Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Продан О.В., звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 04.06.2016 року у Виноградівському РВ ДРАЦС за актовим записом №88. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] Із серпня 2018 року сторони проживають окремо. Відповідач забороняв позивачці працевлаштовуватися за кордоном та передавати малолітніх дітей на догляд своїй родині у зв`язку з чим виник конфлікт. Малолітні діти проживають разом із матір`ю, а відповідач жодних витрат на їх утримання не здійснює, допомоги у їх вихованні та догляді не надає. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. Оскільки позивачка не може самостійно повністю задовольняти всі складові, необхідні для повноцінного виховання дітей та забезпечення їх інтересів, просить суд стягувати із відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу представником відповідача адвокатом Нечаєвим В.В. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить позов задовольнити частково та прийняти рішення про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Відзив обґрунтовує тим, що у серпні 2018 року позивачка залишила [PERSON] і переїхала проживати до своїх батьків. Спільні діти сторін деякий час проживали разом із батьком у с.Дюла, однак на даний час проживають із матір`ю у с.Тисобикень. Із самого початку окремого проживання сторін між сторонами виникли непорозуміння щодо відвідування дітей, позивачка створює штучні перешкоди, які призводять до неможливості нормального спілкування із синами. Службою у справах дітей затверджено графік зустрічей із дітьми. Проте дружина перешкоджає у побаченнях із синами і не дозволяє спілкуватися з ними. Ухвалою суду від 02.05.2019 року було затверджено мирову угоду між сторонами та встановлено дні зустрічей із батьком. Проте така мирова угода до цих пір не виконується. Відповідач хворіє на прогресуючу мязеву дистрофію, виражену слабкість ніг, до 01.07.2018 року мав інвалідність ІІІ групи. На даний час відповідач ніде не працює у зв`язку зі станом здоров`я та перебуває на утриманні батьків. Вважає, що неможливість побачитись із дітьми впливає на можливість відповідача утримувати, одягати та годувати синів, займатися їх лікуванням та проводити спільно час. Враховуючи бездіяльність позивачки, вважає, що розмір аліментів повинен бути задоволений тільки в частині 1000,00 грн. на місяць на одну дитину. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Однак, представником позивача позивача [PERSON] - адвокатом Продан О.В., яка діє на підставі ордеру від 22.02.2019 року, подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої особистої участі. У заяві вказує про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Нечаєв В.В., який діє на підставі ордеру від 18.01.2019 року, у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, однак подали відзив на позовну заяву із додатками. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] 04.06.2016 року зареєстрували шлюб у Виноградівському районному відділі ДРАЦС Головного ТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №88. У шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 22.08.2016 р. та відповідно серії [NUMBER] від 12.03.2018 р. Як вбачається із доказів, які подані позивачкою на ствердження своїх позовних вимог, місце проживання малолітніх [PERSON] , 2016 р.н., та [PERSON] , 2018 р.н., визначено разом із матір`ю [PERSON] рішенням органу опіки та піклування Виноградівської РДА №03-19/2284 від 02.10.2018 року та зобов`язано [PERSON] , батька дітей, належним чином брати участь у вихованні та утриманні малолітніх дітей. Із довідки Пийтерфолвівської сільської ради №02-38/775 від 05.10.2018 року слідує, що разом із [PERSON] , 1997 р.н., мешканкою [ADDRESS] , проживають її малолітні діти: [PERSON] , 2016 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н. Крім того, ухвалою Виноградівського районного суду від 16.11.2018 року у справі №299/2968/18 скасовано судовий наказ, виданий Виноградівським районним судом 28.09.2018 року. Відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей із [PERSON] Із доказів, які подані до суду відповідачем на ствердження своїх заперечень, слідує, що малолітні діти сторін станом на вересень 2018 року проживали із відповідачем, оскільки позивачка переїхала проживати до своїх батьків. Вказане стверджується довідками Дюлянської сільської ради Виноградівського району №571 та №02-27/172 від 03.09.2018 року. Однак, наразі малолітні діти перебувають на утриманні та вихованні матері - позивачки по справі [PERSON] , що підтверджують відповідні довідки органу місцевого самоврядування. Відповідач у відзиві вказує, що неможливість побачитись із дітьми впливає на його можливість утримувати, одягати та годувати синів, займатися їх лікуванням та проводити спільно час. Так, дійсно, ухвалою Виноградівського районного суду від 02.05.2019 року у справі №299/175/19 затверджено мирову угоду між сторонами та встановлено дні зустрічей із батьком. Оскільки така мирова угода не виконується, відповідач звернувся до Виноградівського ВДВС з метою відкриття виконавчого провадження, яке відкрито 24.05.2019 року. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] хворіє на прогресуючу мязеву дистрофію по типу Шарко-Марі, має виражену слабкість ніг, до 01.07.2018 року мав інвалідність ІІІ групи по довідці МСЕК. Вказане стверджується випискою з історії хвороби №6148. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] свій обов`язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Частинами 1-3 ст.181СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини,може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року - 1626 грн.; з 01 липня 2019 року - 1699 грн. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень щодо позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, яка не працевлаштована, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, його стан здоров`я, інших утриманців, крім вказаних дітей не має. Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено, проте не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей. Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дітей у судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини,ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини-права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дітей: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до їх віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батька у їх утриманні, слід визначити розмір аліментів в сумі по 1200,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 25.02.2019 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial