Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що «ПриватБанк» та [PERSON] 18 червня 2007 року уклали кредитний договір № SUG4GK00000095, у відповідності з яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 48\~000 доларів США на термін до 16 червня 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала. Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Станом на 18 вересня 2015 року заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 18.09.2015 року становить 16847,16 доларів США, з яких 14\~176, 78 доларів США заборгованість за кредитом, 1\~857, 11 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 11,58 доларів США штраф(фіксована частина), 801,69 доларів США штраф (процентна складова). 03 грудня 2015 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору № SUG4GK00000095 від 18 червня 2007 року недійсним, а 13 січня 2016 року уточнила свої вимоги(ар.с.44,63). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послалась на те, що, укладаючи з нею кредитний договір банк в порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів перед укладенням договору не виконав приписи статті 11 Закону, зокрема, не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту( перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Про дійсну вартість кредитної послуги виходячи з розміру заборгованості по кредитному договору вона дізналася лише при отриманні розрахунку суми боргу. Перед укладенням договору банк приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, пов`язаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення неї свідомого вибору, тобто в цьому випадку з боку банку мала місце нечесна підприємницька практика. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на те, що проведена по справі експертиза не змогла відповісти на питання про наявність заборгованості, хоча і не оспорювала, що борг перед банком в неї є. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18 червня 2007 року уклали кредитний договір № SUG4GK00000095. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 48\~000 доларів США на термін до 16 червня 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Однак [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, що суперечить закону. Таким чином, з наведених підстав вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені у сумі 1\~857,11 доларів США задоволенню не підлягають.\~\~ Отже, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає судовому захисту, а відтак з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 14176,78 доларів США заборгованості за кредитом, 250 гривень штрафу( фіксована частина) та 15\~303, 85 гривень штрафу( процентна складова). Розрахунок штрафу( фіксована частина) та штрафу (процентна складова) слід здійснити, виходячи з курсу долара США до гривні України на момент подачі позову( 21,59 грн. за 1 долар США), а також з врахуванням того, що стягнення штрафу (процентна складова) та штрафу ( фіксована частина) відповідно до укладеного між сторонами договору в доларах США не передбачений. Крім того, позивачем допущена арифметична помилка при нарахуванні штрафу (процентна складова) - замість неправильно зазначеного в позові розміру штрафу 801,69 доларів США у відповідності з умовами договору слід правильно вважати 708, 84 долара США, що становить 15\~303, 85 гривень( 708,84 долара США х 21,59(21,598093 грн. за 1 долар США, ар. с. 9)= 15\~303, 85 гривень). В іншій частині вимоги банку задоволенню не підлягають. Не вбачає суд і підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Під час укладення договору [PERSON] своїм особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена з умовами договору, порядком розрахунків, терміном дії договору і порядком зміни умов договору. Певний час [PERSON] виконувала умови договору, отже, була добре обізнана з його умовами. В подальшому, а саме 30 липня 2012 року [PERSON] та банк уклали додаткову угоду до кредитного договору( ар.с.93), в якому визначили графік погашення кредиту в новій редакції, узгодили розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшили суму заборгованості на 1153,79 доларів США, зменшили відсотки за користування кредитом( ар.с.94-98). Зазначені обставини свідчать про обізнаність [PERSON] про всі істотні умови договору, тому твердження позивачки про порушення банком при укладенні кредитного договору положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло. Посилання [PERSON] на висновок судової комісійної економічної експертизи №407/967 від 24 жовтня 2016 року не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. З висновку експерта вбачається, що розрахунок заборгованості за договором від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095, укладений між сторонами, станом на 19 вересня 2015 року не відповідає умовам кредитного договору від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095 та документально не підтверджується. В межах наданих документів встановити розмір заборгованості по кредитному договору від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095 станом на 1 жовтня 2015 року не надається за можливе. ( ар.с.107). Разом з тим, експертне дослідження було проведено за договором від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095, тоді як 30 липня 2012 року [PERSON] та банк уклали додаткову угоду до кредитного договору № SUG4GK00000095 від 18 червня 2007 року ( ар.с.93), в якому визначили графік погашення кредиту в новій редакції, узгодили розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшили суму заборгованості, зменшили відсотки за користування кредитом( ар.с.94-98). Фактично сторони уклали договір на нових кредитних умовах, що залишилося поза увагою експерта, хоча в позовній заяві та в розрахунках банку вимоги банку ґрунтуються саме на умовах, визначених додатковою угодою №1 від 30 липня 2012 року( ар.с.93). В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала факт отримання кредиту від банку та факт наявності заборгованості перед банком, пояснивши причину порушення умов кредитного договору відсутністю коштів. Отже, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку, а висновок експерта не свідчить про відсутність у [PERSON] боргу перед банком. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідача у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 4\~824,7 грн. Також з позивача необхідно стягнути на користь відповідача 995 гривень 71 копійку витрат за проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial