Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ним право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що з 29.11.2005 року він зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Розпорядженням Київської міської адміністрації № 859 від 25.05.2005 року гуртожиток за адресою [ADDRESS] , набув статусу житлового будинку, внаслідок чого було проведено інвентаризацію будинку, виготовлено нову технічну документацію та змінено нумерацію житлових приміщень, зокрема, номер квартири [ADDRESS] . У зв`язку із зміною нумерації житлового приміщення, позивачу було видано новий ордер № 65 від 26.09.2007 року та укладено договір на проживання в житловому будинку від 27.09.2007 року. Враховуючи наведене, позивач скористався своїм правом реєстрації за новою адресою у вже зайнятому ним житловому приміщенні та звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак відповідачем прийнято рішення про відмову у реєстрації відповідача за вказаною адресою, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. 29 квітня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління № 27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням, постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість. Треті особи ТзДВ «Київське шляхово-будівельне управління № 27», ТОВ «Казантип-15» не скористались процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Як убачається з матеріалів справи, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 859 від 25.05.2005 року визнано будинок [ADDRESS] жилим будинком з загальними квартирами. Зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» здійснити інвентаризацію жилого будинку. Зобов`язано Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію у встановленому порядку видати ордери на жилі приміщення мешканцям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку. (а.с. 25) 25.10.2005 року балансоутримувачем будинку [ADDRESS] » видано Ордер № 65 на жилу площу у будинку на ім`я [PERSON] , на зайняття кімнати (квартири) [ADDRESS] , площею 18,00 кв.м. (а.с. 15) Згідно паспортних даних [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - з 29.11.2005 року. (а.с. 11-12) 26.09.2007 року балансоутримувачем будинку [ADDRESS] » видано Ордер № 65 на жилу площу у будинку на ім`я [PERSON] , на зайняття кімнати № [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] , площею 18,00 кв.м. (а.с. 16) 27.09.2007 року між балансоутримувачем будинку [ADDRESS] » та [PERSON] укладено Договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого юалансоутримувач надав у користування (найм) житлове приміщення: кімнату № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . (а.с. 17-18) Згідно Довідок № 78 від 27.09.2019 року та № 77 від 23.07.2019 року, складених балансоутримувачем будинку [ADDRESS] », підтверджено факт проживання [PERSON] у кімнаті № [NUMBER] квартири [ADDRESS] , починаючи з жовтня 2005 року по час складення Довідок та вчасну і повну оплату ним вартості житлово-комунальних послуг по особовому рахунку, який відкрито на ім`я [PERSON] (а.с. 19, 20, 21, 22) Згідно Довідки № 6-Д від 12.04.2021 року, ТОВ «Казантип-15» як управляючою компанією будинку [ADDRESS] , підтверджено факт проживання [PERSON] у кімнаті № [NUMBER] квартири [ADDRESS] , починаючи з серпня 2019 року по час складення Довідки та вчасну і повну оплату ним вартості житлово-комунальних послуг по особовому рахунку, який відкрито на ім`я [PERSON] (а.с. 23, 30) 05.01.2021 року [PERSON] звернувся до Органу реєстрації АО Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА в м. Києві із Заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , надавши ордер № 65 від 2007 року та Договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 27.09.2007 року. (а.с. 14) Органом реєстрації АО Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА в м. Києві прийнято рішення про відмову [PERSON] у реєстрації за місцем проживання, мотивуючи тим, що ордер видано не Дніпровською РДА та відсутні дані про дійсність наданого Договору. (а.с. 14 зв.) Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Кожному гарантується недоторканність житла (стаття 30 Конституції України). У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до частини другої статті 128 Житлового кодексу України, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку (стаття 129 Житлового кодексу України ). Згідно з частиною першою статті 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 645/2528/17: «оскільки, місцевий суд встановив, що позивач вселилися у кімнату в гуртожитку з відома та на підставі рішення власника, тривалий час проживає в квартирі, не має іншого житла, спірне житлове приміщення є єдиним його місцем проживання, є підстави стверджувати, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку є його житлом у розумінні статті 8 Конвенції. Відсутність ордера на вселення у жиле приміщення само по собі не є підставою для висновку, що займане протягом 19 років житло за таких фактичних обставин справи, за наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання, не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції та, що право позивача не підлягає захисту в обраний ним спосіб.» (а.с. 31-32) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем [PERSON] право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , - оскільки у кімнату гуртожитку за адресою[ADDRESS] , якому у подальшому надано статус житлового будинку та змінено нумерацію житлових приміщень, позивач вселилися з відома та на підставі рішення власника, тривалий час, протягом 15 років, проживає в кімнаті/квартирі, не має іншого житла, спірне житлове приміщення є єдиним його місцем проживання, тому наявні підстави стверджувати, що позивач має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку, правовий статус якої змінено на квартиру, є його житлом у розумінні статті 8 Конвенції, що надає підстави для захисту права на користування спірним нерухомим майном у обраний позивачем спосіб (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 645/2528/17). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління № 27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved