Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 10.04.2017 року, відповідно до умов укладеного Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, відповідач отримав кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою 30% річних. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором, однак своїх зобов`язань не дотримався, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість, яка станом на 23.07.2020 року становить 13635,96 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 11997,52 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом 1199,23 грн., загальна заборгованість за РКО 378 грн., заборгованість за відсотками за несанкціонованим овердрафтом 13,32 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 6,65 грн., сума втрат від інфляції від інфляції на суму нарахованих та несплачених відсотків 2,22 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 33,69 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом 5,33 грн. Зазначаючи на порушення відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з нього на його користь зазначену заборгованість та судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи двічі сповіщений належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Враховуючи, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно нього, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності сторін у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 10.04.2017 року відповідач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою на встанволення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відповідно до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між Банком та Клієнтом, за якою [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних, що підтверджується заявою на встановлення кредитної лінії, випискою по рахунку, а також розрахунком заборгованості (а.с.4,10-18, 19-105). Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив укладання договірних відносин між ним і позивачем та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Згідно наданого розрахунку станом на 23.07.2020 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 13635,96 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) - 11997,52 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом 1199,23 грн., загальна заборгованість за РКО 378 грн., заборгованість за відсотками за несанкціонованим овердрафтом 13,32 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 6,65 грн., сума втрат від інфляції від інфляції на суму нарахованих та несплачених відсотків 2,22 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 33,69 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом 5,33 грн (а.с. 10-18). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і згідно положень ст.599 цього Кодексу припиняються у зв`язку з їх виконанням. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і тягне за собою встановлену законом відповідальність. Тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу, пені та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покласти їх на відповідача, стягнувши з нього на користь позивача 2102 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved