Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2018 р. звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті станом на 30.07.2015 р. - 18 035,37 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати, відповідно до індексу зростання цін, що підлягає сплаті станом на 30.07.2015 р. в розмірі 17 377,21 грн., що загалом становить 35 412,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював у відповідача ДП «Укрорзв'язок» та 27.01.2014 р. був звільнений, проте, оскільки при розрахунку в день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату за період з січня 2013 р. по січень 2014 р., позивач звернувся до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 р. на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в ромірі 31 042,54 грн., середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 21 515,88 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в розмірі 5 401,40 грн., а всього - 57 959,82 грн. 05.02.2015 р. був виданий виконавчий лист та пред'ялвений до виконання у Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Далі позивач зазначає, що на виконання рішення суду, 30.06.2015 р. відповідачем частково перераховані кошти на виконання рішення суду в розмірі 15 223,86 грн. 20.10.2015 р. відділом державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадженя з виконання виконавчого листа Святошнського районного суду м. Києва з примусового виконання рішення суду. У зв'язку з чим позивач просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 14.02.2018 р. відкрито провадження у справі. В судовому засіданні 23.05.2018 р. розпочато та завершено підготовче провадження з призначенням до судового розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, подав письмові пояснення по справі, відповідно до яких зазначив, що Підприємством в повному обсязі виконано рішення суду, у зв'язку з чим державним виконавцем 20.10.2015 р. винесена постанова про закриття виконавчого провадження, що стало відомо позивачу 20.10.2015 р., проте, останній з данним позовом звернувся до суду лише 08.02.2018 р., тобто з пропуском строку звернення до суду відповідно до положень ст. 233 КЗпП України. Також, представник відповідача вважає, що позивачем не сплачено судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін. Далі представник відповідача зазначає, що на Підприємстві створено Комісію по трудовим спорам, проте, позивач не звертався до подачі даного позову до суду до вказаної комісії, що є порушення вимог ст. 224 КЗпП України. У зв'язку з чим представник відповідача просить у позові відмовити (ас. 16-17). Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 р. з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на користь позивача [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в ромірі 31 042,54 грн., середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 21 515,88 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язук з порушенням темінів її виплати в розмірі 5 401,40 грн., а всього - 57 959,82 грн. ( ас. 4-5). Встановлено, що 05.02.2015 р. Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист з примусового виконання вказаного вище рішення суду. Судом встановлено, що постановою Відділу державної виконачої служби Святошинського РУЮ у м. Києві від 20.10.2015 р. закінчено виконавче провадження з виконання виконачого Святошинського районного суду м. Києва № 2/759/429/2015 р. від 05.02.2015 р. з примусового виконання рішення суду (ас. 6). Встановлено та підтверджено в судовому засіданні представником позивача, що судове рішення виконано в повному обсязі, кошти сплачені відповідачем останнім платежем 20.10.2015 р. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, суд ухвалюючи судове рішення від 05.02.2015 р. вирішив питання про стягнення на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки виплати заробтної плати в розмірі 21 515,88 грн., дане питання було вирішено судом під час розгляду основних позовних вимог останнього щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON], а в судовому засіданні його представник просять стягнути середній заробіток, що підлягає виплаті за період станом на 30 липня 2015 р. в розмірі 18 035,37 грн., при цьому, позивач виходив з розрахунку, що робочі дні за період затримки виплати заробітної плати становлять з 28.01.2014 р. по 29.07.2015 р., при цьому, що судове рішення постановлено 05.02.2015 р. На неоднорахові питання суду, представник позивача в судовому засіданні не надав суду обгрунтованого рохрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробтної плати, його складові, період нарахування, тощо. Також, встановлено, що позивач просить суд стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростаня цін станом на 30.07.2015 р. в розмірі 17 377,21 грн. Згідно ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, судом встановлено невідповідність вказаного позивачем рохрахунку індексу інфляції, який розраховувася позивачем за період з лютого 2014 р., при цьому, судове рішення постановлено у лютому 2015 р. яким було стягнуто з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 21 515,88 грн. Таким чином в судовому засіданні не знайшло свого правового обґрунтування розрахунки позивача, які були підтриманні в судовому засіданні його представником, жодних клопотань з цього приводу останнім не заявлалось, доповнень до позову до суду не надходило. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав в судовому засіданні доказів в підтвердження та обґрунтування позовних вимог, викладених розрахунків заборгованості, які не знайшли в судовому засіданні свого правового значення, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладено,

Outcome: dismissed