Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 10905,05 грн. та судових витрат у розмірі 2270,00 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до заяви № б\\н від 28.07.2009 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 600,00 грн. Відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку, відповідно до п.3.2, 3.3 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі, складають між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. При укладенні кредитного договору керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Вказують, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач у порушення п.6.5 договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України зобов`язання за договором не виконав, своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, тому станом на 30.06.2021 заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» становить 111293,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом 471,21 грн; 10283,84 грн заборгованість за відсотками; 537,96 пеня, яку просять стягнути з відповідача у примусовому порядку та понесені судові витрати. Позовна заява надійшла до суду 27.07.2021 року. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Судове засідання, призначене на 30.08.2021 року було участь якого судом була визнана обов`язковою. Ухвалою Куликівського районного суду від 14.09.2021 явку представника позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень визнано обов`язковою. Судове засідання, призначене на 25.10.2021, 09.11.2021 та 19.11.2021 року судом було відкладено за клопотанням представника позивача. Від представника позивача надійшла заява в якій він просить справу розглянути за його відсутності, за наявними матеріалами. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду повідомлялися\~шляхом надсилання\~судових повідомлень\~на адресу\~реєстрації та\~через оголошення\~на веб-порталі\~судової влади\~України.\~Відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив у задоволені позову відмовити повністю через сплив строків позовної давності. Справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши заяви\~по суті\~справи,\~надані сторонами\~докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 липня 2009 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідно до якої, відповідач отримав кредит (а.с. 23). Згідно інформації викладеної у вказаній заяві [PERSON] висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 23 на звороті). Відповідно до умов укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору №б/н від 28.07.2009 року, позивач видав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] , строк дії якої закінчився в грудні 2011 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] , за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2021 року становить 10283,84 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 471,21 грн.; заборгованість за відсотками 10283,84 грн.; пеня 537,96 (а.с. 8-16). З виписки по особовому рахунку наданої позивачем вбачається, що відповідач [PERSON] , в період часу з 09.08.2009 року по 08.12.2011 року знімав кошти з карткового рахунку, а також поповнював картковий рахунок, отже користувався кредитними коштами. Останню операцію з користування кредитними коштами відповідач здійснив 08.12.2011 року поповнивши картковий рахунок на суму 200 грн.. Відповідач, посилаючись на те, що строк дії виданої йому банком кредитної картки закінчився в грудні 2011 року, просить суд в задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором 27.07.2021 року (а.с.3). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREEC). У Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц, провадження № 61-765св18, міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки останній платіж в погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] самостійно здійснив 08.12.2011 року, тому позовна давність за зобов`язанням сплила в грудні 2014 року. Разом з тим, позовну заяву було подано до суду 27.07.2021, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач про причини пропущення строку позовної давності позивач суд не повідомив, заяв в порядку ч. 5 ст. 267 ЦК суду не надав. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed