Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «ТаскомБанк» звернулися в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 27.06.2012 р. між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 312589-IS про оформлення пакету послуг з видачею платіжної картки та встановлення кредитного ліміту. В подальшому сторони підписували неодноразово додаткові договори до кредитного договору, пролонгуючи його дію. Додатковим договором №1 від 18.05.2017 р. до Договору №312589-IS про оформлення пакету послуг з видачею платіжної картки та встановлення кредитного ліміту від 27.06.2012 р. встановлена чинна редакція кредитного договору №312589-IS. Відповідно до п. 2.3.1, 2.4.4 Кредитного договору, предметом Кредитного договору є відкриття позичкового рахунку та надання банком позичальнику кредиту шляхом відкриття кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 100 000,00 грн.; строк користування - до 17.05.2018 р.; проценти за користування кредитом - 50.00 відсотків річних. Згідно п. 2.4.1 Кредитного договору не пізніше ніж через 15 календарних днів після закінчення кожного календарного місяця протягом строку дії кредитного ліміту, клієнт зобов`язаний повернути 5% від заборгованості за основним боргом на кінець розрахункового періоду та сплатити всі нараховані за розрахунковий період проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 5.16 договору, підписанням кредитного договору відповідач підтвердив , що він отримав повну, достовірну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту, а саме щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій(тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупності подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів). 23.05.2018 р. між ПАТ «БМ Банк» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №230518кк. Відповідно до умов договору та витягу прав вимоги №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №230518кк від 23.05.2018 р. позивач є новим кредитором боржника та [PERSON] за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Дана інформація є добре відомою боржнику. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 27.12.2019 р. заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 94 938.53 грн. в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в.т.ч прострочена) становить 51048.25 грн., заборгованість за відсотками (в.т.ч прострочена) 43890.28 грн. Просив стягнути з [PERSON] на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 18.09.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці по справі відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом сторін. Згідно ухвали суду відповідачу наданий термін в п`ятнадцять днів для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] надано на адресу суду відзив на позовну заяву та письмові пояснення, згідно якими відповідач вказав, що позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в задоволенні позову пояснивши, що суму заборгованості АТ «БМ Банк» відпустив АТ «ТАСКОМБАНК» по договору відступлення права вимоги №230518кк від 23.05.2018 р. про що зазначено в реєстрі прав вимоги №1, який є додатком до зазначеного договору відступлення він ознайомився тільки після отримання позовної заяви з додатками. В Додатку 1 (Реєстр прав вимоги) до договору про відступлення права вимоги відсутня основна інформація щодо нього в порядку передбаченому п.2.2 цього Договору, як боржника за кредитним договором по якому нібито перейшло до позивача право вимоги. Вказаний додаток взагалі не заповнений. Натомість позивачем надано тільки копію з електронного реєстру на якому шляхом накладання ксерокопії не можливо визначити відповідність підписів та відбитки печаток сторін. Вказані докази слід вважати неналежними. На ксерокопії останньої сторінки прошитого Договору про відступлення права вимоги - зазначено, що пронумеровано та скріплено печаткою всього 10 аркушів (що відповідає кількості аркушів, які були додані). Це підтверджує той факт, що у вищезазначеному договором порядку (п.2.2)письмовий реєстр на паперових носіях сторонами не укладався. Позивачем надано не заповнений акт приймання-передачі документації (додаток2 до Договору), в якому не зазначено необхідну інформацію в частині його заборгованості, тому наданий доказ теж слід вважати неналежним. В матеріалах справи відсутні докази про зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, а це свідчить про те, що позивач не довів факт переходу вимоги до нього, що в свою чергу позбавляє його права бути Новим кредитором та вимагати від нього погасити вказану в прозові заборгованість. Позивачем не надано доказів про письмове повідомлення Первісним кредитором Боржника щодо зміни Кредитора у зобов`язанні у порядку передбаченому п. 3.1.6 Договору, що в свою чергу ставить під сумнів дотримання сторонами умов укладеного Договору та відповідно наявність у позивача права вимоги боргу. Тому йому стало зрозуміло чому позивач на його звернення щодо надання документів про підтвердження переходу до нього права вимоги, листом від 15.06.2018 р. №4697/56 відмовив йому в наданні копії укладеного договору про відступлення права вимоги, посилаючись на банківську таємницю. Позивач хотів таким чином приховати недоліки укладеного договору та незаконно здійснити нарахування додаткових відсотків по кредиту за цей період. Така відмова згідно ст. 517 ЦК України надає право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Вважає, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги відповідно до укладеного договору про відступлення права вимоги від 23.05.2018 р., тому позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. На адресу суді від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в його задоволенні посилаючись на відзив та письмові пояснення. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). За змістом пунктів 1, 2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.06.2012 р. між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 312589-IS про оформлення пакету послуг з видачею платіжної картки та встановлення кредитного ліміту (а.с.8-13). Сторони підписували неодноразово додаткові договори до кредитного договору, пролонгуючи його дію. (а.с.14-32). [PERSON] підписав анкету-заяву на отримання кредитної карти, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.32-33). 23.05.2018 р. між ПАТ «БМ Банк» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №230518кк. Відповідно до умов договору та витягу прав вимоги №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №230518кк від 23.05.2018 р. позивач є новим кредитором боржника та [PERSON] за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. (а.с.45-47). В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з чим у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 27.12.2019 року яка становить суму 94 938.53 грн. в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в.т.ч прострочена) становить 51048.25 грн., заборгованість за відсотками (в.т.ч прострочена) 43890.28 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.57). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. В Додатку 1 (Реєстр прав вимоги) до договору про відступлення права вимоги відсутня основна інформація щодо відповідача, як боржника за кредитним договором по якому перейшло до позивача право вимоги. Вказаний додаток взагалі не заповнений. (а.с. 48-49) Додаток 2, додаток 3 та додаток 4 до договору про відступлення права вимоги відсутня основна інформація щодо відповідача, як боржника за кредитним договором по якому перейшло до позивача право вимоги, вказані додатки не заповненні (а.с.50-51). Як вбачається з листа АТ «Таксомбанк» від 15.06.2018 р. №4697/56 [PERSON] відмовлено в наданні копії укладеного договору про відступлення права вимоги, посилаючись на банківську таємницю (а.с.84). Згідно ст. 517 ЦК України Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ч.4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Згідно ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed