Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку (пай), площею 3,2714 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Ульянівської (теперішня назва Почаївська) сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 81 рік померла тітка позивача, [PERSON], яка була рідною сестрою матері позивача [PERSON]. На час смерті спадкодавець [PERSON] мала у власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (пай), площею 3,2714 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Ульянівської (теперішня назва Почаївська) сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] залишила заповіт на ім'я своїх онуків: [PERSON] та [PERSON], які після смерті своєї баби не вчинили жодної з дій, які б свідчили про прийняття спадщини, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальних органів не звертались та не були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже є такими, що відмовились від спадщини. Крім того, на час смерті спадкодавця разом із нею був зареєстрований її син, [PERSON], який безвісно пропав до відкриття спадщини, а тіло останнього було знайдено на території Почаївської сільської ради після смерті спадкодавця. З огляду на викладене, позивач звернулась до нотаріальної установи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відмову відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на право власності на спадкову земельну ділянку, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], у судове засідання не з'явився, розгляд справи просив проводити без участі позивача та його представника, заперечував проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача Виконавчого комітету Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, просить провести розгляд справи за його відсутності. (а.с. 26) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом подання оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» відповідно до ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.07.2017 року, про поважні причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом подання оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» відповідно до ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.07.2017 року, про поважні причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала Державний акт серії [NUMBER], площею 3,2714 га, кадастровий номер [NUMBER], на території Уляновської сільської ради, що підтверджено Довідкою, виданою Відділом Держгеокадастру у Гребінківському районі Полтавської області від 08.02.2017 року № 37. (а.с. 10) Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. (ч. 2 ст. 1236 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч. 1, 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 03.10.2001 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Ульяновської сільської ради Гребінківського Полтавської області, зареєстрований за № 111, відповідно до змісту якого спадкодавець все своє майно заповіла своїм онукам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. (а.с. 13) [INFO] у віці 81 рік померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ульяновською сільською радою Гребінківського району Полтавської області від 18.02.2005 року, актовий запис № 6. (а.с. 9) На час своєї смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. На час її смерті за цією ж адресу був зареєстрованим син, [PERSON], [INFO] (визнаний безвісти відсутнім), що підтверджено Довідкою, виданою Почаївською сільською радою Гребінківського району Полтавської області від 30.02.2017 року 48. (а.с. 12) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Так, рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 23.03.2017 року, що набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], та померлою [INFO] [PERSON], які в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER], актовий запис про народження № 20, записані як матір і дочка, та встановлено факт родинних відносин між померлою [INFO] [PERSON], та померлою [INFO] [PERSON] як рідними сестрами. (а.с. 14, 15 -16) Згідно положення Глави 13 п. 3. Загальних положень «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296 від 22.02.2012 року, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За даними Листа Гребінківської державної нотаріальної контори від 05.07.2017 року № 341/02-14, на підставі заяви племінниці спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини на майно померлої [INFO] тітки [PERSON] Гребінківською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 122/2017, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку (пай), яка розташована на території Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області. (а.с. 6) Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 Цивільного кодексу України) Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 Цивільного кодексу України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 Цивільного кодексу України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 Цивільного кодексу України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно положення статті 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до частини першої статті 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку (пай), площею 3,2714 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Ульянівської (теперішня назва Почаївська) сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] померлій [INFO] [PERSON], вказуючи на неприйняття спадщини за заповітом її онуками, відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], які не проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не прийняли спадщину, не звертались до нотаріальної установи із заявою про прийняття спадщини, та місцеперебування яких є невідомим. При цьому позивачем зауважено про відмову нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадкування за законом, з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірне спадкове майно. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи наявні в справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved