Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.11.2012 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.06.2012 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 15.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки з 1 травня 2017 року збільшився прожитковий мінімум на дитину, просить збільшити розмір аліментів до 900,00 грн.. Позивач у судове засідання не зявилася, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Однак подав до суду заперечення на позовні вимоги, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки його фінансове становище з часу призначення аліментів не зазнало змін у кращу сторону, він проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, в нього народився син 24.12.2015 року, його теперішня сімя потребує утримання, а тому підстав для збільшення розміру аліментів немає. Крім того, він проживає в [INFO], а тому вважає, що даний позов повинен розглядатися за місцем його фактичного проживання. Розглянувшиматеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.11.2012 року, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області, серії 1-СГ №258963. Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.06.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 300,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 15.04.2011 року і до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. В постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України, висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 181 СК України, встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписом ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум становить дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], суд не може прийняти до уваги, оскільки у свідоцтві про його народження батьком дитини вказано [PERSON], а не відповідача [PERSON]. Зазначення в довідці №289 від 28.07.2017 року виконавчого комітету Осітнянської сільської ради Христинівського району Черкаської області відомостей про те, що [PERSON] є сином відповідача суд до уваги не бере, оскільки до компетенції органів місцевого самоврядування не належить посвідчення факту батьківства. Крім того невірними є трактування відповідача приписів норми закону щодо визначення правил підсудності справ щодо стягнення аліментів, оскільки дана категорія справи належить до альтернативної підсудності та може розглядатися за місцем проживання позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 888,50 гривень. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Згідно ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial