Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Брюховицька селищна рада, [PERSON], [PERSON], Орган Опіки та піклування ШРА ЛМР, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить зобовязати [PERSON], [PERSON] привести земельну ділянку за адресою: смт. Брюховичі, вул. Незалежності України, 34 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинного будівництва. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником 9/40 частини будинку по вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі з 1992 року. В даному будинку також проживають сусіди [PERSON], яка володіє 18/40 частини будинку та відповідачі [PERSON], який володіє 4/40 частини будинку. Форма власності будинку приватна спільна часткова. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,1257 га, яка є у спільному користуванні. Приблизно в 2004 році відповідач [PERSON] у приватному спільному частковому будинковолодінні розпочав будівництво двоповерхового особняку. У звяжу з цими подіями, позивачка запропонувала відповідачу провести розподіл землі під будинковолодінням, на що отримала відповідь, що на це ще прийде час. Попри все, будівництво продовжувалося до 2015 року. Наступним кроком відповідача було облаштування огорожі на свій розсуд. Територія, яку хоче відгородити відповідач, знаходиться у спільному користуванні, також на ній знаходяться господарські будівлі, які також є у спільному користуванні. На зауваження позивача з цього приводу, відповідач не реагував, у звязку з чим вона звернулася з відповідними заявами у виконавчий комітет Броховицької селищної ради, в ДАБІ у Львівській області та відділ поліції Шевченківського району м. Львова на неправомірні дії відповідача. Пізніше, позивачу стало відомо, що 12.06.2007р. відповідач [PERSON] подарував 1/20 частину майна [PERSON], а тому цілком ймовірно, що остання також приймала пайову участь у незаконному будівництві. Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради було утворено комісію, яка при виході за даною адресою встановила, що [PERSON] проводяться роботи по встановленню огорожі та брами на прибудинковій території без узгодження зі всіма співвласниками даного будинку. З огляду на встановлену [PERSON] опалубки - доїзд до будинку зі сторони вулиці перекритий, що унеможливить в майбутньому доступ до майна інших співвласників пожежної техніки, швидкої допомоги і т.д. Крім цього зазначає, що внаслідок позапланової перевірки посадою особою ДАБІ із залученням архітектора смт. Брюховичі встановлено, що відповідачем [PERSON] проводилася реконструкція 4/40 частини приватної спільної часткової власності будинку без затвердженої проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 ЗУ «Про планування і забудову територій», ст. 7, 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність. Дана реконструкція складається з одного + мансардного поверху, які змонтовано на монолітному бетонному фундаменті з влаштуванням цегляної кладки розміром у плані 16,40м. на 6,90м., що складає 113,16 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на будинок за даною адресою від 23.09.1992р. загальна площа будинку становить 143,3 кв.м. Отже, 4/40 частини даного будинку становить 10% від загальної площі, що є 14,3 кв.м. У звязку з чим вказує, що проводилася не реконструкція, а будівництво з розширенням площі будинку. Оскільки дане будівництво з розширенням здійснювалося на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні то вважає, що відповідачами порушено права інших сусідів на користування цією земельною ділянкою, оскільки при будівництві відбулось самозахоплення земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні. З врахування вищевикладеного, змушена звернутися за захистом своїх прав до суду та просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду уточненому позові. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позов заперечили, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просять у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Брюховицької селищної ради та третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник Органу Опіки та піклування ШРА ЛМР в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON] позов заперечили. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що будинок №34 по вул. Незалежності України в смт. Брюховичі (колишня вул. Червонопрапорна, 18а) належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON], якому належить 9/40 частин будинку на підставі свідоцтва про спадщину від 14.03.1973р. за Р.№3183, позивачці [PERSON], якій належить 9/40 частин будинку на підставі договору дарування від 23.05.1992р. Р.№2-2756, третій особі [PERSON], якій належить 18/40 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.02.1992р. Р.№2-893, відповідачу [PERSON], якому належить 2/40 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989р. Р.№1-2729, укладеного з [PERSON], відповідачці [PERSON] належить 1/20 на підставі договору дарування від 12.06.2007р. Р.№2520, укладеного з [PERSON], що підтверджується довідками ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 05.01.2013р. №3/9131 та від 28.10.2016р. №2/15005. Земельна ділянка, на якій розташований будинок №34 по вул. Незалежності України в смт. Брюховичі перебуває у фактичному користуванні співвласників будинку №34 по вул. Незалежності України в смт. Брюховичі. З листа Департаменту ДАБІ у Львівській області від 05.04.2016р. №1013-6/2134-15 вбачається, що рішенням Брюховицької селищної ради від 10.06.1999р. №161 [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію будівель, придбаних на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989р. Р.№1-2729, у період з 2002 по 2009 роки відповідач [PERSON] здійснював реконструкцію житлового будинку по вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі, що складається з одного + мансардного поверху, які змонтовано на монолітному бетонному фундаменті з влаштуванням цегляної кладки розміром у плані 16,40 м х 6,90 м та висотою орієнтовно 7,0 м з накриттям двоскатного даху та покриттям металочерепицею, у якому вмонтовано чотири мансардних вікна, також у вищезазначеній реконструкції влаштовано дві вхідні групи з влаштуванням дверних блоків та сходових маршів, які мають по дві сходинки. Аналогічні відомості містяться в технічних висновках про стан будинку та відповідність будівельним нормам виконаної реконструкції частини житлового будинку з прибудовою та надбудовою мансардного поверху по вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі Львівської області, виконаних Львівським філіалом Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ Проектреконструкція» у 2016 році, у Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №17/06-16я від 10.03.2017р., складеного експертом [PERSON], та в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 18.12.2013р. Проте, у листі Департаменту ДАБІ у Львівській області від 05.04.2016р. №1013-6/2134-15 зазначено, що така реконструкція була виконана без затвердженої проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт. Однак, з висновку експертного будівельно-технічного дослідження №17/06-16я від 10.03.2017р., складеного судовим експертом [PERSON] на замовлення відповідача [PERSON] вбачається, що частина житлового будинку на вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі, а саме квартира№3 після реконструкції з прибудовою та надбудовою мансардного, відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: п. 2.24, 2.27, 2.31, 3.2, 3.6, 5,13, ДБН В.2.2-15-2205 «Житлові будинки. Основні положення», п. 5.9 ДБН В.11-7-2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва», п.4.3, 8.2, 8.3, 9.7, 10.4 ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Реконструкція частини житлового будинку (квартири №3) по вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі з надбудовою мансардного поверху та одноповерхової з мансардним поверхом прибудови не обмежує можливість використання їх мешканцями інших частин даного житлового будинку, зокрема мешканцями квартири №1, в звязку з тим, що влаштована в межах існуючого планування і не обмежує доступ до приміщень інших квартир даного будинку та можливості проведення ними ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності, що відповідає п. 4 ст. 357 ЦК України. Крім того, за наслідками візуального огляду встановлено, що вхід на земельну ділянку по вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі та доступ до приміщень квартир №1, №2 та №3 може здійснюватися як через існуючий вхід у ново влаштованій огорожі (перед господарською будівлею), так і з тильної сторони господарської будівлі, де перенесені старі ворота та хвіртка. Окрім цього, експертом досліджено позитивні висновки Брюховецької селищної ради м. Львова щодо підключення електромереж від 19.09.2007р. №1168 щодо підключення газу та складення ТУ від 14.10.2008р., 22.07.2013р. №889, акт приймання в експлуатацію димових та вентиляційних каналів від 25.07.2013р., які знаходяться в матеріалах справи. За даних обставин суд не приймає до уваги покликання позивача на відсутність у [PERSON] проектних та дозвільних документів на реконструкцію будинку, а також твердження позивача щодо порушення її прав та прав інших мешканців будинку на користування земельною ділянкою. Щодо доводів позивача про обмеження доступу до будинку внаслідок встановлення огорожі з боку відповідачів, то як вказано у висновку експертного будівельно-технічного дослідження №17/06-16я від 10.03.2017р., складеному судовим експертом [PERSON], житловий будинок по вул.Незалежності України, 34 в смт.Брюховичі м.Львова - будинок садибного типу, розташований в зоні малоповерхової забудови, Г-подібної форми у плані, має чотири окремих входи зі сторони внутрішнього двору та складається із одноповерхової частини розм.15,0 х18,0 м, яка має два окремих входи у квартири № 1 та № 2 та двоповерхової частини розм..6,9 х16,4 м, яка також має два входи у дві окремі квартири; будинок розташований на відстані 30,0-35,0 м від залізничної колії, прибудинкова територія межує із червоною лінією обслуговування залізниці, внутрішнє подвіря будинку відмежоване зі сторони залізниці господарськими будівлями та іншим будинковолодінням; між господарськими будівлями та житловим будинком наявне внутрішнє подвіря, через яке здійснюється прохід до кожної із квартир житлового будинку, станом на час проведення дослідження роботи по влаштуванню відповідачами нової огорожі на частині земельної ділянки від кута ділянки до кінця будівлі літньої кухні є незавершені; самого початку земельної ділянки по лінії нової огорожі залишено місце для встановлення воріт для заїзду на земельну ділянку перед фасадом частини житлового будинку, в якій знаходиться квартира №3; для заходу на земельну ділянку по лінії огорожі перед існуючою стежкою для проходу мешканців до усіх квартир по внутрішньому подвірю залишено місце для встановлення хвіртки; хід на земельну ділянку по вул. Незалежності України,34 в смт. Брюховичі Львівської обл. та доступ до приміщень квартир №1, №2 та №3 може здійснюватись як через існуючий вхід у нововлаштованій огорожі (перед господарською будівлею), так і з тильної сторони господарської будівлі, де перенесені старі ворота та хвіртка. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. У статті 100 ЖК України зазначено, що переобладнання і перепланування житлового приміщення здійснюються з метою підвищення їх благоустрою та допускаються за згодою наймача, членів сім'ї які проживають з ним та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Відповідно дост.152 цього ж Кодексу переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Суд бере до уваги, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76. Визначене випливає із аналізу положення п.1.4.1. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, згідно якого переобладнання і перепланування житловий будинків, жилих приміщень допускається робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не допускається перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Цими Правилами визначено що, реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведення їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог». Згідно роз'яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.07.2006 року «Щодо трактування понять «реконструкція приміщень» та «прибудова», у додатку Б «Терміни та визначення» ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» подається визначення терміну «реконструкція»- перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)». Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Право на будівництво нерухомого майна мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на забудову реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. № 45), передбачено, зокрема п.4, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. У відповідності до вимог ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Частина 2 ст.13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У той же час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Одночасно, приписами ст. 391 ЦК України передбачений спосіб захисту, якщо суб'єктивне право особи вже зазнало певних обмежень, і володілець такого права не в змозі користуватись та розпоряджатись своєю власністю у повній мірі. Так, за змістом цієї норми, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014р., відповідно до якої роз'яснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Формулювання змісту цієї правової позиції, який визначає її юридичну суть, дає підстави стверджувати, що ВСУ розділяє позивачів у таких спорах на дві категорії. Перша з них, це власники земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, а друга - інші особи, відмінні від власника земельної ділянки, однак права яких внаслідок здійснення самочинного будівництва зазнали певних обмежень. У відповідності до ч. 3 п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Клопотання про призначення експертизи з цього приводу позивач не заявляв. При цьому, позивачем не доведено, що спірні надбудови та прибудови суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, чи виконані з істотним порушенням будівельних норм і правил, зокрема, з недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також, що змінені окремі конструктивні елементи житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed