Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем [PERSON] 16 березня 2005 року у виконавчому комітеті Рівнянської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4, неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею та залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 березня 2005 року. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними, вони різні за характерами люди, в них різні погляди на спільне сімейне життя та сімейні проблеми, через що між ними часто виникали сварки та різного роду непорозуміння. Це призвело до того, що на даний час вони спільно не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують. Позивач втратила почуття любові і поваги до відповідача та вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом та просить ухвалити рішення, яким після розірвання шлюбу між ним та [PERSON], визначити місце проживання їхніх дітей [PERSON], 11 січня 2013 року та [PERSON], [INFO], разом з ним. В обгрунтування позовних вимог за зустрічним позовом відповідач покликається на те, що з березня 2005 року перебуває з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак з грудня 2016 року вони з відповідачкою спільно не проживають, оскільки остання почала вести аморальний спосіб життя, ходити по барах та кафе, залишати їхніх малолітніх дітей самих вдома. Крім того в кінці листопада 2017 року відповідачка поїхала в [PERSON], залишивши дітей вдома на свою матір, тому на початку грудня 2017 року він забрав дітей до житлового будинку своїх батьків в с. Вербівка Рожнятвського району, де вони проживали разом з ним більше місяця. Вважає, що діти повинні проживати разом з ним, оскільки він їх любить, добре до них відноситься, може забезпечити їх всім необхідним, оскільки працює на сезонних роботах, від яких отримує високі заробітки, має постійне місце проживання, створив належні умови для виховання та всебічного розвитку своїх дітей. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. [PERSON] додатково пояснила, що проживала разом з відповідачем [PERSON] та малолітніми дітьми в будинку своєї матері в с. Рівня Рожнятівського району. На протязі 2016-2017 років сімейні відносини між ними погіршилися через негативну поведінку відповідача, який зраджував їй у подружній вірності, вчиняв безпричинні сварки, скандали, наносив їй побої у присутності малолітніх дітей та матері. Без її на те згоди, [PERSON] часто забирав дітей у будинок своїх батьків в с. Вербівка Рожнятівського району, не дозволяв їй бачитися та спілкуватися з ними, тримав їх вдома, позбавляючи можливості відвідувати дитячий садок, внаслідок чого вона неодноразово зверталася в Службу у справах дітей, поліцію та прокуратуру. Такі дії відповідача змусили її звернутися в суд з позовом про розірвання шлюбу, після чого [PERSON] остаточно розірвав з нею сімейні стосунки, погрожував фізичною розправою, а в січні місяці 2018 року розділив дочок, одну з яких - дочку [PERSON] залишив на проживанні в себе. Опікунська рада Рожнятівської РДА на засіданні 24.01.2018 року зобов'язала [PERSON] віддати їй дочку [PERSON], щоб обидві дочки проживали разом та могли відвідувати дитячий садок. Крім того, позивачка зазначила, що на протязі 2017 року декілька разів змушена була їхати на заробітки в [PERSON] на нетривалий час, оскільки відповідач [PERSON] добровільно коштів на утримання дітей не надавав, діти в цей час проживали з її матір'ю, яка допомагає їй виховувати дітей. На даний час вона офіційно працевлаштована, працює інженером-помічником ПП [PERSON], її заробіток складає близько 4000 грн. на місяць, а тому вона може належним чином піклуватися про дітей та забезпечувати їх всім необхідним. У зустрічному позові [PERSON] про визначення місця проживання дітей просили відмовити, оскільки вважають що у позивача [PERSON] відсутні належні житлові умови для проживання їхніх малолітніх дочок, оскільки останній власного житла немає, проживає у будинку своїх батьків, в якому також проживають інші члени його родини. Крім того, останній часто виїжджає на заробітки за кордон і немає змоги самостійно піклуватися і виховувати дітей. Тому вважає, що тривала розлука батька з дочками та відсутність материнського піклування про них буде негативно впливати на їхній розвиток, а тому просить залишити дочок на проживанні з нею, а в позові [PERSON] відмовити. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] первіснив позов визнали частково, не заперечили щодо розірвання шлюбу, однак в частині залишення дітей на проживання з матір'ю просили відмовити. Зустрічний позов підтримали повністю, просили його задоволити. Крім того, [PERSON] суду пояснив, що не проживає з відповідачкою [PERSON] на протязі останніх двох років, оскільки остання зрадила йому у подружній вірності. На даний час проживає у [INFO] у будинку своїх батьків. Не заперечив, що певний період часу був відсутній, оскільки не мав постійної роботи, тому час від часу виїжджав на сезонні заробітки в Російську Федерацію, однак на даний час має постійну роботу, працює на меблевій фабриці у приватного підприємця у с. Нижній Струтин Рожнятівського району. Вважає, що діти повинні проживати разом з ним, оскільки він може забезпечити їм належні умови проживання, так як має власну двохкімнатну квартиру в смт. Рожнятів, його майновий стан дає йому можливість утримувати дітей на належному рівні. Крім того діти люблять його, прихильні до нього та бажають проживати разом з ним. Представник третьої особи органу опіки і піклування Рожнятівської РДА [PERSON] у судовому засіданні пояснив наступне. Позивач та відповідач на даний час проживають окремо, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю у с. Рівня Рожнятівського району, в добрих матеріально-побутових умовах. Як батько так і мати належним чином ставляться до своїх батьківських обов'язків, мають теплі родинні стосунки з дочками. [PERSON] не створює перешкод у спілкуванні дітей з батьком [PERSON] Однак з огляду на досвід, який склався в суспільстві, проживання дітей саме з матір'ю є для них найбільш прийнятним. Тому, просив визначити місце проживання обох дітей з мамою. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 001366 від 16 березня 2005 року вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2016 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про їх народження (а.с.6-7). Діти сторін проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 1083 виданої Рівненською сільською радою 26 жовтня 2017 року (а.с.8). Відповідно до ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони на протязі двох років спільно не проживають, шлюбні відносини не підтримують, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально, майнового спору між сторонами не має, а тому суд вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу. Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що даний позов до задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки [PERSON] від 22.01.2018 року (а.с.41), [PERSON] разом з своїми малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та матір'ю [PERSON] проживають у будинку останньої у с. Рівня по вул. С.Стрільців, 20, Рожнятівського району у задовільних матеріально-побутових умовах. Будинок газифікований, складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, двох коридорів, ванної у якій знаходиться санвузол, у 2013 році капітально відремонтований. Дочки мають окрему житлову кімнату. Згідно характеристики з місця проживання, [PERSON] характеризується позитивно, виховує двох дітей, бере активну участь у громадському житті села, молоді, церкви, з сусідами живе мирно, жодних скарг на неї до сільської ради не поступало (а.с.42). З довідки № 1 виданої 22.01.2018 ПП [PERSON] (а.с.43) вбачається, що [PERSON] з 27.12.2017 року працює помічником інженера у приватного підприємця - фізичної особи [PERSON], її посадовий оклад складає 4000 гривень у місяць. З довідки № 55, виданої дошкільним навчальним закладом ясла-садок «Золота Рибка» 22.01.2018 року вбачається, що діти сторін [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які відвідують дитячий садок з 13.10.2015 року, завжди охайні, чисті, фізично і психічно розвинуті згідно віку (а.с.44). За ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської РДА від 22.02.2018 року щодо розв'язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], орган опіки та піклування вважає, що слід визначити місце проживання дітей з матір'ю. Орган опіки та піклування дійшов зазначеного висновку на підставі відомостей, одержаних за результатами обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] в с. Рівня Рожнятівського району, яка по місцю проживання характеризується позитивно, працевлаштована, та обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] в с. Вербівка Рожнятівського району, який по місцю проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, час від часу виїжджає на сезонні роботи за межі України, спілкування з батьками та іншими особами, які проживають разом з дітьми. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що обоє з батьків мають належні умови для проживання дітей, не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, їх характеризують позитивно, як осіб не схильних до аморальної поведінки, вони мають самостійний дохід, мати та батько люблять дітей, однак малолітні проживаючи з батьком фактично були позбавлені материнської любові та ласки, оскільки тривалий час мати [PERSON] не могла бачитися з дітьми, спілкуватись з ними, оскільки відповідач чинив їй перешкоди. Мати змушена була звертатись за захистом свого права на безперешкодне спілкування з дітьми. Також розділення дітей є на думку суду неприпустимим, оскільки між дітьми можуть зникнути почуття родинних зв'язків. Тому, враховуючи в сукупності всі обставини, а також те, що між матір'ю та дитиною в ранньому віці існує тісний природній і біологічний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання обох дітей з матір'ю. Крім цього, виходячи з інтересів малолітніх дітей, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 640 гривень, та витрати за надання правової допомоги у розмірі 500 гривень, що підлягають стягненню з відповідача на її користь у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved