Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] спілка «Терна» (далі КС «Терна») у жовтні 2015 року пред'явив до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2012-039 від 14 березня 2012 року. Обґрунтовує позов тим, що 14 березня 2012 року між КС «Терна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2012-039, за умовами якого КС «Терна» надала [PERSON] кредит у розмірі 30000 гривень, терміном з 14 березня 2012 року до 14 березня 2015 року, із сплатою 30% річних, а він зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом згідно з Графіком розрахунків, який є невідємною частиною договору. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 жовтня 2015 року складає 26252,64 гривень, з яких 19800 гривень сума неповернутого кредиту, 6452,64 гривень сума нарахованих відсотків. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 14 березня 2012 року між КС «Терна» та [PERSON] було укладено договір поруки №2012-039-1 та між КС «Терна» і [PERSON] договір поруки №2012-039-2, відповідно до умов яких у випадку невиконання або неналежного виконання боржником [PERSON] самостійно своїх зобовязань за кредитним договором поручителі зобовязуються виконати за боржника ці грошові зобовязання у повному обсязі У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за договором кредиту їм направлялася вимога про сплату коштів, яка ними не виконана. З цих підстав позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2012-039 від 14 березня 2012 року в розмірі 26252,64 гривень та 1218 гривень судового збору. Відповідач [PERSON] пред'явив до суду зустрічний позов до [PERSON] спілки «Терна» про визнання недійсним кредитного договору №2012-039 від 14 березня 2012 року та договорів поруки №2012-039-1 від 14 березня 2012 року, №2012-039-2 від 14 березня 2012 року. Обґрунтовував позов тим, що зміст кредитного договору суперечить вимогам законодавства, оскільки належного доказу щодо його вступу до кредитної спілки «Терна», а саме первинного бухгалтерського документу з необхідними реквізитами, що підтверджує сплату [PERSON] коштів у вигляді вступного пайового внеску позивачем не надано. Таким чином, існування між ним та кредитною спілкою правовідносин, що обумовлені його членством у спілці, і визначають право надавати кошти на умовах фінансового кредиту, є недоведеними. В подальшому [PERSON] подав до суду заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просив визнати недійсним лише кредитний договір №2012-039 від 14 березня 2012 року. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві мотивів, просили позов задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, зіславшись на доводи, викладені в письмових запереченнях, вважають його безпідставним, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив. Пояснив, що позивачем не доведено факту його вступу до кредитної спілки «Терна», зокрема не надано належного доказу сплати ним вступного пайового внеску, відтак до правовідносин між ними повинні застосовуватись вимоги закону, які регламентують порядок надання й повернення позики, а не кредиту. Тобто кошти, які він отримав від кредитної спілки є позикою і він згідний на повернення лише основної суми боргу в розмірі 19800 гривень. Зустрічний позов підтримав із викладених у зустрічній позовній заяві мотивів, просив його задовольнити, визнати недійсним кредитний договір №2012-039. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14 березня 2012 року між [PERSON] спілкою «Терна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2012-039 (далі кредитний договір). [PERSON] договір підписаний 14 березня 2012 року особисто відповідачем [PERSON] Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 30000 гривень та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити фіксовані проценти за користування кредитом у розмірі 30 відсотків річних. Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредитодавець зобов'язаний видати кредит позичальнику протягом 5 робочих днів з дня підписання цього договору, але не раніше дня оформлення необхідного забезпечення виконання зобовязання за цим договором. Як слідує з п. 1.3 кредитного договору, цей договір укладено строк на 36 місяців, що діє з 14 березня 2012 року до 14 березня 2015 року. Кредит надається на строк 36 місяців з 14 березня 2012 року до 14 березня 2015 року. Позивач КС «Терна» своє зобовязання за кредитним договором виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 30000 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером від 14 березня 2012 року. Відповідно до п.п. 2 п. 3.2.2 кредитного договору позичальник зобовязується погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному цим договором. Згідно з п. 4.1 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється з фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку кредитодавця) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою) включно. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку розрахунків, що є невідємною частиною розрахунків. Додатком до кредитного договору графіком розрахунків №2012-039 від 14 березня 2012 року встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом за період з 14 березня 2012 року по 14 березня 2015 року. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Як слідує з п. 5.1 кредитного договору, даний кредитний договір забезпечується порукою. 14 березня 2012 року між [PERSON] спілкою «Терна» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №2012-039-1 (далі договір поруки 1). 14 березня 2012 року між між [PERSON] спілкою «Терна» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №2012-039-1 (далі договір поруки 2). Згідно з умовами зазначених договорів поруки, поручителі поручаються перед кредитором відповідати за виконання боржником своїх зобовязань, що виникли за кредитним договором № 2012-039 від 14 березня 2012 року. Відповідно до п. 1.2 договорів поруки предметом цього договору є обовязок поручителя виконати за боржника у повному обсязі грошові зобовязання по кредитному договору, за умови невиконання або неналежного виконання боржником самостійно своїх зобовязань за кредитним договором. Згідно з п. 2.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за сплату боржником кредиту в сумі 30000 гривень та процентів, нарахованих на суму кредиту, згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Як убачається з п. 6.1 договорів поруки, строк дії даних порук встановлюється з моменту укладення цього договору, протягом трьох років від дня настання строку виконання кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Всупереч вказаним вимогам закону [PERSON] умов договору належним чином не виконував. 22 липня 2015 року позивач КС «Терна» звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] із письмовими вимогами про повернення коштів за кредитним договором у розмірі 23315,18 гривень. Зазначені вимоги надіслані відповідачам 22 липня 2015 року рекомендованими листами з повідомленням, що підтверджується квитанціями ТД УДППЗ «Укрпошта», проте задоволені відповідачами не були. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, станом на 01 жовтня 2015 року заборгованість [PERSON] за сумою неповернутого кредиту складає 19800 гривень, заборгованість за відсотками 6452,64 гривень. Перевіряючи доводи відповідача [PERSON] про те, що він не є членом кредитної спілки «Терна», та кредит був виданий кредитною спілкою без наявності ліцензії на здійснення діяльності з надання таких фінансових послуг, судом встановлено наступне. Відповідно до п.п. 6.1. статуту кредитної спілки «Терна», затвердженого рішенням установчих зборів кредитної спілки «Терна», протокол №1 від 08 серпня 2010 року, членами кредитної спілки є особи, які є членами Всеукраїнської громадської організації «Товариство Червоного Хреста України». [PERSON] є членом Всеукраїнської громадської організації «Товариство Червоного Хреста України», що підтверджується членським квитком №00088 від 14 березня 2012 року. Відповідно до квитанції №289.57.2, виданої 14 березня 2012 року ПАТ «А-Банк», [PERSON] сплачено 6 гривень членського внеску та за членський квиток. 14 березня 2012 року [PERSON] подано заяву про вступ до КС «Терна». Протоколом №065 засідання Правління кредитної спілки «Терна» від 14 березня 2012 року, вирішено прийняти [PERSON] в члени КС «Терна». В заяві [PERSON] про вступ до КС «Терна» вказано, що він зобовязався сплатити вступний внесок у розмірі 25 гривень та обовязків пайовий внесок у розмірі 25 гривень. Відповідно до прибуткового касового ордера № 223 від 14 березня 2012 року КС «Терна» прийнято від [PERSON] 50 гривень: вступний внесок 25 гривень та обовязковий пайовий внесок 25 гривень. Суд вважає небгрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що зазначений касовий ордер є неналежним доказом у справі, оскільки він оформлений відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 № 637, згідно з п.п. 3.3 якого приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Натомість статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на яку посилається відповідач [PERSON], встановлено вимоги до оформлення первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. За вказаних обставин судом здобуто достатні докази про те, що відповідач [PERSON] є членом КС «Терна». Також судом перевірено доводи відповідача [PERSON] про те, що КС «Терна» не має ліцензії на право здійснення діяльності з надання кредитів. Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Згідно з п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються послуги із залучення фінансових активів із зобов'язаннями щодо наступного їх повернення та надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів та діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Частиною 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що здійснення вищезазначеної діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Відповідно до п. 1.1. розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 02 грудня 2003 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року (далі ліцензійні умови), залучені кошти це грошові кошти, залучені кредитними спілками від банків, інших установ та організацій, крім коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитними спілками, що є їх членами та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами. Пункт 1.2 вказаних ліцензійних умов передбачає необхідність отримання двох видів ліцензій: ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - для здійснення фінансової діяльності, пов'язаної із залученням внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів; ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів. Відповідно до довідки від 27 листопада 2015 року №15ЕХ-73, виданої КС «Терна», станом на 14 березня 2012 року, тобто на день укладення кредитного договору, капітал спілки складався з обовязкових пайових внесків у розмірі 3900 гривень, та додаткових пайових внесків 2992312,50 гривень. 14 березня 2012 року [PERSON] подано заяву про отримання кредиту за видом «Кредит на інші потреби» в розмірі 30000 гривень, терміном на 36 місяців. Протоколом №073 засідання Правління кредитної спілки «Терна» від 14 березня 2012 року вирішено присвоїти члену КС «Терна» [PERSON] 1 групу ризику та надати кредит за видом «Кредит на інші потреби» на суму, вказану в заяві. Згідно зі звітними даними про доходи та витрати кредитної спілки «Терна» за 2012 рік, поданими до Національної комісії, що здійснює державне регулювання на ринку фінансових послуг, за звітний період не здійснено нарахування процентів за внесками (вкладами) на депозитні рахунки членів кредитної спілки. Як слідує з додаткової інформації до приміток до річної фінансової звітності за 2012 рік, довгострокові внески на депозитний рахунок членів кредитної спілки, внески на депозитні рахунки членів кредитної спілки на строк до 12 місяців відсутні, нарахування відсотків по депозитних рахунках не відбувалося. 21 грудня 2012 року інспекційною групою Національної комісії, що здійснює державне регулювання на ринку фінансових послуг, проведено планову інспекцію КС «Терна», за наслідками якої складено акт № 49/15/4-18_ФП. З зазначеного акта не вбачається порушень КС «Терна» ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами при укладені кредитного договору, регулювалися ст. ст. 19, 20 Закону України «Про кредитні спілки». Стаття 19 Закону України «Про кредитні спілки» встановлює, що майно кредитної спілки формується, зокрема, за рахунок вступних, обов'язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки. Пунктом 1.2 Ліцензійних умов встановлено, що діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що, надання «Терна» кредиту в розмірі 30000 гривень, відповідно до кредитного договору №2012-039 від14 березня 2012 року, здійснено за рахунок власних коштів спілки (власного капіталу), тому вищевказана діяльність не потребувала ліцензуванню, відтак відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] про визнання недійним кредитного договору. Таким чином судом установлено істотне порушення інтересів позивача [PERSON] спілки «Терна» унаслідок неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору, оскільки позивач значною мірою позбавляється можливості отримати грошові кошти, на які розраховував при укладенні договору. При визначенні суми коштів, яка підлягає до стягнення з кожного з відповідачів суд враховує, що між КС «Терна» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено окремі договори поруки. Відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Таким чином, Поручителі за кредитними договорами відповідають перед кредитором солідарно між собою лише у разі укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука). Поручителі, з якими укладено окремі договори поруки, не є солідарними боржниками між собою й не можна вважати поруку спільною відповідальністю перед кредитором, якщо договором не передбачено іншого. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі 6-185цс14. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] спілки «Терна» підлягає до задоволення шляхом солідарного стягнення з [PERSON] і [PERSON] та солідарного стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2012-039 від 14 березня 2012 року в розмірі 26252,64 гривень, з яких 19800 гривень сума неповернутого кредиту, 6452,64 гривень сума нарахованих відсотків. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 554, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved