Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне. 10.09.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 452. Причиною розлучення позивач зазначає погане відношення відповідача до неї та дітей, образи на її сторону та насилля з боку [PERSON] Крім того відповідач не бере участі у сімейному житті, кошти на утримання, лікування, засоби гігієни не надає, зловживає алкогольними напоями. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя і спільне майбутнє. Строку для примирення позивач просить не надавати. Крім того, як зазначила позивач на її утриманні перебуває 5 власних дітей та 4 прийомні: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків заробітку до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неприбуття суду не повідомила. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Судове засідання у справі було призначене на 31.01.2018 року на 16 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 10 вересня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 452, згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 120203. Позивач та відповідач мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 167530 від 07 травня 2010 року), [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 213251 від 13 грудня 2011 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 267032 від 23 серпня 2013 року) та [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серії І-ФМ № 349985 від 06 липня 2016 року), які на даний момент проживають з позивачкою. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відомостей щодо працевлаштування ні позивачем ні відповідачем суду не надано. Оскільки законодавцем право вибору стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі надане тому з батьків разом з яким проживає дитина, а позивач просить суд стягнути аліменти саме у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в у розмірі ? частки від доходу їх батька, починаючи з дня предявлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Причиною ж розлучення стало поведінка відповідача щодо позивача та їх спільних дітей. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved