Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON]., в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 53528,95 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.09.2015 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 28774,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідачка зобовязалася здійснювати з 1 по 25 число кожного місяця, надаючи позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом і запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. Проте, в порушення вимог договору та закону, відповідачка взяті зобовязання не виконувала, що призвело до заборгованості, яка станом на 01.07.2018 року становить 53528,95 грн., з яких: 24 646,97 грн. - заборгованість за кредитом, 10142,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12021,27 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 6718,37 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. У добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду. 12 грудня 2018 року ухвалою суду було\~прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою від 11 січня 2019 року за клопотанням відповідача з необхідністю надання додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено. 11 лютого 2019 року розгляд справи відкладено, за клопотанням відповідача, для підготовки відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не зявився, в позові просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка\~[PERSON]\~в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що з неї вже було стягнуто заборгованість на користь Приватбанку за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області з неї вже стягнуто заборгованість на користь Приватбанку, рішення суду направлено на виконання і державним виконавцем утримувались щомісячно кошти з її заробітної плати. На рахунок банку вона жодних платежів не здійснювала, Угоду про реструктуризацію підписувала, читала, з умовами ознайомлена, але думала, що відрахування із заробітної плати здійснюються на погашення саме цієї угоди. До позивача після підписання Угоди про реструктуризацію боргу вона не зверталась, про наявність боргу дізналась після їх звернення до суду. На теперішній час вона припинила свою діяльність як фізичної особи підприємця, працює на підприємстві. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно змісту укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі по тексту Генеральна угода) б/н від 23.09.2015 року, що була укладена між ПАТ КБ «ПриавтБанк» та [PERSON] сторони погодили умови реструктуризації заборгованості за кредитним Договором 1 від 14.03.2013 та за кредитним Договором 2 від 16.01.2013 року, а також погодили приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом і запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с. 5 зворотній бік). Так, ПАТ КБ «ПриавтБанк», згідно розілу 2 Генеральної угоди, надав [PERSON] терміновий кредит у розмірі 28774,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк 36 місяців з 23.09.2015 року по 30.09.2018 року на споживчі цілі в обмін на зобовязання [PERSON] по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Повернення заборгованості здійснюється з 01 по 25 число кожного місяця. Дата останнього погашення заборгованості 30.09.2018 року. (а.с. 5). При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до вимог якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав всі покладенні на нього обовязки, згідно умов Генеральної угоди, що також не спростовано відповідачем та доказів цьому не надано. В порушення умов Договору, відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з неї заборгованості за позовом, оскільки з неї стягувались кошти в рахунок погашення заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» за рішенням суду і вказане рішення повністю виконано, виходячи з наступного. Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року з ФОП [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2013 року, виконавче провадження відкрито 03.07.2015 року і закінчено 14.02.2019 року у звязку з повним виконанням. Проте суд враховує, що вказаним судовим рішенням було стягнуто заборгованість за іншим кредитним договором від 13.03.2013 року, який був укладений [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» як підприємцем. При цьому, 23.09.2015 року [PERSON] після ухвалення цього рішення та після відкриття виконавчого провадження, вже як фізичною особою було укладено з банком Генеральну угоду від 14.03.2013 року , невиконання умов якої і стали підстави для звернення позивача до суду з позовом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги Генеральної угоди, якими передбачено зобов'язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за його користування, перевитратам платіжного ліміту, а також сплаті пені, відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, позичальник сплачує банку пеню за порушення зобовязань по погашенню кредиту, крім того при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в сумі 6718,87 грн., розмір якого встановлено п.2.2 Генеральної угоди (а.с. 5). За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних\~правових наслідків, які полягають\~у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції\~України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафу. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.3), суд погоджується з ним і вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 01 липня 2018 року в розмірі 53528,95 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 24646,97 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 10142,34 грн.; заборгованість за пенею 12021,27 грн. ; а також штраф розмірі 6718,37 грн.. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1762 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial