Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 1 608 390,04 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 201048,76 грн., три проценти річних в сумі 122942,69 грн., а всього - 1932381,49 грн., а також позивач просила покласти на відповідачів понесені нею судові витрати, посилаючись на те, що відповідачі позичили у [PERSON] 17 800 доларів США за договором позики від 29.04.2009 року. В забезпечення зобов'язань відповідачів 29.04.2009 року позивачем із [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого позивач поручилася перед [PERSON] за виконання відповідачами зобов'язань з повернення [PERSON] боргу в розмірі 17800 доларів США, а також за відшкодування збитків та за сплату неустойки. 23.09.2009 року відповідачі додатково позичили у [PERSON] 2370 доларів США за додатковим договором № 1 від 23.09.2009 року, збільшивши таким чином свій борг перед [PERSON] до 20170 доларів США, які відповідачі зобов'язалися повернути не пізніше 29.12.2009 року. Того ж дня додатковим договором відповідні зміни були внесені і до договору поруки від 29.04.2009 року. У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань щодо повернення боргу за договором позики, 16.03.2010 року позивач змушена була сплатити [PERSON] борг відповідачів в розмірі 20170 доларів США за курсом НБУ на день сплати та неустойку за весь час прострочення з розрахунку 6000,00 грн. за кожен день прострочення, а всього - 1906890,04 грн., після чого як поручитель який виконав зобов'язання боржників, стала новим кредитором за договором позики і має право вимагати від відповідачів сплачені нею первісному кредитору кошти в рахунок виконання їхніх боргових зобов'язань. Позивач зазначила також, що за договором комісії від 29.04.2009 року відповідач [PERSON] доручила позивачу, а позивач зобов'язалася продати і 16.03.2010 року продала квартиру [ADDRESS] за ціною 300000,00 грн., за що згідно умов договору з відповідача [PERSON] на її користь підлягають стягненню 1500,00 грн. комісійної винагороди. Належні відповідачу [PERSON] 300000,00 грн. від продажу позивачем її квартири за договором комісії позивач вважала зустрічними однорідними вимогами за грошовими зобов'язаннями і на підставі ст. 601 ЦК України зарахувала їх в рахунок часткового погашення відповідачами наявного в них перед нею боргу. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглядати справу за відсутності позивача та її представника, в разі неявки відповідачів проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися неодноразово і належним чином, заперечень проти позову не подали, про причини неявки для участі в розгляді справи суду не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання викликався належним чином, для участі у справі не з'явився. 14.06.2013 року через свого представника подав до суду письмовий відгук на позовну заяву, в якому просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності його представника, вимоги позивача вважав обґрунтованими. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29.04.2009 року між відповідачами і [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідачі солідарно отримали від [PERSON] у борг 17800 доларів США і зобов'язалися повернути їх частинами (з розстроченням) у визначені договором строки, але не пізніше 29.12.2009 року. Договір позики укладений в письмовій формі і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 1758. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Зазначену в договорі суму валютних цінностей відповідачі отримали в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується змістом підп. 1 п. 4 договору позики від 29.04.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Положеннями норм ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 5 договору позики від 29.04.2009 року сторони встановили, що за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики відповідачі, які є за договором позичальниками, повинні сплатити солідарно на користь позикодавця неустойку в розмірі 6000,00 гривень за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, порукою. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань відповідачів за договором позики перед [PERSON], 29.04.2009 року ним із позивачем в письмовій формі укладений договір поруки, згідно умов якого позивач поручилася перед [PERSON] за виконання зобов'язань відповідачів щодо повернення йому боргу за договором позики в розмірі 17800 доларів США. Частиною другою статті 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3.1 договору поруки від 29.04.2009 року, відповідальність поручителя перед кредитором не обмежується сплатою суми в розмірі 17800 доларів США, а поширюється також на відшкодування завданих боржниками збитків та за сплату неустойки за основним договором (договором позики). Судом також встановлено, що 29.04.2009 року відповідач [PERSON] доручила позивачу здійснити продаж належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] за ціною, яка повинна бути не менше 300000,00 грн., що підтверджується умовами договору комісії, укладеного між ними в письмовій формі та посвідченого нотаріально ПН ХМНО [PERSON] за № 1763. Згідно умов пунктів 1, 5, 6 договору комісії, [PERSON] діє за дорученням [PERSON] та за її рахунок, але від свого імені, створюючи для [PERSON] певні юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків), а саме здійснює продаж вказаної вище квартири за ціною не менше 300000,00 грн., за що [PERSON] зобов'язалася сплатити [PERSON] комісійну винагороду 1500 грн. Матеріали справи також свідчать, що 23.09.2009 року відповідачі додатково солідарно позичили у [PERSON] 2370 доларів США, у зв'язку з чим сума наданої відповідачам позики була збільшена до 20170 доларів США, які відповідачі зобов'язалися повернути частинами (з розстроченням) у визначені договором порядку та строки, але не пізніше 29.12.2009 року, що підтверджується додатковим договором № 1 до договору позики від 29.04.2009 року, посвідченим ПН ХМНО [PERSON] за № 3591. Відповідно до п. ІV додаткового договору № 1 від 23.09.2009 року до договору позики від 29.04.2009 року, позикодавець передав гроші в сумі 2370 доларів США позичальникам ще до підписання цього додаткового договору. А в цілому позичальники отримали від позикодавця суму в розмірі 20170 доларів США. Всі інші умови договору позики від 29.04.2009 року за № 1758 були залишені незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання. У зв'язку з укладенням відповідачами із [PERSON] додаткового договору № 1 до договору позики, відповідні зміни були внесені 23.09.2009 року і в укладений [PERSON] із позивачем договір поруки від 29.04.2009 року, в результаті чого ними був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки від 29.04.2009 року, яким були внесені зміни до умови п. 2.2 договору щодо загального розміру основного зобов'язання відповідачів перед [PERSON] за договором позики, за виконання якого поручилася позивач. Відповідно до п. 4 додаткового договору № 1 від 23.09.2009 року до договору поруки від 29.04.2009 року, в цілому позивач поручилася перед [PERSON] за повернення відповідачами суми в розмірі 20170 доларів США, а також за компенсацію завданих неналежним виконанням ними своїх зобов'язань збитків і сплату неустойки відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідачі не виконали свої зобов'язання з повернення боргу за договором позики та додатковим договором до нього, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся з вимогою про виконання їхніх зобов'язань до позивача. 16.03.2010 року позивач виконала перед [PERSON] свої зобов'язання за договором поруки в редакції відповідно до додаткового договору № 1 і виплатила йому борг відповідачів за договором позики та додатковим договору № 1 до нього в повному обсязі в сумі 1906890,04 грн., яка складалася із гривневого еквіваленту основного зобов'язання в розмірі 20170 доларів США, що за курсом НБУ на дату виконання 7,9767 грн. за 1 долар США становило 160890,04 грн., та передбаченої умовами договору позики неустойки з розрахунку 6000 грн. за кожний день прострочення в період з 29.05.2009 року по 16.03.2010 року на загальну суму 1746000,00 грн., що підтверджується письмовим актом приймання-передачі грошових коштів від 16.03.2010 року. Відповідно до змісту п. 3 акту, він є підтвердженням повного виконання поручителем своїх зобов'язань перед кредитором за договором поруки, а також зобов'язань боржників за основним договором. Положенням частини першої ст. 556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. В п. 2 акту приймання-передачі грошових коштів від 16.03.2010 року зазначено, що на виконання вимог норм ст. 556 ЦК України, кредитор передав поручителеві всі документи, що підтверджують зобов'язання боржника перед кредитором по поверненню визначеної договором позики суми боргу. На час розгляду справи судом договір позики від 29.04.2009 року і додатковий договір № 1 до нього від 23.09.2009 року знаходяться у позивача, до матеріалів справи долучені копії цих документів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем, поручитель стає новим кредитором у зобов'язанні з усіма правами, передбаченими договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Нормою ч. 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки позивач як поручитель за договором поруки виконав зобов'язання відповідачів за договором позики, суд прийшов до висновку, що до позивача перейшли всі права первісного кредитора за договором позики та додатковим договором до нього в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 16.08.2010 року позивач надіслала відповідачам письмове повідомлення про виконання нею зобов'язань боржників та про перехід до неї усіх прав кредитора за договором позики. Листи із зазначеним повідомленням не були отримані відповідачами і були повернуті позивачеві з відміткою про закінчення терміну зберігання. В підп. 5 п. 4 договору позики від 29.04.2009 року відповідачі погодилися з тим, що будь-яка кореспонденція на їхнє ім'я має надсилатися на адресу їхнього мешкання, вказану в цьому договорі, і така кореспонденція має вважатися отриманою ними через п'ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою. Оскільки позивач надсилала письмове повідомлення на адресу відповідачів, яку вони зазначили в договорі позики та додатковому договорі до нього, з огляду на вказану вище умову підп. 5 п. 4 договору позики, суд вважає відповідачів такими, що належним чином повідомлені позивачем про виконання нею як поручителем їхніх зобов'язань з повернення позики первісному кредитору. З викладеного вище вбачається, що належний до стягнення з відповідачів на користь позивача борг за договором позики, обрахований станом на 16.03.2010 року, складає 1 906 890,04 грн., з яких 160 890,04 грн. - це основна сума боргу, а 1746000,00 грн. - це нарахована відповідачам неустойка. Враховуючи те, що позивач не довела факт завдання їй збитків в результаті невиконання відповідачами свого обов'язку за договором позики, але враховуючи тривале прострочення боржників понад чотири роки, абсолютне невиконання зобов'язання та істотне знецінення позичених коштів, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до стягнення неустойки до розміру основної суми заборгованості і задовольняє її у розмірі 160 890,04 грн. Окрім зазначеного вище, судовим розглядом також встановлено, що після виконання зобов'язань відповідачів з повернення первісному кредитору боргу за договором позики від 29.04.2009 року, в цей же день 16.03.2010 року на виконання договору комісії позивач продала належну відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 300000,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу квартири, укладений письмово і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за № 850. Квартира, продана за дорученням відповідача [PERSON] на підставі договору комісії, була спільною сумісною власністю подружжя відповідачів [PERSON] і [PERSON], у зв'язку з чим задля здійснення продажу відповідач [PERSON] надав своїй дружині [PERSON] згоду на відчуження вказаної квартири заявою, справжність підпису на якій засвідчено 29.04.2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], що підтверджується змістом п. 7 договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Додатково цей обов'язок позивача сторони погодили в умові підп. 8 п. 8 договору комісії від 29.04.2009 року. 17.08.2010 року позивач надіслала на зазначену в договорах адресу відповідачів звіт комісіонера, в якому повідомила їх про виконання нею договору комісії і продаж квартири за 300000,00 грн., а також заявила про зарахування отриманих від продажу квартири 300000,00 грн. зі своїми зустрічними однорідними (грошовими) вимогами про відшкодування їй сплаченого нею як поручителем первісному кредитору боргу в сумі 1906890,04 грн. та про сплату їй комісійної винагороди в 1500,00 грн., і враховуючи це просила відповідачів повернути борг в сумі 1608390,04 грн. Згідно ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Встановлені статтею 602 ЦК України обмеження щодо недопустимості зарахування зустрічних вимог на зустрічні вимоги позивача і відповідачів не розповсюджуються. Надісланий позивачем звіт комісіонера відповідачі не отримали, і конверти повернулись позивачу за закінченням терміну зберігання, що підтверджується отриманими позивачем цінними листами від 17.08.2010 року з відмітками про закінченням строку їх зберігання, копії лицевих сторін конвертів листів наявні в матеріалах справи. Таким чином, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість вимог позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів на її користь боргу в розмірі сплаченої нею первісному кредитору за відповідачів суми 1906890,04 грн. за договором позики, яка зменшена судом до 160 890,04 грн. основного боргу, 160890,04 грн. неустойки та комісійної винагороди в сумі 1500,00 грн., за вирахуванням виручених від продажу на виконання договору комісії квартири коштів в сумі 300 000,00 грн., що в підсумку дорівнює 23 280,08 грн. Крім того, з огляду на умову підп. 5 п. 4 договору позики, суд вважає відповідачів такими, що належним чином повідомлені позивачем про наявні в них зобов'язання перед нею, з 23.08.2010 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачі не виконали свого обов'язку зі сплати позивачеві боргу, а отже порушили зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 24.08.2010 року по 11.03.2013 року. Позивач заявила вимогу про стягнення з відповідачів трьох процентів річних від простроченої поверненням ними суми заборгованості в розмірі 122942,69 грн. Оскільки належна до стягнення прострочена поверненням сума боргу відповідачів перед позивачем зменшена судом до 23280,08 грн., суд вважає, що цю вимогу слід задовольнити лише частково виходячи з наступного розрахунку: 23280,08 грн. Ч 3 % / 100 % / 365 днів Ч 930 днів прострочення = 1779,49 грн. У зв'язку з тим, що основне зобов'язання за договором позики виражене в іноземній валюті, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення простроченої суми боргу. Отже, загальна сума задоволених позовних вимог складає суму доданків основного боргу відповідачів перед позивачем в сумі 23280,08 грн. та трьох процентів річних в сумі 1779,49 грн., а всього - 25059,57 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно частковому задоволенню позовних вимог підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 44,38 грн. На підставі ст. ст. 512, 514, 526, 541, 543, 546, 553, 554, 556, 601, 625, 1013, 1022, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial