Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Лінніка М.С., звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнено позовні вимоги згідно заяви представника позивача від 03.12.2021р.) до Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Центрукргеологія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював в ДП ПрАТ «НАК «Надра України» в період з 01.08.2011 року по 14.12.2021 року на посаді інженера-геолога. Згідно запису №9 від 14.12.2020 року в його трудовій книжці, він був звільнений за угодою сторін за ч. 1 ст.36 КЗпП України 14.12.2020 року, за наказом №129-к від 14.12.2020 року. Вказує, що при звільненні його з роботи 14.12.2020 року, ДП ПрАТ «НАК «Надра України» ознайомивши його з наказом про звільнення та видавши трудову книжку, в порушення норм чинного законодавства не провело повний розрахунок по заробітній платі та іншим платежам, і на даний час згідно довідки ДП ПрАТ «НАК «Надра України» від 31.08.2021 року №142/01 даний борг становить 41087,76 гривень. На даний час відповідач відмовляється погасити наявну \~ \~ \~ \~заборгованість,\~мотивуючи тяжким\~фінансовим станом\~підприємства та\~відсутністюгрошових коштів на підприємстві. Також зазначає, що по підрахункам [PERSON] , після його звільнення з ДП ПрАТ «НАК «Надра України» невиплаченою залишилася заробітна плата в розмірі 41087,76гривень. З часу звільнення позивача пройшов вже досить тривалий час, але обіцянки виплатити йому борг при можливості, так і залишилися обіцянками. Відповідно, [PERSON] зрозумів, що його сподівання марні, ніякі прохання не допоможуть, грошових коштів йому в добровільному порядку від відповідача не отримати, а тому вирішив звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав відносно стягнення наявної заборгованості по заробітній платі. Між тим, звертає увагу, що позивач спочатку 25.05.2021 року написав до підприємства листа-претензію з вимогою виплатити зароблену, але невиплачену заробітну плату, але на листа-претензію відповіді не отримав, а тому вирішив захищати свої права в судовому порядку. В продовження аргументування своєї позиції, зазначає, що відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Крім того, частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Акцентує увагу\~суду,\~що при звільненні\~ [PERSON] \~з посади,\~з ним\~не було\~здійснено розрахунок\~по заробітній\~платі,\~що є\~прямим порушенням\~Конституції України,\~КЗпП України.\~Також,\~вказівка на\~ту обставину,\~що відсутні\~кошти на\~здійснення розрахунку\~по заробітній\~платі,\~не є\~підставою для\~її невиплати,\~а тому\~дані кошти\~повинні бути\~сплачені йому\~в обов`язковому порядку. Враховуючи викладене вище, посилаючись на ст.ст.47,115,116,233 КЗпП України, з урахуванням уточнених позовних вимог, викладених у заяві представника позивача, адвоката Лініка М.С. від 03.12.2021р., яка прийнята судом, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 41087грн.76коп. Ухвалою суду від 01.10.2021 року відкрито провадження по даній справі, призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та встановлено сторонам строк для подачі відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив. Відзив на позов не подано. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Ліннік М.С., в судовому засіданні позовні вимоги в уточненій їх редакції від 03.12.2021р. підтримав, вказав що вимоги узгоджені з позивачем. Зазначив, що при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату, розмір заборгованості - 41087,76\~грн.\~відповідачем визнається.На даний час кошти також залишаються не виплаченими. Представник відповідача - Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Центрукргеологія» в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не інформував. Відзив не подано. Враховуючи пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що 01.01.2008р. [PERSON] прийнято на роботу інженером-геологом в пошуково-зйомочну партію ДП «НАК «Надра України» «Центрукргеологія», відповідно до наказу №1790к від 01.08.2008р. Відповідно до наказу ПрАТ «НАК «Надра України» від 04.11.2019р. ДП «НАК «Надра України» «Центрукргеологія» перейменовано до Дочірнє підприємство «ПрАТ «НАК» «Надра України» «Центрукргеологія» (код ЄДРПОУ 01432478). Вказана вище інформація підтверджується даними з трудової книжки [PERSON] . Так, наказом №129-к від 14.12.2020р. «Про припинення трудового договору», [PERSON] інженера-геолога, 14.12.2020р. звільнено з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. З цього ж наказу вбачається, що дано вказівку бухгалтерії підприємства виплатити [PERSON] компенсацію за 21 календарний день невикористаної щорічної відпустки. 25.05.2021р. позивач звернувся до відповідача з листом претензією про погашення заборгованості при звільненні в сумі 41087,76грн., на яку останній не відреагував. У відповідь на адвокатський запит [PERSON] від 20.08.2021р. №61, Дочірнє підприємство ПрАТ «НАК «Надра України» «Центрукргеологія» повідомило, що дійсно з [PERSON] після звільнення остаточний розрахунок проведений не був через скрутний фінансовий стан підприємства. На даний час заборгованість складає 41087,76грн. Крім того, відповідачем до відповіді на адвокатський запит надано довідку про заборгованість із виплати заробітної плати від 31.08.2021р., якою підтверджується визнана відповідачем сума заборгованості, а саме - 41087,76грн. Протягом жовтня 2020р. по листопад 2020р. включно [PERSON] ніякого доходу не отримував, що підтверджується довідкою від 31.03.2021р. №141/01 Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Центрукргеологія». Як вбачається із довідки Черкаської районної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 04.08.2021р. №362, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , перебуває на обліку в Черкаській районній філії Черкаського обласного центру зайнятості, допомогу по безробіттю не отримує. Крім того, встановлено, що на час розгляду справи, заборгованість позивачеві відповідачем виплачена не була. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», та інш. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що відповідно\~до вимог\~ч.2\~ст.233\~КЗпП України,\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як визначено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини [PERSON] , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки з ним розрахунку по заробітній платі. Під час\~судового розгляду\~справи,\~встановлено,\~що розмір\~заборгованості в\~сумі 41087\~грн.\~76\~коп.\~у повному\~обсязі визнано\~відповідачем,\~що підтверджується\~наявними матеріалами\~справи (а.с.13,15). Тож, до стягнення з позивача підлягає заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 41087\~грн. 76\~коп. Як зазначалося вище, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24\~грудня 1999\~року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Проте, варто зазначити, що позивачем та його представником позовні вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не заявлено, а тому зважаючи на положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. При цьому, стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати звільненому працівнику, слід здійснити з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908грн. 00коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved