Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Рантье 03 березня 2016 року, після чого 06 квітня 2016 року з уточненим позовом звернувся в суд до відповідача [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 55 419 гривень 23 копійок та судових витрат у справі, пов'язаних з оплатою судового збору в сумі 1378 гривень. В обгрунтування позову вказував, що відповідно до укладеного 25 грудня 2013 року кредитного договору №Р22.231.70456 Публічне акціонерне товариство Ідея Банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 42 291 гривень зі сплатою 11,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. 31 грудня 2015 року між ТОВ Факторингова компанія Рантье та ПАТ Ідея Банк укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого ПАТ Ідея Банк відступив (передав у власність) ТОВ Факторингова компанія Рантье з 31 грудня 2015 року, а ТОВ Факторингова компанія Рантье набув, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимоги. Відповідача було письмово повідомлено про відступлення права вимоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Рантье за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. На дату відступлення права вимоги 31 грудня 2015 року борг відповідача [PERSON] за кредитним договором становив на загальну суму 55 419,23 гривень, яка складалася з: основного боргу 36 091,94 гривень; простроченого боргу 3 110,43 гривень; прострочених процентів - 15 672,33 гривень; строкових процентів - 544,53 гривень. Після відступлення права вимоги відповідачем не було здійснено жодних сплат за кредитним договором, а тому станом на 11 лютого 2016 року має заборгованість на загальну суму 55 419,23 гривень, яка складається з: тіла кредиту - 39 202,37 гривень; нарахованих та несплачених відсотків та комісії 16 216,86 гривень, що підтверджується випискою по особовому рахунку №29098423170456.980 та розрахунком заборгованості. Відповідач [PERSON] добровільно не сплатила заборгованість за кредитним договором, а тому нею були порушені права та інтереси позивача. Тому позивач з підстав умов кредитного договору, норм статей 16,525,526,530, 543,549, 551,611,625,629,1049, ч.2 ст.1050, статей 1054,1077,1078,1080,1082 ЦК України просив суд задовольнити позов. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу без його участі (а.с.4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.36,58, подала письмове заперечення, згідно якого не погоджується з позовними вимогами та пояснила, що 25 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №Р22.231.70456, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 42 291 гривень. Зобов'язання за кредитним договором нею виконувалися у встановлені договором строки, влатежі вносилися щомісяця згідно з Графіком погашення кредиту. Нею за період кредитування з грудня 2013 року по квітень 2015 року сплачено 32 400,25 гривень, що підтверджується квитанціями. Позивач просить стягнути заборгованість у загальному розмірі - 55 419,23 гривень, у тому числі: 36 091,94 гривень - суми основного боргу; 3110,43 гривень - суми простроченого боргу; 15 672,33 гривень суми прострочених процентів; 544,53 гривень - суми строкових процентів. Дана сума боргу відображена і в розрахунку станом на 31 грудня 2015 року. У довідці-розрахунку від 11.02.2016 року, яка додана до позову, заборгованість складається з суми боргу за кредитом 39 202,37 гривень та суми заборгованості за відсотками та комісіями - 16 216,86 гривень. Отримавши кредит у сумі 42 291 гривень, вона повернула ПАТ «Ідея Банк» суму 32 400,25 гривень, тобто різниця складає 9 890,75 гривень. Їй не зрозуміло, на підставі чого нарахована така сума заборгованості та вважає, що вона є значно завищеною, а тому потребує перевірки. Їй нічого не було відомо про укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантье» договору факторингу, згідно якого відбулося відступлення права вимоги. Про таке відступлення права вимоги ПАТ «Ідея Банк» всупереч вимогам чинного законодавством її не повідомив. Крім цього, з огляду на договір факторингу, копія якого додана до позову, вбачається, що у ньому відсутня інформація про розмір відступленої грошової вимоги. У позивача відсутній будь-який доказ того, що їй, як позичальнику за кредитним договором, було повідомлено належним чином про таке відступлення права грошової вимоги відповідно до норми статті 1082 ЦК України. До позову позивач додав копію повідомлення, яким її повідомляють про укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантье» договору факторингу. Але доказ того, що на її адресу дане повідомлення було направлене, а також підтвердження того, що вона це повідомлення отримала, відсутній. Крім того, вона не визнає суму нарахованої комісії за користування кредитом. Відповідно до п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з неї суми заборгованості за комісією не можуть бути задоволені, а тому в цій частині просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до укладеного 25 грудня 2013 року кредитного договору №Р22.231.70456 Публічне акціонерне товариство Ідея Банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 42 291 гривень зі сплатою 11,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с.13-15). Банк повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 та меморіальним ордером (а.с.12,22). 31 грудня 2015 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Рантье та Публічним акціонерним товариством Ідея Банк укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого ПАТ Ідея Банк відступив (передав у власність) ТОВ Факторингова компанія Рантье, а ТОВ Факторингова компанія Рантье з 31 грудня 2015 року набув (прийняв у власність) право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.16-21). Згідно витягу з Додатку №2 до договору факторингу №31/12-2 від 31 грудня 2015 року позивач прийняв право вимоги до боржника [PERSON] (а.с.25). Позивач ТОВ Факторингова компанія Рантье письмово рекомендованою поштою повідомив відповідача [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с.11,61,62). Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Згідно письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2015 року відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 55 419, 23 гривень (а.с.26). Цей розмір заборгованості існує і станом на 11 лютого 2016 року. На даний час кредитна заборгованість позичальником не погашена. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1,2 статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Заперечення відповідача [PERSON] проти позову спростовані поданими позивачем доказами, які досліджені судом, є належними і допустимими, що були зазначені вище в мотивувальній частині рішення. Твердження відповідача, що їй не зрозуміло на підставі чого нарахована така сума заборгованості та на її думку є значно завищеною, а тому потребує перевірки не заслуговує на увагу, оскільки контррозрахунків заборгованості відповідачем суду не надано, а подану позивачем довідку про заборгованість нею не спростовано. Додані відповідачем до заперечення квитанції (а.с.40-50) не спростовують залишок заборгованості за кредитним договором, а лише підтверджують факт порушення графіку платежів, встановлених договром. Останній платіж [PERSON] було здійснено 01 квітня 2015 року в сумі 1000 гривень. Відповідач [PERSON] з наведених вище у своєму запереченні підстав не визнає суму нарахованої комісії за користування кредитом. Між тим, кредитним договором передбачено нарахування комісії, з чим погодилась відповідач, укладаючи та підписуючи договір з банком (а.с.13-15). Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач повідомила, що їй нічого не було відомо про укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантье» договору факторингу, згідно якого відбулося відступлення права вимоги. Про таке відступлення права вимоги ПАТ «Ідея Банк» всупереч вимогам чинного законодавством її не повідомив. Крім цього, у договорі факторингу відсутня інформація про розмір відступленої грошової вимоги. Ці пояснення відповідача також спростовані позивачем, який документально підтвердив, що ТОВ «ФК «Рантье» надіслав повідомлення відповідачу [PERSON] про укладення договору факторингу (а.с.11,61,62). Що стосується розміру відступленої грошової вимоги, позивач підтвердив перехід прав за договором факторингу по боржнику [PERSON] витягом з Додатку №2 до договору факторингу (а.с.25). Тому вимоги позивача ТОВ «ФК «Рантье» є законними та обгрунтованими і підлягають захисту з підстав умов кредитного договору, договору факторингу, статей 15,16,525,526,527,530,549,1050,1054,1077,1078,1080,1082 Цивільного кодексу України, статей 79,88 ЦПК України. За таких обставин суд постановляє рішення про повне задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 55 419,23 гривень та судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем судового збору в сумі 1 378 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved