Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з відпо-відачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03 липня 2013 року Ленінською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з втратою почуття взаємної поваги та любові, внаслідок чого їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У січні 2018 року вони остаточно припинили сімейно-шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає збереження шлюбу неможливим. Просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03 липня 2013 року Ленінською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 12. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, у встановлені судом строки відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 03 липня 2013 року Ленінською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.6), яке після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Отже, після розлучення, позивачу слід залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред'явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки позов про розірвання шлюбу задоволено.

Outcome: approved