Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про встановлення належності право установчого документу та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що: 09 травня 2014 року померла [PERSON]. За життя вона заповіт не складала. Після її смерті спадкоємцем першої черги був лише син [PERSON]. [PERSON], прийняв спадщину, оскільки постійно проживав в квартирі №169 будинку №2 на бульварі Вечірній в м. Кривому Розі, разом зі спадкодавцем. За життя [PERSON] була співвласником квартири [ADDRESS] в м [PERSON], яку вона разом з сином [PERSON], у 1996 році приватизували. Отже, кожному із власників квартири належало б по ? частині у разі виділу часток. Однак при оформленні Свідоцтва про право власності на житло, працівник органу приватизації зробив у свідоцтві помилки вказавши, що квартира належить на праві приватної власності не [PERSON] та [PERSON], а невірно вказавши що належить [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] свідоцтва про право власності не отримував. 10 червня 2015 року помер [PERSON]. За життя він заповіт не складав. Після його смерті спадкоємцем першої черги за законом є лише син - неповнолітній [PERSON], [INFO], якого позивач народила не перебуваючи в шлюбі. Неповнолітній [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] За життя [PERSON], не перебуваючи в шлюбі, 03.05.1997 року, через товарну біржу «Придніпровська товарна біржа» придбав у [PERSON] та [PERSON], які діяли в інтересах неповнолітньої [PERSON], квартиру [ADDRESS], загальна площа якої складає 64,6 кв.м., житлова площа 345,8 кв.м.. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України (в редакції 2004 року) \~договір купівлі-продажу\~житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір купівлі продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений то вказаний правочин є нікчемним. Однак квартира була набута до 2004 року, й до тих правовідносин повинно застосовувати дію закону в часі, а саме, норми ЦК України в редакції 1963 року та інших Законів, які регулюють цей спір. Позивач [PERSON] діючи в інтересах неповнолітнього спадкоємця, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, однак їй було відмовлено на тій підставі, що в Свідоцтві про право власності на квартиру №169 в будинку №2 на Бульварі Вечірнім в м. Кривому Розі невірно зазначені по батькові спадкодавців, також не може видати свідоцтво на спадщину й на квартиру, яка придбана через товарну біржу. Відповідачі по справі виконавчий комітет Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Придніпровська товарна біржа та служба у справах дітей Виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі, до залу судового засідання не зявилися, неодноразово належним чином були повідомлені про дату та час слухання справи, документів, які б підтверджували поважність причин не явки до суду не надали. Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат [PERSON]О подали заяву, в якій просили щоб цивільну справі розглянули без їх участі, без участі позивачів та третіх осіб, просили суду позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу на підставі письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: 09 травня 2014 року померла [PERSON]. За життя вона заповіт не складала. Згідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON], померлого 09.05.2014 року, спадкоємцями першої черги був [PERSON], як син спадкодавця. Факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про народження І-АН №307151 видане 25.02.1972 року Ленінським відділом РАЦС м. Ростов на Доні, актовий запис №188. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON], прийняв спадщину, оскільки постійно проживав в квартирі №169 будинку №2 на бульварі Вечірній в м. Кривому Розі, разом зі спадкодавцем, та був зареєстрований з нею з 12 грудня 2011 року на момент смерті по 09.05.2014 року. Вказана обставина підтверджується довідками №11134 та №11135 від 14.12.2015 року видане КЖП - 35. За життя [PERSON] була співвласником квартири [ADDRESS] в м [PERSON], яку вона разом з сином [PERSON], яку вони набули у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду, та згідно до рішення органу приватизації №6337 від 13.10.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло С №900 від 18.11.1994 року. Вказана квартира має загальну площу 48,3 кв.м., житлову площу 29,0 кв.м. Згідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу часток із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки дана квартира була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток із майна передбачає їх рівність. Отже, кожному із власників квартири належало б по ? частині у разі виділу часток. Однак при оформленні Свідоцтва про право власності на житло, працівник органу приватизації зробив у свідоцтві помилки вказавши що квартира належить на праві приватної власності не [PERSON] та [PERSON], а невірно вказавши в свідоцтві прізвище, а саме вказав, що квартира належить [PERSON] та [PERSON] Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України: «суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем особи, зазначеним у паспорті». Той факт, що свідоцтво про право власності на житло дійсно видане на її імя, [PERSON] та [PERSON], суд вважає доведеним, наступними документами, а саме: свідоцтвами про смерть та довідками з КЖП де вірно вказані їх прізвища, ім»я по-батькові : [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом не отримував, однак у відповідності до вищевказаних правових норм став власником 1/1 частини квартири, ? частину якої він у власність набув у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», а ? частину у спадщину, після смерті матері. 10 червня 2015 року помер [PERSON]. За життя він заповіт не складав. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом був лише син, [PERSON], [INFO], факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про народження І-КИ №114631 видане 27.02.2001 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №97, в якому вказано що батьком неповнолітнього є [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Неповнолітній [PERSON], у відповідності до ч.4 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину оскільки, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 1273 ЦК України, неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. За клопотанням сторони позивача суд витребував спадкову справу. Згідно до спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 09 травня 2014 року, спадщину прийняв лише її син [PERSON], а після смерті [PERSON], померлого 10 червня 2015 року, спадщину прийняв лише неповнолітній син [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON], не перебуваючи в шлюбі, згідно до договору купівлі продажу від 03.05.1997 року, через товарну біржу «Придніпровська товарна біржа» придбав у [PERSON] та [PERSON], які діяли в інтересах неповнолітньої [PERSON], квартиру [ADDRESS], загальна площа якої складає 64,6 кв.м., житлова площа 345,8 кв.м.. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України (в редакції 2004 року) \~договір купівлі-продажу\~житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір купівлі продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений то вказаний правочин є нікчемним. Однак квартира була набута до 2004 року, й до тих правовідносин повинно застосовувати дію закону в часі, а саме, норми ЦК України в редакції 1963 року та інших Законів, які регулюють цей спір. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», вищевказаний договір купівлі продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню ( на час вчинення правочину). Відповідно до ст. 220 ЦК України обовязкове нотаріальне посвідчення- договору у даному випадку може бути компенсоване рішенням суду, так як всі умови та вимоги, повязані з цим правочином та вказані в цій правовій нормі, були дотримані та виконані, а саме: покупець та продавець, домовилися щодо ціни та усіх інших істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 05.05.1997 року; також здійснилося повне виконання договору купівлі-продажу покупець сплатив продавцю повну вартість квартири в сумі вказаній в договорі, продавець передав покупцеві у повне розпорядження належну йому квартиру, в якій і жив до самої смерті більше ніж 17 років. Виходячи з вищевикладеного та приймаючи до уваги, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та що відбулося повне виконання договору, та виконані усі умови договору купівлі продажу у відповідності з законодавством, яке діяло на той час, тому судом вищевказаний договір визнається дійсним. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦПК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно до ч.1 ст.. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] діючи в інтересах неповнолітнього спадкоємця, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, однак їй було відмовлено на тій підставі, що в Свідоцтві про право власності на квартиру №169 в будинку №2 на Бульварі Вечірнім в м. Кривому Розі невірно зазначені по батькові у власників квартири, а також не вірно було також вказано й прізвище. Нотаріус також зазначає, що не може видати свідоцтво на спадщину й на квартиру, яка придбана через товарну біржу. Згідно до п.23 Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як вбачається з матеріалів цивільної справи спадкоємець у нотаріуса не може самостійно отримати свідоцтво на спадщинцу за законом, а тому суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені.

Outcome: approved