Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якого представляє [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про визнання батьківства. Заявлені вимоги мотивує тим, що він та відповідач [PERSON] у лютому 2003 року почали зустрічатися, а в подальшому стали проживати разом за місцем проживання відповідача та вести спільне господарство. В грудні 2004 року позивач повернувся у м. Хотин, в результаті чого відносини з відповідачем припинилися. 16.06.2005 року у відповідача народився син - [PERSON], батьком якого зі слів матері записано - [PERSON]. У зареєстрованому шлюбі позивач з [PERSON] ніколи не перебували, а факт вагітності був прихований останньою від нього з невідомих для нього обставин та приблизно два місяці назад, у залі судового засідання йому стало відомо, що він являється біологічним батьком дитини [PERSON], тобто про факт батьківства йому стало відомо у травні 2016 року у залі судового засідання. Зазначає, що у зв'язку із великою вартістю проведення ДНК - досліджень та відсутності коштів у нього на даний час, доказів у виді висновку експертизи до матеріалів справи не приєднано, оскільки фактично відповідач не заперечуватиме факту батьківства. Просить визнати його батьком дитини - [PERSON], [INFO] та зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ виключити відомості про [PERSON], як про батька дитини - [PERSON], [INFO] з актового запису № 1272 від 29.06.2005 року, про народження дитини і зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, внести зміни до актового запису про народження дитини відомості про батька дитини, вказавши батьком - [PERSON] Котеєвича. Позивач [PERSON] в його інтересах предлставник [PERSON] в судове засідання не зявилися, відповідно від позивача, представника в суд поступила письмова заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримано останніми в повному обсязі які просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином в порядку вимог ст. 74 ч.4 ЦПК України повідомленою про день, час і місце розгляду справи від останньої в суд поступила письмова заява, засвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] про встановлення батьківства у її відсутність, позовні вимоги відповідачем визнано в повному обсязі. Представник третьої особи - відділу реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в судове засідання не зявилася, від останньої до суду поступила письмова заява про розгляд справи у їх відсутність; проти заявлених вимог не заперечувалося. Суд, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно перевіривши фактичні обставини, викладені в позовній заяві, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] «Б»/21 відповідно до паспорта громадянина України КР №668661 (а.с.6-8). Відповідно до свідоцтва про народження серія І-МИ №007991, актовий запис № 1272 від 29.06.2005 року (а.с.10) [PERSON], народився [INFO], його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані положеннями\~Сімейного кодексу України, ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Зокрема, згідно\~статті 128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. За змістом ст. 128 ч. 2, 3\~СК України,\~підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України, при цьому позов про визнання батьківства може бути предявлено особою, яка вважає себе батьком дитини. У п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного\~\~стану\~\~\~\~спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком. Згідно п. 9.\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3: «Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують\~\~або\~\~спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні\~\~для\~\~реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, імя та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо\~\~походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. З урахуванням наведеного, суд вважає, що визнання факту батьківства відносно дитини є необхідним для її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сімя визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Крім того, суд вважає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, має виховуватись під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любов, моральної та матеріальної забезпеченості. Безпосередня участь біологічного батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Відповідно до\~ст.121 СК України, права та обовязки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Наведена норма закону дає суду обґрунтовані підстави для задоволення позову щодо визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] який народився у матері [PERSON] Висновки суду ґрунтуються на досліджених в справі доказах в їх сукупності, яким дана правова оцінка, а також визнанні факту батьківства відповідачем по справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання батьківства є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про протилежне. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved