Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати за ними право власності по 1/2 на кожного з них, на житловий будинок з надвірними спорудами та будовами, що знаходяться за адресою: с.Зарічево, вул.Колгоспній, №8 Перечинського району Закарпатської області в порядку спадкування після смерті їх матері [PERSON], яка померла 19 травня 2012 року. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 19 травня 2012 року померла їхня мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та надвірних споруд і прибудов у с.Зарічево, вул.Колгоспній, №8 Перечинського району Закарпатської області, який [PERSON] в свою чергу прийняла спадщину за своїм чоловіком [PERSON], який помер 29 квітня 2006 року. З метою оформлення права на спадщину вони звернулися до нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, їхніми батьками не було виготовлено й зареєстровано належним чином свідоцтво про право власності у органах БТІ, тому просять позов задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак подали заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, проти вирішення справи шляхом прийняття заочного рішення за даним позовом не заперечують. Представник Зарічівської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2006 року помер батько позивачів - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №037579 від 03 травня 2016 року, видане виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, а 19 травня 2012 року померла мати позивачів - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №140716, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 24 травня 2012 року. Також встановлено, що після смерті за батьками залишилося у спадщині майно, а саме будинок, який знаходиться за адресою: с.Зарічево, вул.Колгоспна, №8, Перечинського району Закарпатської області. Крім цього встановлено, що станом на 15 листопада 2012 року за адресою: с.Зарічево, вул.Колгоспна, №8, Перечинського району Закарпатської області зарестрованих осіб не було. Разом з цим встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно, тобто ще 19 листопада 2012 року, звернулися до Перечинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріусом їм було відмовлено, оскільки їхніми батьками не було виготовлено та зареєстровано належним чином свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок у органах БТІ. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно дост. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно доч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з цим, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно розяснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачі фактично прийняли спадщину за законом за спадкодавцем, однак у них існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved