Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON], через представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири. Позивач просить суд визнати за позивачем, [PERSON] в особі опікуна [PERSON] право власності на 1/8 частину квартиру [ADDRESS] на підставі права на спадщину за законом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла дочка позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на ? квартири за [ADDRESS], що належала померлій на праві спільної сумісної власності. Згідно з Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 №25333 від 26 липня 2016 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON]; [PERSON] (в рівних долях) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 02 червня 2000 року (розпорядження № 24674). Отже доньці Позивача на праві спільної часткової власності належала 1\\4 згаданої вище квартири і після її смерті саме на цю частку відкрилася спадщина. Іншим співвласникам (Позивачу, [PERSON], Відповідачу [PERSON]) на праві спільної сумісної власності також належало право власності на 1\\4 квартири кожному. Оскільки померла заповіту не складала, згідно зі ст. 1223 ЦК України, вступають в дію норми спадкування за законом. Позивач, згідно зі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. До числа спадкоємців першої черги крім Позивача також відносяться [PERSON] (чоловік померлої) та Відповідач (син померлої), які разом з Позивачем також являються співвласниками квартири. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже після смерті [PERSON] кожен із спадкоємців отримав право успадкувати 1/12 частину квартири кожен, і у разі прийняття ними спадщини їхня частка у праві власності на квартиру становила б 4/12, або 1/3 для кожного. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого Цивільним Кодексом, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, невдовзі після смерті доньки Позивача, в тому ж році, помирає її чоловік [PERSON], який є одним із трьох спадкоємців після смерті [PERSON]. Смерть [PERSON] наступила до закінчення 6-ти місячного строку передбаченого законодавством, після якого він би вважався спадкоємцем, який прийняв спадщину автоматично, тобто внаслідок спільного постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття. Оскільки сучасне законодавство надає право спадкоємцеві в межах строку для прийняття спадщини відмовитися від неї подавши відповідну заяву (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) то спадкоємець, на користь якого відкрилася спадщина, але який помер до закінчення строку для прийняття спадщини, на підставі чинного законодавства може вважатися лише потенційним спадкоємцем, а не суб'єктом, який реалізував належне йому право на спадкування. Після смерті [PERSON], Позивач та Відповідач залишилися єдиними спадкоємцями першої черги які можуть спадкувати майно після смерті [PERSON]. Відповідно змінилися і долі спадкового майна. Якщо раніше, при наявності трьох спадкоємців кожному з них належала 1/12 частки квартири, то після смерті одного із спадкоємців Позивач і Відповідач отримали право на 1/8 частку квартири кожен, тобто на половину від ? спадкової частки після смерті доньки Позивача. Оскільки протягом зазначеного законом строку ні Позивач , ні Відповідач, які спільно проживали з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини, вважається що вони прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Відповідач являється єдиним спадкоємцем після смерті свого батька - [PERSON], та у встановленому законом порядку прийняв його частку у праві власності на квартиру. Отже після прийняття спадщини Позивачем та Відповідачем після смерті [PERSON] та Відповідачем після смерті [PERSON] часки на квартиру повинні виглядати наступним чином: Позивач - право власності на 3/8 частки квартири; Відповідач - право власності на 5/8 частки квартири. Проте Відповідач не визнає і не бажає визнавати відповідний розподіл часток у спірній квартирі, оскільки у цьому разі збільшується частка яку успадковує Позивач і відповідно зменшується його частка. Саме через це між Позивачем та Відповідачем виник спір. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка відповідачу направлялись за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі,за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Згідно з Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 №25333 від 26 липня 2016 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON]; [PERSON] (в рівних долях) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 02 червня 2000 року (розпорядження № 24674). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року [PERSON] [INFO] визнана недієздатною. Позивач посилається на те, що співвласник квартири [PERSON] це її дочка яка померла [INFO]. Також позивачка посилається на те що співвласник [PERSON] це її чоловік який помер, але дату смерті не вказує. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Факт смерті осіб у певний час повинен бути доказаний позивачем відповідним свідоцтвом про смерті. Такого доказу стороною позивача не надано ні відносно [PERSON] ні відносно [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК україни спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Дійсно, відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних зв'язків позивача з померлою особою має бути підтвердженим відповідним свідоцтвом про народження(відносно [PERSON]) та свідоцтвом про укладання шлюбу(відносно [PERSON]). Таких доказів стороною позивача суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 16 визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Набуття права власності на майно в порядку спадкування врегульовано у главі 84 Цивільного Кодексу України. Набуття права власності з підстав спадкових правовідносин врегульовано Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1296 ЦК України встановлений обов'язок для спадкоємця який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Доказів виконання обов'язку для спадкодавця визначених у ст.1296 ЦК України позивачем не надано. Таким чином позивач намагається встановити для себе право власності на майно не у спосіб визначений законом, що суперечить припису встановленому у ч.1 ст.13 ЦК України відповідно до якого цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або законом. На підстав викладеного,ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,223,224-226,228 ЦПК України, ст.ст.13,16,328,1216,1217,1261,1296 ЦК України, суд, -

Outcome: dismissed