Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON]»яна Н.М. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення твердих меж земельної ділянки, а якому вказала, що 29.05.2007 року вона та її рідні сестри [PERSON] [PERSON], а також брат [PERSON], прийняли спадщину після смерті їх матері, якій рішенням № 12 від 17 грудня 1993 року № 95 Виконавчого комітету Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було передано у власність 0,75 га землі, у тому числі 0,50 га для ведення підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування будівель. Усі спадкоємці погодили розподіл спадщини у вигляді окремих земельних ділянок, внаслідок чого позивачці [PERSON] та її сестрі, [PERSON] відійшли дві земельні ділянки (для особистого селянського господарства розміром 0,07 га та для обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га). При встановленні огорожі у них та сусіда [PERSON] виник спір за межу між садибами № 62 та 64 по вул. Лузанівській у с. Ставище Брусилівського району Житомирської області, який розглядався Брусилівським районним судом Житомирської області (цивільна справа № 605/1056/2012) та в подальшому був залишений без розгляду за заявою сторін. В процесі спору було замовлено та здійснено судову будівельно-технічну експертизу земельних ділянок, яка виявила, що земельні ділянки [PERSON] знаходяться на своєму місці, а ділянки [PERSON] не лише не відповідають фактичному находженню землі і майже повністю накладаються на земельні ділянки [PERSON], але й зафіксовано факт надмірного фактичного використання земель [PERSON] При цьому у користуванні матері [PERSON] було 0,75 га земель (пізніше ці землі рішенням були передані у власність). [PERSON] купив садибу (нерухомість) у попередніх власників, мешканців села Ставище, а лише потім отримав 0,50 га земель у власність. За даними ж зазначеного висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] на сьогодні фактично використовує на 0,20 га більше, ніж йому передано у власність. У той же час, [PERSON] використовує земельні ділянки, що фактично набагато менші, ніж передані її матері, а потім їй у власність. Тобто позивач вважає, що [PERSON] використовує частини її земель. При цьому позасудовим шляхом їм спір вирішити не вдалось. Звернення до місцевої ради з цього приводу виявились безрезультатними. Вважає, що відновлення меж між спірними земельними ділянками неможливо на основі даних земельно-кадастрової документації, оскільки земельні ділянки накладаються одна на одну. Також неможливо відновлення меж за фактичним використанням земельної ділянки, оскільки спірність межі та постійне руйнування будь-яких існуючих ознак межових знаків спричиняє взаємне звинувачення у захопленні земель. Тому, на думку позивачки, єдиним способом відновлення меж між спірними земельними ділянками є виділення сторонам однакових за розміром частин спірної ділянки на підставі ч. 2 ст. 107 ЗК України. Просила суд встановити межі між садибами № 62 та № 64 по вул. Лузанівській у с. Ставище Брусилівського району Житомирської області відповідно до ч. 2 ст. 107 ЗК України. В свою чергу відповідач за основним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустріним позовом до [PERSON]»янової Н.М. та [PERSON] про відновлення меж земельних ділянок, в якому зазначив, що 22 грудня 2006 року він придбав у власність житловий будинок з усіма надвірними будівлями, які до нього відносяться, за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, буд. 64. Одночасно він набув права користування земельною ділянкою за даною адресою. Рішенням від 24 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання Ставищенської сільскої ради відповідні земельні ділянки були надані йому у приватну власність та видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №278718 (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25Га) та серії ЯИ №2787198 (для ведення особистого селянського господарства - 0,25Га) відповідно. До прийняття вказаного вище рішення було розроблено всю необхідну технічну документацію щодо можливості надання у власність зазначених земельних ділянок, проведені обміри земельних ділянок на місці (в натурі), погоджені межі із сусідами, тощо. Після отримання правоустановчих документів та передачі/встановлення межових знаків він та його родина користуються даними земельними ділянками за призначенням, з дотриманням норм законодавства у сфері земельних правовідносин та архітектурно-будівельних норм, межі жодного разу не змінювали, конфліктів із сусідами не провокували, керувалися принципами добросусідства. Зазначив, що починаючи із вступу у право власності даною земельною садибою і до моменту встановлення межових знаків, на межі між належними йому земельними ділянками та сусідньою земельною ділянкою за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, 62, існував паркан, який зі слів попереднього власника його садиби був побудований у 50-ті роки. Під час встановлення межових знаків, наданих йому на момент приватизації земельних ділянок, останні повністю співпадали із розташуванням паркану - фактичною (встановленою в натурі) межою між зазначеними земельними ділянками. У червні 2010 року після виготовлення передбаченої законом технічної документації, обмірів на місці (в натурі), погодженням із сусідами, в тому числі з відповідачами за даним позовом, та проведення інших обовязкових процедур, належнимйому земельним ділянками було присвоєно кадастрові №№ 1820986001:01:001:0710 та 1820986001:01:001:0711 відповідно, межі, площа та конфігурація зазначених земельних ділянок при цьому не змінювались. Відповідачі за даним позовом [PERSON]»яна Н.М. та [PERSON] шляхом оформлення права на спадщину у травні 2007 року володіють на праві приватної власності, спільно, в рівних долях, двома земельними ділянками за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, село Ставище, вулиця Лузанівська, 62, за кадастровими №№1820986001:01:001:0802 та 1820986001:01:001:0821, тобто є безпосередньо сусідами щодо його садиби, між ділянками є спільна межа, конфігурація та розташування в натурі якої було протизаконно змінені протиправними діями відповідачів. Вказав, що майже відразу після травня 2007 року нові власники/сусіди [PERSON]»яна Н.М. та [PERSON] почали провокувати конфлікти, сварки, ображати його та членів його родини, нехтуючи усіма принципами добросусідства, та в його відсутність, без його згоди та згоди уповноважені державних органів влади та міського самоврядування декілька разів нищили паркан на спірній межі, переносили його, будували новий, чим, на його думку, порушили права власника на володіння та користування належними йому земельними ділянками. Крім того, відповідачі розпочали незаконне будівництво, що також порушує його права. Просив суд відновити порушену [PERSON]»яною Н.М. та [PERSON] межу між садибами 64 та 62 по вулиці Лузанівській в селі Ставище Брусилівського району Житомирської області, а саме межу, яка поділяє земельні ділянки за кадастровими №№ 1820986001:01:001:0710; 1820986001:01:001:0711; 1820986001:01:001:0802; 1820986001:01:001:0821 у відповідності до земельно-кадастрової документації - зареєстрованих у встановленому порядку конфігурації межі та координат межі на місцевості. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON]»яна Н.М. та її представник за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги зустрічного позову [PERSON] не визнали, додатково пояснивши, що дійсно конфлікт між ними та відповідачем [PERSON] виник, коли вони вирішили замінити старий паркан між їх земельними ділянками. При цьому новий паркан встановлювався чітко на місці раніше існуючого старого деревяного паркану, однак з невідомих причин [PERSON] вирішив, що вони при його встановленні відступили на його територію. Зазначили, що дійсно в ході проведення судової експертизи у аналогічній цивільній справі, яка була залишена без розгляду судом у 2013 році за заявою сторін, було встановлено часткове накладення земельних ділянок сторін, що робить можливим встановлення меж спірних земельних ділянок у спосіб, про який вони просять у поданій позовній заяві, а саме шляхом виділення сторонам однакових за розміром частин спірної ділянки на підставі ч. 2 ст. 107 ЗК України. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON]»яної Н.М. заперечували, в тому числі й з підстав пропуску останньою строку позовної давності, про що подали відповідну заяву, просили суд задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] та відновити межі земельних ділянок відповідно до даних земельно-кадастрової документації. Представник третьої особи Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення як позову [PERSON]»яної Н.М., так і зустрічного позову [PERSON] заперечував, оскільки вважає, що без внесення змін до земельно-кадастрової документації спірних земельних ділянок відновити межу між ними через накладення земельних ділянок згідно координат, вказаних у документації з землеустрою на кожну з них, неможливо. Комісія Ставищенської сільської ради у 2012 році при виїзді на місце розташування земельних ділянок встановити тверді межові знаки спірних ділянок через відсутність згоди обох власників не змогла. Представники третіх осіб Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області в судове засідання не зявились, просили розглядати справу у відсутність їх представників. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які є дружиною та сином відповідача за основаним позовом [PERSON], а також [PERSON] пояснили, що після встановлення [PERSON]»яною Н.М. та [PERSON] бетонного паркану між належними їм земельними ділянками та земельними ділянками [PERSON], конфігурація огорожі, яка існувала між вказаними земельними ділянками, змінилась та на даний час бетонний паркан стоїть не на межі земельних ділянок, а займає територію [PERSON] При цьому свідок [PERSON] пояснив, що його земельна ділянка також межує з земельними ділянками [PERSON]»яної Н.М. та [PERSON] з іншого боку, та він також мав аналогічний спір з ними за межу, після чого його відносини з [PERSON]»яною Н.М. та [PERSON] вкрай погіршились. Допитаний судом свідок [PERSON]»яний О.В., який є сином позивачки за основаним позовом [PERSON]»яної Н.М., пояснив, що навпаки бетонний паркан встановлювався по існуючої межі між земельними ділянками сторін у справі, а частина деревяного паркану, що залишилась не поміняною, була перенесена [PERSON] на земельну ділянку його матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали даної справи, а також цивільної справи № 2/275/54/2013, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що [PERSON]»яній Н.М. та [PERSON] згідно державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 099750 від 28.11.2011 року та серія ЯК № 099541 від 18.01.2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року № 1849, виданого Брусилівською державною нотаріальною конторою, та заяви від 20.07.2011р. № 2395 належить земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 1820986001:01:001:0802) та земельна ділянка площею 0,0758 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1820986001:01:001:0821), розташовані за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 62. (а.с. 26-29, 218 т.1, а.с. 34-37 т. 2). Згідно державних актів на право приватної власності на землю серія ЯИ № 278718 від 09.03.2010 року та серія ЯИ № 278719 від 09.03.2010 року [PERSON] на підставі рішення 37 сесії Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області 5 скликання від 24.11.2009 р. належить земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 1820986001:01:001:0710) та земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1820986001:01:001:0711), розташовані за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 64. (а.с. 30-32, 87 -91 т.1). Також встановлено, що Брусиловським районним судом Житомирської області розглядалась цивільна справа № 2/275/54/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON]»яної Н.М. про витребування майна та зустрічним позовом [PERSON]»яної Н.М. до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування частиною земельної ділянки, де позивач [PERSON] просив суд зобовязати [PERSON]»яну Н.М. повернути самовільно зайняту частину його земельної ділянки шляхом демонтажу бетонної огорожі, встановленої [PERSON]»яною Н.М. у 2012 році, а [PERSON]»яна Н.М. у поданій зустрічній позовній заяві просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою у с. Ставище, вул. Лузанівська, 62, через самовільне захоплення [PERSON] частини її земельної ділянки загальною площею 41,2 кв.м. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.12.2013р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON]»яної Н.М. про витребування майна та зустрічну позовну заяву [PERSON]»яної Н.М. до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування частиною земельної ділянки було залишено без розгляду у звязку з поданням відповідних заяв про залишення позовів без розгляду від [PERSON] та [PERSON]»яної Н.М. При цьому з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 190/13 від 03.07.2013р., проведеної у вказаній цивільній справі № 2/275/54/2013, обєктом дослідження якої були земельні ділянки, розташовані за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 62, та Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 64, вбачається, що у фактичному користуванні [PERSON]»яної Н.М. перебуває земельна ділянка, розташована за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 62, яка неповністю входить в межі, визначені державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 099750 та серія ЯК № 099541, які видані на [PERSON]»яну Н.М. (якщо приймати до уваги відповідну документацію з землеустрою). У фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка, розташована за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Лузанівська, будинок 64, яка не входить в межі, визначені державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 278718 та серія ЯИ № 278719, які видані на [PERSON] (якщо приймати до уваги відповідну документацію з землеустрою). Фактичні межі не відповідають межам, зазначеним у державних актах. Встановити, на чиїй земельній ділянці знаходиться встановлена [PERSON]»яною Н.М. огорожа, чи зайнято [PERSON]»яною Н.М. частину земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON], а також яка границя суміжного землекористування між [PERSON] та [PERSON]»яною Н.М. згідно з наданих правовстановлюючих документів на земельні ділянки по вул. Лузанівській № 62 та № 64 с. Ставище Брусилівського району за наявними матеріалами не представляється можливим, що повязано з відсутністю на момент проведення експертизи документів із достовірними даними про координати поворотних точок меж земельних ділянок, які належать на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON]»яній Н.М. Сторонами у справі не заперечувалось, що з моменту проведення вказаної судової експертизи та дотепер зміни у технічні документації із землеустрою спірних земельних ділянок, розташованих по вул. Лузанівській № 62 та № 64 в с. Ставище Брусилівського району, в тому числі щодо координат поворотних точок меж земельних ділянок, не вносились, розташування бетонного паркану, встановленого у липні 2012 року [PERSON]»яною Н.М., не змінювалось. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів і областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межу земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Ч. 1 ст. 106 ЗК України передбачає право власника земельної ділянки вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Ст. 107 ЗК України передбачає можливість відновлення меж земельних ділянок. При цьому основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в таких спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Ч. 2 ст. 106 ЗК України встановлено, що порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак доказів того, що органом місцевого самоврядування у передбаченому законом порядку було вирішено питання про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок сторін, суду надано не було. З огляду на таке, вирішення судом спору про межу спірних земельних ділянок сторін на даний час є передчасним, через що у задоволенні позовних вимог [PERSON]»яної Н.М. до [PERSON] про визначення твердих меж земельної ділянки, та зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON]»яної Н.М. та [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed