Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.07.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. Позивач свій обов`язок по кредитному договору щодо надання [PERSON] кредиту виконав. Однак, [PERSON] вчасно не здійснювалось погашення кредитних коштів, таким чином остання зобов`язання за договором не виконала. [INFO] у м. Вінниці позичальник [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На думку позивача, відповідач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входять, у тому числі і кредитні зобов`язання, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що підтверджується копіями їх паспортів, а також протягом шести місяців після смерті спадкодавця не заявив про відмову від останньої. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком становить 5171,17\~грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. 12.02.2019 року позивачем до Другої вінницької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора до спадкоємців позичальника. 12.03.2019 року позивач отримав відповідь Другої вінницької державної нотаріальної контори, із якої вбачається, спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 29.07.2010 року позивачем було направлено лист-претензію до відповідача про погашення заборгованості. Однак відповідь на адресу позивача не надходила. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.07.2010 року у розмірі 5 171,17 грн. Представник позивача за довіреністю Савіхіна А.М. до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.5). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.07.2010року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5\~500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір (а.с.16). Позивач свій обов`язок по кредитному договору щодо надання [PERSON] кредиту виконав. Однак, [PERSON] вчасно не здійснювалось погашення кредитних коштів, таким чином остання зобов`язання за договором не виконала. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 22.09.2016 року. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком становить 5\~171,17\~грн., яка складається з наступного: 5\~171,17\~грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.12-15). 07.07.2017 року позивач по справі звернувся до Другої вінницької державної нотаріальної контори із претензією кредитора, у якій просив включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5171,17 грн., повідомити банк про подані заяви та про осіб, що прийняли спадщину. Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.07.2017 року у Другій вінницькій державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу №200/2017 щодо спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . 26.02.2019 року позивач по справі повторно звернувся Другої вінницької державної нотаріальної контори із претензією кредитора, у якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5171,17 грн., повідомити банк про подані заяви та про осіб, що прийняли спадщину. Зі змісту відповіді державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори від 26.02.2019 року №312/02-14 вбачається, свідоцтва про право на спадщину на день надання відповіді не видавалися. 17.09.2019 року позивачем до спадкоємця позичальника відповідача по справі було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги до останнього (а.с.41-44), однак дані вимоги були проігноровані відповідачем. Разом із тим, копія спадкової справи №200/2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не містить заяв про прийняття спадщини, про відмову у їх прийнятті, свідоцтв про право на спадщину, коло спадкоємців не відоме, а складається лише із згаданих вище двох претензій позивача, доданих до них документів, довідок із Спадкового реєстру та відповіді нотаріуса від 26.02.2019 року. Крім цього, із довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 10.07.2020 року вбачається, що на час смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також проживали [PERSON] , [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] та [PERSON] . При оцінці зазначених вище обставин справи суд бере до уваги наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положенням ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в тому числі і кредитні зобов`язання перед позивачем на підставі кредитного договору №б/н від 29.07.2010 року. Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.07.2017 року, яка міститься у матеріалах спадкової справи, вбачається, що зареєстрованих заповітів щодо майна [PERSON] немає. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положенням ч.2 ст. 1258 ЦК Україн визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). І лише у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). Згідно із ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Положенням ч.1 ст.1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Матеріали спадкової справи не містять заяву відповідача про відмову від прийняття спадщини за померлою [PERSON] . Разом із тим, матеріали спадкової справи та даної цивільної справи також не містять доказів щодо ступеню спорідненості відповідача із померлою [PERSON] , що не дозволяє встановити черговість у спадкуванні, натомість наявні матеріали вказують на існування і інших можливих спадкоємців тієї ж черги, що і відповідач по справі, до яких позивач не пред`являє вимоги у рамках даного позову. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1,2 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Посилання позивача на те, що копіями паспортів відповідача по справі та померлої [PERSON] підтверджується, що відповідач по справі є спадкоємцем померлої, адже вони проживали за однією адресою, суд не бере до уваги, так як зі змісту довідки від 10.07.2020 року вбачається, що окрім відповідача, разом із померлою проживали ще троє осіб, що зумовлює необхідність встановлення їх родинних та інших зв`язків із померлою, задля визначення черговості у спадкуванні за законом та визначення належного відповідача по справі. При цьому, відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Крім цього, відповідно до абз.2 п.27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. На необхідність встановлення наявності спадкового майна у боржника звернув увагу судів і Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 року по справі №306/2000/16-ц. Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] не значиться будь-яке нерухоме майно, обтяження, а також жодна особа не зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] , де проживала до смерті [PERSON] . Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що відповідач одержав у спадщину певне майно після померлої [PERSON] , що було в дійсності таке майно у померлої за життя, а також що виключно [PERSON] повинен задовольнити вимоги кредитора як її єдиний спадкоємець. Зважаючи на відсутність відповідних доказів у матеріалах справи, відсутність будь-яких клопотань з цього приводу від позивача, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, з метою недопущення покладення в основу рішення суду припущень, суд вважає, що заявлені позовні вимоги до відповідача не підтверджуються належними та достатніми доказами у справі, а відтак задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed