Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 листопада 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу із відповідачем народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, їх спільне життя не склалося, що призвело до того, що між ними припинились подружні відносини, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За вказаних обставин просить шлюб розірвати, проти примирення заперечує. До відкриття провадження у справі, а саме 06 квітня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] , у якій зазначено про визнання позову. Суд не приймає до уваги вказану заяву про визнання позову, оскільки вона направлена з електронної пошти позивачки [PERSON] , а тому, у суду відсутні докази на підтвердження того, що дана заява подана саме відповідачем [PERSON] та відповідає його волевиявленню. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Гриців О.Я. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 20 листопада 2004 року, про що складено актовий запис №1711 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 20 листопада 2004 року видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №2396. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що стверджується перекладом свідоцтва про народження, виданого 23 червня 2014 року Департаментом охорони здоров`я штату Нью-Йорк. (а.с.10) Спільне життя сторін не склалося, що призвело до того, що між ними припинились подружні відносини, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд доходить висновку про те, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved