Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

позивач [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та примусово зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою, оскільки останній з 2011 року за вказаною адресою не проживає, усі обов'язки, що випливають із договору найму житлового приміщення, пов'язані із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг покладені на позивача, яка є інвалідом першої групи. Особистих речей відповідача у вказаній квартирі немає, кореспонденцію за цією адресою не отримує, іншим житлом забезпечений. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні інші члени сім'ї, відповідачу не чинять. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації за даним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 05.10.2018 прийнято до розгляду позовну заяву, яку призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 06.11.2018. 06.11.2018 у підготовчому засіданні відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], яка є опікуном [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом, в якій просить суд відмовити повністю у позові [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні спірним житловим та зняти з реєстрації зареєстрованих у спірній квартирі членів сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які створюють перешкоди при отриманні житлових соціальних пільг та не сплачують комунальні послуги; просить стягнути із відповідача за зустрічним позовом понесені судові витрати. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON], зловживаючи статусом опікуна позивача за первісним позовом [PERSON], зареєструвала у спірній квартирі своїх рідних, які фактично там не проживають та не несуть ніяких матеріальних витрат зі сплати комунальних послуг, у зв'язку з чим зараз наявна велика заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. На цьому ґрунті між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом виникли неприязні стосунки та остання стала чинити [PERSON] перешкоди у проживанні, поміняла замки, перестала його пускати у спірну квартиру. . Ухвалою суду від 06.11.2018 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], яка є опікуном [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, об'єднано вимоги за зустрічним та за первісним позовом в одне провадження. 19.11.2018 від [PERSON] - відповідача за зустрічним позовом до суду надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначає, що позовні вимоги, викладені [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві про усунення перешкод у праві користування житлом не відповідають вимогам діючого законодавства та не підлягають задоволенню. За рішенням виконкому Дніпровського районного виконавчого комітету народних депутатів м. Києва на сім'ю з чотирьох осіб видано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Власником особового рахунку є позивач за первісним позовом - [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у праві № 755/2565/17 про стягнення аліментів встановлено адресу постійного проживання [PERSON]: [ADDRESS]. [PERSON] не надано доказів на підтвердження обставин, викладених ним у зустрічному позові щодо оплати ним комунальних послуг за місцем своєї реєстрації, перешкоджання йому [PERSON] у користуванні спірною квартирою шляхом зміни нею серцевини замка у вхідних дверях до спірної квартири, здійсненні ним догляду за батьками. Після одруження в травні 2011 року [PERSON] проживає зі своєю сім'ю за адресою: [ADDRESS], що свідчить про забезпеченість його іншим житлом. В спірній квартирі не проживає більше семи років, особистих речей в ній немає. Позивач за первісним позовом [PERSON] не є власником спірної квартири, оскільки ця квартира не приватизована, а є її наймачем. Вимоги [PERSON] щодо зняття з реєстрації в спірній квартирі членів сім'ї [PERSON] не відповідають чинному законодавства, оскільки ЖК УРСР не надає йому як піднаймачу житлового приміщення права зобов'язувати інших піднаймачів щодо вчинення певних дій. У своєму відзиві на заперечення зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у праві користування житлом, що був поданий 27.11.2018 в підготовчому судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] зазначив, що квартира [ADDRESS], наймачем якої є [PERSON] та ордер на яку було видано на чотирьох осіб, до цього часу не приватизована. На час отримання квартири [PERSON] перебував в будинку-інтернаті. Ордер на житлове приміщення № 43525 серія «Б» видавався з урахуванням сім'ї у складі з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після досягнення [PERSON] сімнадцяти років він оселився у спірній квартирі. [PERSON], зловживаючи своїми правами опікуна, зареєструвала у спірній квартирі свою рідню. Члени родини [PERSON] в цій квартирі не проживають, однак на них нараховується вартість комунальних послуг. На цей час в квартирі зареєстровані [PERSON], 1976 р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Тому вважає, що заборгованість зі сплати комунальних послугу у спірній квартирі створена [PERSON] штучно. Так, станом на 01.11.2018 заборгованість з утримання будинків та прибудинкової території складає 28300,89 грн, а за послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води - 47053,45 грн. Однак, за час проживання [PERSON] у спірній квартирі боргів за комунальні послуги не було, оскільки він самостійно їх оплачував. В добровільному порядку на прохання [PERSON] [PERSON] відмовляється зняти з реєстрації у спірній квартирі своїх родичів. [PERSON], змінивши серцевину замку на вхідних дверях, навмисно створила [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою та обмежила йому доступ до особистих речей та можливість спілкуватися з матір'ю, у зв'язку з чим [PERSON] неодноразово звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів. Надані [PERSON] акти про його непроживання у спірній квартирі є неналежними доказами, оскільки через перешкоди у користуванні житлом, що були йому створені [PERSON] він фактично не міг користуватись спірною квартирою. [PERSON] порушує його законне право на житло, навмисно чинить йому перешкоди і створює нестерпні умови у користуванні житлом, оскільки має на меті приватизувати на власне ім'я спірну квартиру, знявши його з реєстрації. У підготовчому засіданні 18.12.2018 судом встановлено, що домовленості стосовно укладення мирової угоди не досягнуто. Всі заяви, клопотання, які подані до суду, розглянуті у підготовчому проваджені, дані внесено до протоколів підготовчих засідань. 18.12.2018 за наслідками підготовчого засідання, в якому були присутні представник позивача за первісним позовом - опікун та відповідач за зустрічним - [PERSON], та представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - [PERSON], учасники, кожен окремо, вказали про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 18.12.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду невідкладно. У судовому засіданні [PERSON], яка є опікуном [PERSON] та відповідачем по зустрічному позову підтримала позовні вимоги за первісним позовом, просила суд їх задовольнити, та заперечила проти задоволення зустрічного позову, додатково пояснила, що [PERSON] має місце проживання у квартирі своєї дружини, в квартирі їх матері не з'являється, не допомагає, через його безвідповідальне відношення до своїх обов'язків їх мати втрачає пільги, не може встановити бойлер та лічильник, єдиною перешкодою для отримання соціальних пільг є реєстрації [PERSON] у спірній квартирі. Спілкуватись з матір'ю йому ніхто не забороняє, він сам не має на це бажання. [PERSON] добровільно надав згоду на реєстрацію своєї родини [PERSON] у спірній квартирі. Своїми правами опікуна вона не зловживає, непрацевлаштована через догляд за матір'ю. Після переїзду [PERSON] до своєї дружини [PERSON] за власні кошти провела ремонту у спірній квартирі, після чого дружина [PERSON] виявила бажання проживати в цій квартирі. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову та підтримав заявлені вимоги в зустрічному позові, просив суд їх задовольнити, додатково зазначив, що квартира, в якій проживає [PERSON] зі своєї дружиною не є їх власністю, іншого житла [PERSON] у власності не має. [PERSON] зловживає своїми правами опікуна, упереджено ставиться до відповідача, перешкоджає йому у спілкуванні з матір'ю, не пускає його до квартири. [PERSON] виріс в інтернаті, отримав освіту, на даний час працевлаштований, утримує свою родину, надавав фінансову допомогу своїй матері. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 [PERSON] було призначено опікуном над недієздатною [PERSON] (а.с.16). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0077496 від 12.11.2013, [PERSON] з 04.11.2013 призначено першу групу інвалідності безстроково; потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с.13). За висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №1119, [PERSON] з 04.11.2013 є інвалідом І-А групи, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку (а.с.83). Згідно ордера на житлове приміщення №43525 серії Б, виданого 28.01.1991 на підставі рішення районної Ради народних депутатів від 14.01.1991 №4, квартира надана [PERSON] з сім'єю з чотирьох осіб на право заняття жилого приміщення площею 28,6 кв.м, що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Склад сім'ї: [PERSON], [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (син) (а.с.7). Такий факт свідчить, що на час видачі [PERSON] ордера на спірну квартиру відповідач [PERSON] рахувався у складі її сім'ї. Як вбачається з довідки, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 7 осіб (а.с.11) Згідно довідки, виданої 22.12.2017 комунальним концерном «Центр комунального сервісу», квартира [ADDRESS] не приватизована. Особовий рахунок 35 відкритий на ім'я [PERSON]. В цьому житловому приміщені зареєстровано 8 членів сім'ї, в тому числі: [PERSON] (власник особового рахунку), [INFO], зареєстрована в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; [PERSON] (дочка), [INFO], зареєстрована в цьому приміщенні з 06.02.1996 р.; [PERSON] (син), [INFO], зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; [PERSON] (син), [INFO], зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; [PERSON] (онук), [INFO], зареєстрований в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; [PERSON] (онука), [INFO], зареєстрована в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; [PERSON] (інша особа), [INFO], зареєстрована в цьому приміщенні з 16.11.2004 р.; [PERSON] (фізична особа), [INFO], зареєстрований в цьому приміщенні з 16.11.2004 р. (а.с.12) Як вбачається з актів від 29.03.2018 та 01.08.2018, затверджених начальником ЖЕД-408, в квартирі [ADDRESS] фактично проживає три особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], 1976 р.н., [PERSON], [INFO] В квартирі зареєстровані: [PERSON], 1976 р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Заборгованість за комунальні послуги станом на 29.03.2018 становить 25285,08 грн. При обстеженні виявлено, що в кімнаті №1, де проживає [PERSON], знаходяться два спальних місця (диван, ліжко - 2 шт.), вішалка, меблева стінка, комод. В кімнаті №2 знаходяться: диван - 1 шт., ліжко 1 шт., крісло, книжкова шафі шафа для одягу, піаніно. На кухні є всі необхідні речі для проживання (а.с.9-10). 04.07.2018 Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі № 755/2562/17 за позовом [PERSON], яка діє в інтересах недієздатної [PERSON], до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання матері - недієздатної [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх доходів, починаючи з 14.02.2017 пожиттєво (а.с.68). Згідно інформації ТДВ «Укрліфтсервіс» від 02.11.2018 за період з 15.09.2017 по 30.09.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] утримано аліментних платежів на загальну суму 15038,28 грн (а.с.45). 25.04.2017 Дніпровським УП ГУНП у м. Києві було зареєстровано заяву [PERSON], в якій останній зазначає, що його сестра [PERSON] змінали замкі у вхідних дверях квартири [ADDRESS], щоб [PERSON] не мав можливості потрапити додому (а.с.75). Даний факт свідчить про вчинення [PERSON] перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS]. За змістом довідки, виданої 17.10.2018 Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», заборгованість по квартирі [ADDRESS] з утримання будинків та прибудинкової території, вивезення побутових відходів станом на 01.11.2018 складає 28300,89 грн (а.с.76). За даними довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 17.11.2018 станом на 01.11.2018 заборгованість за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої по квартирі [ADDRESS] становить 47053,45 грн (а.с.77). Згідно довідки Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 16.08.2016 [PERSON] за період з січня 2012 по серпень 2016 отримала допомогу на догляд за інвалідом І групи у розмірі 57242,00 грн (а.с.47). Нормами ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як встановлено судом [PERSON] є членом сім'ї наймача квартири - своєї матері [PERSON] На час видачі [PERSON] ордеру на спірну квартиру [PERSON] входив до складу сім'ї [PERSON], цей ордер видавався на двокімнатну квартиру з розрахунку, що сім'я одержувача ордера складається з чотирьох осіб, до складу яких входив і [PERSON] Після досягнення сімнадцятирічного віку та повернення з інтернату [PERSON] почав проживати в квартирі [ADDRESS], Судом встановлено, що відповідач [PERSON], будучи сином наймача [PERSON], не проживає в квартирі [ADDRESS], не зі своєї волі, а через вчинення йому перешкод у користуванні житлом, плату за надані комунальні послуги не вносить, окремого особового рахунку на його ім'я не надано. [PERSON], яка є інвалідом І «А» групи, потребує окремої ізольованої кімнати, тому проживає в одній з ізольованих кімнат вказаної квартири одна. В іншій кімнаті цієї квартири мешкає її дочка - опікун [PERSON] разом зі своєю родиною, що є об'єктивною перешкодою для [PERSON] у проживанні в цій же квартирі. Неможливість проживання відповідача у спірній квартирі не є підставною для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Наразі [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] разом зі своєю дружиною та членами її сім'ї, однак ця квартира не належить на праві власності ні йому ні його дружині. Таким чином, іншого житла, крім квартири [ADDRESS], [PERSON] не має, а позбавлення його права користування цим житлом є фактично позбавленням його житла. Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За прецедентною практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Також відповідно до пункту 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) «житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63). За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах даної справи відсутні належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин з власної волі та втратив інтерес до цієї квартири. За таких обставин, у задоволенні первісного позову [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно відмовити. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя. Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom)). У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (Bezymyannaya v. Russia) (заява № 21851/03) ЄСПЛ констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)). У поданому [PERSON] зустрічному позові відповідачем зазначена [PERSON] Однак, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечено й самими сторонами, [PERSON] не є наймачем квартири [ADDRESS], а є членом сім'ї наймача [PERSON], на ім'я якої видавався ордер на цю квартиру, тому законодавчо [PERSON] не наділена правом надання дозволу на реєстрацію осіб в квартирі [ADDRESS] чи зняття таких осіб з реєстрації. За змістом ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У своїй постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц [PERSON] Верховного Суду зробила правовий висновок наступного змісту. Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтування позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадій відкриття провадження. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. У своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 185/10105/15-ц Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду зазначив, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач. З урахуванням наведеного необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], яка є опікуном [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed