо) він до суду не надав. При цьому суд також критично відноситься і до тверджень представника позивача, що відповідач є моряком і працює на судах іноземних компаній, отримує велику заробітну плату, оскільки в матеріалах справи наявні лише документи, які підтверджують те, що у [PERSON] є необхідні документи (освітні, кваліфікаційні тощо) для роботи на судах, працював моряком, проте відсутні докази того, що він станом на теперішній час має таку роботу. Суд враховує, що відповідач, окрім сина [PERSON], народженого у шлюбі з [PERSON], має ще одну дитину - [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] - [PERSON] яка з 22.03.2018 року є дружиною відповідача. Твердження, що відповідач має ще доньку не відповідають дійсності, оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Також відповідач не надав до суду докази того, що сплачує аліменти своїм батькам, або будь-якій іншій особі. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що відомості про свій сукупний дохід відповідач до суду не надав. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246- VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2018 рік, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, оскільки за даними Міністерства фінансів України середня заробітна плата по Одесі та Одеській області у період з червня по вересень 2018 року становить більше ніж 8000 гривень, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, та вважає за доцільне визначити суму аліментів у розмірі 2500,00 грн. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial