Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] спілка «СуперКредит» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 08.12.2016 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СК-3/0171/16/3/20, відповідно до п. 1.1 якого Позивач зобовязався надати Відповідачу кредит в сумі 2000,00 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору кредит мав надаватися Відповідачу у національній валюті, після підписання Договору готівкою в касі Позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Відповідача, або шляхом переведення суми виданого кредиту на добровільний додатковий пайовий внесок Відповідача в кредитну спілку за його заявою. Позивач виконав умови договору та перерахував кошти у сумі 2000,00 грн., згідно його заяви від 08.12.2016 року, а саме: заява від 08.12.2016 року на перерахування коштів в сумі 2000,00 грн. на реквізити карточки «ПриватБанк» - підтвердження перерахування, платіжне доручення № 7855 від 08.12.2016 року. Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку сімдесят вісім процентів річних. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Договору Відповідач зобовязався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, п. 3.3 Договору. Слід також зазначити, що Відповідачем було порушено п. 3 умов Договору, а саме зобов»язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графі платежів, що в свою чергу спричинило затримку Відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором. Вказане вище підтверджується Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору станом на 13.11.2017 року з якого також вбачається, що на вказану дату заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 3\~155,90 грн., з яких: 1\~825,06 грн. заборгованість по сплаті основної суму кредиту; 869,70 грн. сума несплачених процентів за період з 05.04.2017 року по 13.1.2017 року; 461,14 грн. нарахована за період з 05.04.2017 року по 13.11.2017 року сума пені. Відповідно до п. 6.1 Договору, його сторони за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за Договором несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Таким чином, Відповідач, зокрема, має належним чином виконувати свої зобовязання за Договором по поверненню кредиту та сплаті процентів, однак таке своє зобовязання не виконує. У пункті 3.4 Договору Позивач забезпечив виконання Договору Відповідачем неустойкою, а саме пенею. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Сплата Відповідачем неустойки у вигляді пені за порушення зобовязання, яким є Договір, передбачена п. 3.4 останнього, в якому зазначено, що у випадку прострочення Відповідачем термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, Позивач має право стягнути з Відповідача пеню в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. У звязку з чим, позивач звертаючись до суду із зазначеним позовом просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість у сумі 3\~155,90 грн. та судові витрати ( а. с. 2 ). В судове засідання позивач не зявився, головою правління КС «СуперКредит» [PERSON] надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Підтримують позовні вимоги та не заперечують проти заочного розгляду справи, яка отримана 27.11.2017 року за вх. 4300/17. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення, яке отримано судом 28.11.2017 року за вх. 4354/17. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений про слухання справи належним чином, не сповістив суд про причини своєї відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги КС «СуперКредит» підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що 08.12.2016 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СК-3/0171/16/3/20, відповідно до п. 1.1 якого КС «СуперКредит» зобовязався надати [PERSON] кредит в сумі 2000,00 грн. ( а. с. 4 ). Відповідно до укладеного кредитного договору № СК-3/0171/16/3/20 від 08.12.2016 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON], останній отримав кредит у сумі 2000 грн. Встановлено, що позивач виконав умови договору та перерахував кошти у сумі 2000,00 грн., згідно заяви позивача від 08.12.2016 року, а саме: заява від 08.12.2016 року на перерахування коштів в сумі 2000,00 грн. на реквізити карточки «ПриватБанк» ( а. с. 5 ), що підтверджується платіжним дорученням № 7855 від 08.12.2016 року ( а. с. 6 ). Згідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку сімдесят вісім процентів річних. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Договору Відповідач зобовязався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, п. 3.3 Договору. Пунктом 3.3 Сторони погодили графік платежів по кредиту. Сплата Відповідачем неустойки у вигляді пені за порушення зобовязання, яким є Договір, передбачена п. 3.4 останнього, в якому зазначено, що у випадку прострочення Відповідачем термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, Позивач має право стягнути з Відповідача пеню в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Відповідно до п. 3.5 цього Договору, Сторони домовилися, що строк позовної давності складає 10 років. Відповідно до п. 5.1 цього Договору, цей договір набуває чинності з 08 грудня 2016 року і діє до 08 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Позичальником зобовязань за цим Договором. Відповідно до п. 6.1 Договору, його сторони за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за Договором несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Слід також зазначити, що Відповідачем було порушено п. 3 умов Договору, а саме зобов»язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графі платежів, що в свою чергу спричинило затримку Відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором ( а. с. 4 ). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 535 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання укладеного кредитного договору № СК-3/0171/16/3/20 від 08 грудня 2016 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. З кредитного договору № СК-3/0171/16/3/20 від 08 грудня 2016 року вбачається, що даний договір підписаний обома сторонами. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобовязаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за договором не виконує, у звязку з чим утворилася заборгованість. Отже, станом на 13.11.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем КС «СуперКредит» складає 3\~155,90 гривень, з яких: 1 825,06 грн. заборгованість по сплаті основної суму кредиту; 869,70 грн. сума несплачених процентів за період з 05.04.2017 року по 13.1.2017 року; 461,14 грн. нарахована за період з 05.04.2017 року по 13.11.2017 року сума пені, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком ( а. с. 3 ). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] спілки «СуперКредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати при зверненні до суду у розмірі 1600 гривень ( а. с. 39 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved