Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 01.11.2013 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в Виконавчому комітеті Кирилівської селищної ради ЯкимІвського району Запорізької області, актовий запис № 21. Від шлюбу у них народилася донька: [PERSON], [INFO]. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. На теперішній час вони проживають окремо. Примирення та подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачкою. Таким чином позивачка просить розірвати шлюб між нею - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 01.11.2013 року в Виконавчому комітеті Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис №21. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала викладені в позовній заяви вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даних вимог. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: підтверджуються поясненнями сторін, а також матеріалами, які надані позивачем по справі, а саме: копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] ( а.с.2); копією паспорта позивачки ( а.с.5); копією паспорту відповідача [PERSON] ( а.с. 9-10 ); копія свідоцтва про шлюб ( а.с. 8 ). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Відповідно ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка просить залишити її прізвище без змін, тому суд вважає за потрібне залишити прізвище «[PERSON]» після розірвання шлюбу без змін. Отже, суд приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110,112 СК України та

Outcome: approved