Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2015 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 09.01.1996 р. за громадянкою [PERSON] було визнано право власності на садовий будинок та надвірні будівлі, що розташовані в СТ «Авіатор» по [ADDRESS], при цьому, земельна ділянка на якій розташований вказаний вище будинок була закріплена з 04.11.1967 р. за її батьком - [PERSON], який був членом вищезазначеного Садового товариства. Далі позивач зазначає, що 07.03.1996 р. громадянка [PERSON] продала садовий будинок з господарсько-побутовими спорудами за вищезазначеною адресою [PERSON], батьку позивача, право власності якого було зареєстровано 22.03.1996 р. в Київському міському БТІ. Проте, 17.11.2008 р. Головне управління земельних ресурсів повідомило батька позивача, [PERSON], про неможливість приватизувати за ним земельну ділянку по [ADDRESS], оскільки вказана земельна ділянка та садовий будиночок розташований на ній, належать іншій особі, а саме: [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] змушений був за захистом своїх прав звернутись до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2010 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]; та визнано недійсним державний акт про право власності на вказану вище земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON], яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2010 р., в цій частині, залишено без змін. Далі позивач [PERSON] зазначає, що після виконання вказаних вище судових рішень, його батько [PERSON] неодноразово звертався до СТ «Авіатор» з проханням прийняти його у члени Садового товариства та надати йому можливість, в тому числі, приватизувати спірну земельну ділянку, проте через судові спори останньому було відмовлено про прийняття його у членство цього Товариства. Позивач зазначає, що [INFO] його батько, [PERSON] помер, у зв'язку з чим 07.08.2015 р. державним нотаріусом Рокитнянської нотаріальної контори Київської області позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Далі позивач зазначає, що 30.09.2015 р. та 22.11.2015 р. він звертався до відповідача з заявами про прийняття його до членів Садового товариства та 09.12.2015 р. позивач отримав від Голови правління відмовну відповідь. Позивач вважає, що така відповідь відповідача суперечить законодавству України, а тому просив суд визнати за ним право на членство в Садівничому товаристві «Авіатор»; зобов'язати голову СТ видати довідку про прийняття у члени цього Товариства, а також, зобов'язати голову СТ вчинити дії по включенню позивача до членів цього Товариства з закріпленням за ним земельної ділянки по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача СТ «АВІАТОР» та третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином (а.с. 92, 93, 96), а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09.01.1996 р. за громадянкою [PERSON] було визнано право власності на садовий будинок та надвірні будівлі, що розташовані в СТ «Авіатор» по [ADDRESS] (а.с. 9-14), при цьому, у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку за вказаної вище адресою за громадянкою [PERSON] - відмовлено, посилаючись на те, що судом не встановлено належність на праві власності цієї земельної ділянки. Судом встановлено, що відповідно до Договору від 07.03.1996 р. громадянка [PERSON] продала садовий будинок з господарсько-побутовими спорудами по [ADDRESS] [PERSON], право власності якого було зареєстровано 22.03.1996 р. в Київському міському БТІ (а.с. 15-16, 17, 18). Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2010 р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.112010 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]; та визнано недійсним державний акт про право власності на вказану вище земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] При цьому, Апеляційний суд м. Києва скасовуючи рішення районного суду м. Києва в частині позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, посилався на вимоги ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, місцевих рад. Судом встановлено, що [PERSON] у листопаді 2011 р. та вересні 2013 р. звертався до відповідача СТ «Авіатор» з проханням прийняти його до членів громадської організації вказаного товариства (а.с. 34-37), проте, прямої відповіді на своє поставлене прохання не отримав (а.с. 38). Встановлено, що [PERSON], [INFO] помер (а.с. 43). Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2015 р. позивач [PERSON] є спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті його батька, [PERSON], а саме: садовий будинок, розташованого в садовому товаристві «Авіатор» по [ADDRESS] (а.с 44). Встановлено, що позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на відмовний лист Голови правління Романюка А.В. від 03.10.2013 р., яким відмовлено [PERSON] у членстві СТ «Авіатор». Проте, суд вважає даний лист не є відмовою у вчиненні будь-яких дій, в тому числі, прийняття [PERSON], батька позивача до членів Садового товариства, оскільки зміст даного листа носить інформаційний характер, в якому [PERSON] було повідомлено про порядок прийому нових членів СТ «Авіатор», який здійснюється на загальних зборах (а.с. 38). Також, позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним 18.11.2015 р. на адресу СТ «Авіатор» була подана заява про прийняття його до членів Садового товариства, проте, на думку позивача він отримав відмовну відповідь від 30.11.2015 р. (а.с. 103-а) Суд приходить до висновку, що лист СТ «Авіатор» № 4-11/15 від 30.11.2015 р. також несе інформаційний характер, оскільки позивача [PERSON] було повідомлено, що підставою для членства у садовому товаристві є право власності на земельну ділянку, при цьому, садова ділянка [ADDRESS] була надана в користування [PERSON], прийнятій загальними зборами в члени товариства у 1995 р.; наступні загальні збори товариства плануються провести влітку 2016 р. (а.с. 99). Відповідно до п. 2.1. витягу із статут СТ «Авіатор» в редакції 2009 р., членом Товариства може бути кожний громадянин України або іноземець, що виявив бажання брати участь ку здійсненні завдань Товариства. Загальною підставою для членства в Товаристві є право власності на земельну ділянку. Спеціальною підставою для членства в Товаристві є рішення загальних зборів (зборів уповноважених) Товариства або правління Товариства (а.с. 100-101). Тобто, положеннями Статуту СТ «Авіатор» чітко передбачений порядок та підстави прийняття в члени Садового товариства, а саме: за рішенням загальних зборів Товариства, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги доводи та посилання позивача в обґрунтування позовних вимог, що він набув право на членство в Товаристві, у зв'язку з тим, що є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову саме з підстав наведених позивачем, враховуючи, що визнання права на членство в Садовому товаристві, включення до членів СТ та зобов'язання видати довідку про прийняття до членів Товариства є предметом розгляду виключно шляхом прийняття рішення загальних зборів Товариства. Оскільки в судовому засіданні представником позивача позовні вимоги не уточнялись та не змінювались, суд не вправі виходити за межі пред'явлених позовних вимог та постановляє рішення на підставі наявних матеріалів справи та обсягу позовних вимог. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що всупереч ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги не доведені в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed