Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2018 року звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 лютого 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 46. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося та фактичні шлюбні відносини між ними на даний час припинені. Сторони проживають окремо, єдиного бюджету не мають та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити без змін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 10 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 46, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 220389, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на «Морозова» (а.с.6). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO]. Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім'ї є протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved