Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Володимира Юрійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 06 грудня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович вчинив виконавчий напис № 2082, яким пропонував звернути стягнення на будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та передано в іпотеку по іпотечному договору № 255/23- 2007 від 20 вересня 2007 року. За рахунок коштів отриманих від продажу предмета іпотеки нотаріус пропонував задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ 35326253, що виникла внаслідок невиконання (неналежного виконання) боржником [PERSON] умов кредитного договору з 17 грудня 2012 року по 26 серпня 2013 року в сумі 347\~286,72 грн. з яких: 195\~648,58 грн. - заборгованість за кредитом; 147\~638,14 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом ; 4000,00 грн. сума плати за вчинення виконавчого напису. Вказує, що виконавчий напис вчинено на іпотечному договорі № 255/23-2007, який укладено між банком та майновим поручителем письмово та нотаріально посвідчено. Зазначає, що станом на дату звернення до суду виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває, оскільки від 03 червня 2014 року діє Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Зазначає, що договір іпотеки будинку в [ADDRESS] забезпечує виконання умов кредитного договору № 45/22-07 від 20 вересня 2007 року за умовами якого ПАТ Промислово-інвестиційний банк видав, а позичальник [PERSON] отримала в борг грошові кошти в сумі 25 000 доларів США зі сплатою за користування 12 % річних з кінцевим терміном повернення позики до 19 вересня 2027 року. Таким чином, стверджує, що банк та нотаріус помилково визначили як заборгованість по кредитному договорі у гривнях, хоча кредит видавався в доларах США. Отже у відповідача та нотаріуса не було правових підстав змінювати суму грошового зобов`язання. Крім того повідомляє, що не отримувала ні від банку, ні від нотаріуса вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом вчинення виконавчого напису. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 06 грудня 2013 року № 2082, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим Володимиром Юрійовичем про звернення стягнення на будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] [NUMBER] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою\~ [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2019 року клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Володимира Юрійовича копії документів, на підставі яких ним 06 грудня 2013 року вчинено виконавчий напис № 2082, яким звернуто стягнення на будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [NUMBER] , а також докази отримання плати за вчинення виконавчого напису в сумі 4000 грн. 06.02.2019 року від відповідача по справі ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшли письмові пояснення по справі зі змісту яких вбачається, що вони повністю не погоджуються зі змістом позовних вимог, оскільки доводи, наведені в позовній заяві повністю спростовуються нормами чинного законодавства та доказами, що надаються відповідачем. Вказують, що 06.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьов В.Ю. вчинено виконавчий напис, згідно глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 року № 296/5 на підставі всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Порядок вчинення виконавчих написів визначається положеннями ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Щодо валюти стягнення, то зауважують, що на момент вчинення виконавчого напису нормами закону заборонялось стягнення у валюті, крім цього, це є правом кредитора здійснювати стягнення в гривні по курсу НБУ. Стверджують, що посилаючись у позовній заяві на те, що існує спір щодо суми стягнення, позивач не наводить підстав спірності суми, а тільки зазначає, що така є спірною, що не може братись судом до уваги. Окрім цього, зазначають, що суттєвим обставинами для вирішення даної справи є необхідність з`ясування здійснення погашення боргу у строки, зазначені вимогами про усунення порушення. Однак, якщо у встановлений строк надіслані вимоги про усунення порушення не виконані, то і не має підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку можливий в разі виникнення спору, який ґрунтується на доказах, що боржниками заборгованість сплачено. Проте, вказує, що із матеріалів справи не випливає, що заборгованість за виконавчим написом боржниками сплачено, а отже, спір відсутній між сторонами. Також звертають увагу суду на той факт, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а відповідно до ст. 261 ЦК України» перебіг строків позовної давності починається з моменту, коли особа довідається про порушення своїх прав. Вважають, що до позовної заяви позивача необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не просила суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Враховуючи те, що виконаний документ неодноразово пред`являвся до виконання, що підтверджується інформаціями про виконавче провадження, позивачем пропущено строк позовної давності. Тобто,\~стверджують,\~що даними\~приписами законодавства\~встановлено,\~що нотаріус\~при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому посилання позивача щодо відсутності безспірності заборгованості, пропуску строку позовної давності є безпідставними. На підставі вищенаведеного, вважають позовну заяву безпідставною та просять суд відмовити у задоволеннs позовних вимог. 27.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим Володимиром Юрійовичем направлено на адресу суду запитувані копії матеріалів, а також зазначено, що у грудні 2013 року до нього звернулося ТОВ «Кредитні ініціативи» з проханням вчинити виконавчий напис на Іпотечному договорі № 255/23-2007, посвідченому 20 вересня 2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Єгер Н.Д. по реєстру за № 2302. Так як стягувачем йому було подано всі необхідні документи, а також те, що відповідно до вимог ст. 49 ЗК «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, ним 06.12.2013 року за реєстровим № 2082 було вчинено виконавчий напис на Іпотечному договорі № 255/23-2007. 13.03.2019 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до судового розгляду по суті. 24.04.2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Шпуганич В.П. подано через канцелярію суду заяву про поновлення строку позовної давності. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Шпуганич В.П. в судове засідання не з`явився, 30.10.2019 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 ст. 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК та ч. 1 ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 255/23-2007, який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Договору про іпотечний кредит № 45/22-07 від 20.09.2007 року, укладеного між іпотекодержатилем та [PERSON] , за умовами якого остання зобов`язана в порядку, передбаченому договором про іпотечний кредит, повернути іпотекодержателю до 19.09.2027 року кредит у розмірі 25 000,00 доларів США, що станом на день укладення договору про іпотечний кредит за офіційним курсом НБУ складає 126 250,00 грн., відсотки за користування ним у розмірі 12 відсотків річних, сплатити неустойку, а також відшкодувати іпотекодержатилю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов договору про іпотечний кредит у розмірі і у випадках, передбачених Договором про іпотечний кредит. Згідно з іпотечним договором № 255/23-2007 від 20.09.2007 року предметом іпотеки є будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності майновому поручителю. Судом також встановлено, що 06 грудня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович вчинив виконавчий напис № 2082, яким пропонував звернути стягнення на будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та передано в іпотеку по іпотечному договору № 255/23-2007 від 20 вересня 2007 року. За рахунок коштів отриманих від продажу предмета іпотеки нотаріус пропонував задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ 35326253, що виникла внаслідок невиконання (неналежного виконання) боржником [PERSON] умов кредитного договору з 17 грудня 2012 року по 26 серпня 2013 року в сумі 347 286,72 грн. з яких: 195 648,58 грн. - заборгованість за кредитом; 147 638,14 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; 4000,00 грн. - сума плати за вчинення виконавчого напису. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про нотаріат» та Цивільним кодексом України. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п.3.5. глави 16 вищевказаного Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення зазначені у Переліку документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Згідно з п. п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п. п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п. п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6- 887цс17. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги, у поданому поясненні вказує, що виконавчий напис був вчинений із дотримання вимог ст. ст. 87, 88\~ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також зазначає, що боржнику (позивачу по справі) надсилалась вимога про необхідність виконання зобов`язань. Також, згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999№ 1172 (далі Перелік), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У свою чергу, як вбачається із письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Володимира Юрійовича від 20.02.2019 року за вих. № 35/01-16, зареєстрованих через канцелярію суду 27.02.2019 року вбачається, що нотаріусу, замість засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, відповідачем було пред`явлено розрахунок заборгованості. Проте, вказані документи не є тотожними та не замінюють один одного, що дає суду підстави вважати, що наданий відповідачем розрахунок заборгованості, з огляду на вимоги пункту 2 вищевказаного Переліку, є документом, який не посвідчує безспірність визначеної суми боргу. Також, як зазначалося вище, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Однак, слід зазначити, що відповідачем не було надано належного доказу про те, що позивач отримував вимогу про погашення заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Це у свою чергу свідчить про те, що представник відповідача не довів суду належними та допустимими доказами ті фактичні обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень, а отже позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, можливості або оспорити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.\~81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису № 2082 від 06.12.2013 року таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає обставини пропуску [PERSON] строку для подачі позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, поважними, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved