Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25.09.2018 року, згідно якої отримав 17\~000,00 гривень. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у заяві. Оскільки відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приват Банк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений кредитний ліміт. Умовами договору, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, оплачувати комісії, а у випадку невиконання зобов`язань виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороди Банку, а також штрафи. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконує з порушенням, у зв`язку з чим, станом на 14 січня 2020 року, її заборгованість перед банком складає 26 691,89 грн., з яких: 16 383,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6 865,94 заборгованість за простроченими відсотками, 1 694,96 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, 0,00 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 247,23 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене представник позивача просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 26 691,89 грн. та судові витрати у сумі 2 102,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Згідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Проте опікун [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, та просила суд відмовити у задоволенні позову. Крім того подала на адресу суду рішення Берегівського районного суду Закарпатської області у справі № 297/1217/19 від 24 січня 2020 року про визнання відповідач недієздатним та медичну документацію відносно [PERSON] . Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 30.11.2020 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 12 травня 2014 року [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з можливістю його подальшого збільшення. Таким чином між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору, який складається з анкети заяви від 25.09.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час отримання картки, підписав лише анкету-заяву. Доказів про підписання відповідачем пам`ятки клієнта, довідки про умови кредитування чи витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14 січня 2020 року, заборгованість [PERSON] перед банком складає 26 691,89 грн., з яких: 16 383,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6 865,94 заборгованість за простроченими відсотками, 1 694,96 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, 0,00 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 247,23 грн. штраф (процентна складова). Згідно положень статей 1054,\~1055,\~1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частина 1 ст. 634 ЦК України, вказує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами першою та другою ст. 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга ст. 207 ЦК України, передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, законний представник недієздатного [PERSON] - [PERSON] , який є опікуном відповідача, зазначав, що оспорюваний правочин укладений останнім в період, коли він не усвідомлював свої дії, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 96 від 08.08.2019 року, [PERSON] із 27.06.2013 року виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїчної форми, епізодичного характеру з наростаючим дефектом, не може розуміти значення своїх дій, та має 2 групу інвалідності. Так, згідно зі\~ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до\~постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~справи про визнання правочину із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертиз, так і інших на підставі\~ст. 212 ЦПК України. Відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.01.2020 року за № 297/1217/19, яке набрало законної сили 25.02.2020 року, [PERSON] визнано недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном. Таким чином, факт недієздатності [PERSON] встановлений лише 24 січня 2020 року на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області, тобто після укладення спірного договору. Таким чином, лише з цього часу може йти мова про укладення договору недієздатною фізичною особою, а оскільки оспорюваний правочин вчинений до цього, при вирішенні даного спору суду слід керуватися нормами\~ст. 225 ЦК України. Правила\~ст. 225 ЦК України\~застосовуються до правочинів, які вчинені дієздатною особою, але за обставин, що свідчать про тимчасову наявність у неї такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та її справжнього волевиявлення. Однією з умов чинності правочину, згідно\~ст. 203 ЦК України, є дотримання вимог закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених\~ст. 225 ЦК України\~необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей\~81,\~84 ЦПК України, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Статтею 39 ЦК України\~визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України За змістом ст.ст.\~41,\~60,\~61,\~63\~цього\~Кодексу\~над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184\~цього Кодексу). Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Як визначено у\~ст. 67 цього Кодексу\~опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно\~ст. 68 цього Кодексу\~опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички. Опікун не може здійснювати дарування від імені підопічного, а також зобов`язуватися від його імені порукою. За змістом статей\~71,\~72 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі. Статтею 1184 цього Кодексу\~визначено, що шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Якщо опікун недієздатної особи, яка завдала шкоди, помер або у нього відсутнє майно, достатнє для відшкодування шкоди, а сама недієздатна особа має таке майно, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, частково або в повному обсязі за рахунок майна цієї недієздатної особи. Згідно з положеннями ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 ЦК України) Відповідно до ст.\~39\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкового психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст.\~40\~ЦПК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Оскільки з прийняттям судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною пов`язується низка важливих правових наслідків (ст. 41 ЦК України), необхідно чітко встановити момент, з якого фізична особа є недієздатною. За загальним правилом, таким моментом є день набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто день, наступний після дня закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Таким чином, відповідач [PERSON] є недієздатним з дня набрання рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області законної сили - 25.02.2020 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням суду. Закон не визначає, які правові наслідки обумовлюються судовим рішенням, в якому визначається день, з якого фізична особа є недієздатною. Оскільки інше не випливає з норм\~ЦК України, можна зробити висновок про формальне поширення недієздатності на усі наслідки, визначені ст. 41 ЦК України. Відтак, опікун за ч. 4 ст.\~41\~ЦК України може нести відповідальність за діяння свого підопічного лише з моменту набуття ним повноважень, тобто з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання особи недієздатною, в якому зазначається про призначення опікуна (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Опікун, який призначений пізніше, не несе відповідальність за дії вчинені підопічним до такого призначення. (Постанова ВС від 07.11.2018 року, справа № 204/7/15-ц, провадження № 61-12955св18) З положень\~ст. 41 ЦК України\~вбачається, що опікун несе відповідальність лише за шкоду завдану недієздатною особою. Аналіз приведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту визнання відповідача недієздатним, він не несе відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору, оскільки є недієздатним суб`єктом цивільної процесуальної дієздатності, а усі правочини, що необхідно вчиняти на погашення суми кредитного зобов`язання, законом покладено на опікуна, який не є стороною кредитного договору і у такому випадку несе особисту відповідальність за завдану шкоду, якщо не доведе, що ця шкода завдана не з його вини. В матеріалах справи відсутні докази про те, що опікун був повідомлений про існування кредитного договору та порушення строків погашення отриманого кредиту. У разі завдання шкоди через вині дії опікуна між ним та банком виникають деліктні правовідносини, які вирішуються за положеннями ст.ст.\~41,\~1184 ЦК України. Таких вимог банком не заявлено. Вирішуючи спір, суд враховує наведені положення матеріального права та бере до уваги відсутність з боку недієздатного відповідача винних дій в порушенні строків погашення кредиту починаючи з моменту визнання його за рішенням суду недієздатним, бо в силу свого психічного стану він не міг самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки укладеного з ним кредитного договору через нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з психічним розладом стану його здоров`я. Особа, на яку законом покладено обов`язок вчиняти дії від імені недієздатної особи опікун [PERSON] , не залучена до участі у справі як відповідач, оскільки до неї відповідно не пред`явлено позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог позивача відмовити. Згідно вимог\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.\~203,\~207,\~638,\~1048,\~1054-1055,\~1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed