Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд стягнути з них солідарно заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 30.09.2019 в сумі 21477,42 грн., інфляційні витрати в сумі 4287,83 грн. та 3% річних в сумі 1273,09 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань по сплаті за вказані послуги. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги, здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь солідарно відповідачів. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року зобов`язано Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надати обґрунтований розрахунок заборгованості, спожитих за адресою: [ADDRESS] , за період з жовтня 2013 року по вересень 2019 року, з врахуванням сплачених відповідачами сум та обґрунтування призначення зарахування сплачених сум: в рахунок погашення суми боргу, інфляційних витрат, 3% річних. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових поясненнях суду зазначив, що розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги, а також штрафних санкцій за адресою: [ADDRESS] , виконувався 30.09.2020 бухгалтерією позивача, 22.10.2019 підготовлено позовну заяву та подано до суду 28.10.2019. Відповідач в свою чергу перший платіж, направлений на погашення існуючої протягом тривалого часу заборгованості, здійснив 07.10.2019, тобто після виконання розрахунку заборгованості позивачем, а другий платіж 29.10.2019, тобто після подання позовної заяви до суду. Тому враховуючи наведене, а також беручи до уваги факт погашення відповідачем основної суми заборгованості, позивач не заперечує проти зменшення позовних вимог на суму погашеної заборгованості по основному боргу. Однак просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих на суму основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з тим, що відповідач почав виплачувати заборгованість за надані комунальні послуги після звернення позивача до суду. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. В обґрунтування відзиву на позов зазначили, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в період з жовтня 2013 року по вересень 2019 року відсутня, що підтверджується інформацією пор оплату комунальних послуг із сайту « Нова -Ком» за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до виписки з даного сайту, станом на 01.10.2019 підлягала сплаті сума 21 477,42 грн. В жовтні 2019 року сплачено 7983,93 грн., в грудні сплачено 3591,05 грн., в січні сплачено 9904,65 грн. Позивач не звертався до відповідачів з попередженням про те, що має намір звертатися до суду, позбавивши їх можливості укласти договір реструктуризації боргу, надати квитанції на підтвердження сплати заборгованості, звірки розрахунків між сторонами. Крім того, позовні вимоги заявлені поза межами строків позовної давності, в тому числі й нарахування інфляційних втрат та 3% річних. З розрахунку суми компенсації за інфляцію вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані поза межами строків позовної давності. Тому просять відповідно до правової позиції ВС від 26.4.2017 у справі 3-1522гс16 застосувати до позовних вимог в частині інфляційних витрат в сумі 4287,83 грн. та 3% річних в сумі 1273,09 грн. строки позовної давності. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17), та є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль». Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно наданих до суду відповідачами копій квитанцій (а.с. 26-37), станом на дату розгляду справи заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 21 477,42 грн. повністю сплачена, що підтверджується також наданим представником позивача розрахунком заборгованості станом на 01.05.2020 та визнається в письмових запереченнях представником позивача. Разом з тим, за змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Як вбачається зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що відповідачі на дату подачі позовної заяви до суду (20.10.2019) мали заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 21 477,42 грн за період з жовтня 2013 року по вересень 2019 року. Станом на час розгляду даної справи заборгованість відповідачами погашена, про що представник позивача не заперечував. Згідно з розрахунком позивача за період з 01.12.2013 по 01.09.2019 сума інфляційних втрат складає 4287,83 грн., а сума трьох відсотків річних від простроченої суми становить 1273,09 грн (а.с. 8 - розрахунок). Під час розгляду справи відповідачами заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Так, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 27/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року в справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 257 ЦК України, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат має здійснюватись за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом у справі (28.10.2019), тобто з 28.10.2016. Відтак, суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих з 01.12.2013 по 27.10.2016 (а.с. 8 - розрахунок), стягненню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Заперечуючи проти розміру позовних вимог відповідачами не було надано суду контррозрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, як і позивачем уточненого розрахунку, тому суд виходить з наданого позивачем первісного розрахунку (а.с.8) та вважає можливим стягнути з відповідачів солідарно за період з 28.10.2016 по 30.09.2019 суму компенсації за інфляцію в розмірі 2078,05 грн. та 3% річних в розмірі 798,09 грн. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд зазначає, що позивачем не надано до суду заяву про зменшення позовних вимог в порядку , передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України з дотриманням вимог частини 5 вказаної статті, а лише в письмових поясненнях зазначено про те, що позивач не заперечує проти зменшення позовних вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн. сплачений при подачі позову (а.с. 1,2), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 204,34 грн (2876,14 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1921,00,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 27038,34 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). На підставі викладеного та

Outcome: partial