Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], пред'явила позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого позивач просить зобов'язати відповідача погодити межі земельної ділянки, якою вона користується, з земельною ділянкою позивача шляхом підписання акту погодження меж земельної ділянки та акту встановлення та погодження меж земельної ділянки до технічної документації землеустрою, позначених на плані технічної документації лінією розмежування від літери Г до літери В, для можливості встановлення реальної межі та реалізації права позивача на приватизацію земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що на даний час позивач володіє 1/2 часткою житлового будинку [ADDRESS], на підставі укладеного між нею та громадянином [PERSON] договору дарування, який посвідчений державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 925. У відповідності до вказаного вище договору дарування, у користування позивача перейшла частка будинку, котра складається з приміщень, позначених літерами «А-1», а також надвірних будівель, такі як сарай, льох, вбиральня, та 1/2 частина огорожі. Власником іншої 1/2 частки житлового будинку є [PERSON], яка набула права власності на вказане майно. Тобто, зазначений вище житловий будинок належить на праві спільної часткової власності позивачеві та відповідачеві із встановленням порядку його користуванням, внаслідок чого фактично утворилось дві квартири під різними номерами, одна з яких під номером 1, котрою користується позивач, а інша під номером 2, якою користується відповідач. Відповідно до положень законодавства рішенням Семенівської міської ради Чернігівської області від 06 листопада 2014 року позивачеві [PERSON] було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства на території міської ради із земель комунальної власності в місті Семенівка орієнтовною площею 0,05 гектара для ведення особистого селянського господарства. У зв'язку з цим позивач замовила виготовлення технічної документації із землеустрою у виконавця цих робіт, а саме інженера-землевпорядника. На стадії підписання акту про встановлення та погодження меж земельної ділянки було з'ясовано, що суміжним землекористувачем меж від літери Г до літери В (згідно плану технічної документації) є відповідач [PERSON]. Про це свідчить лист-відповідь Семенівської міської ради від 15 квітня 2015 року, вих. № 03-14/155, в якому вказано, що погодження меж, котрі позначені літерами від Г до В, треба робити з [PERSON], яка є землекористувачем суміжної земельної ділянки, що підтверджується проектом забудови земельної ділянки від 15 березня 1989 року. На прохання позивача підписати акт погодження меж на підставі додержання правил добросусідства відповідач [PERSON] позивачеві категорично відмовила, не пояснюючи причин відмови. Внаслідок відмови відповідача добровільно погодити спільні межі земельних ділянок, позивач не має можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки в будь-який інший спосіб та вимушена звернутися до суду для спонукання відповідача погодити та підписати акт погодження меж спільних ділянок для подальшої приватизації, враховуючи положення Земельного кодексу України. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, направила в суд свого повноважного представника [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що він переконаний у правомірності заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що позивач самовільно поставила паркан біля паркану, яким огороджена її земельна ділянка, і намагається привласнити прилеглу до її території земельну ділянку, з чим вона категорично не згодна. Представник відповідача, адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що, на його погляд, позовні вимоги не засновані на вимогах законодавства. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних обставин. У справі з'ясовано, що позивач як власник 1/2 реальної частки житлового будинку по вулиці Калініна, 80, в місті Семенівка Чернігівської області намагається приватизувати земельну ділянку, прилеглу до території, на якій розташована інша, а не позивача, 1/2 частка згаданого житлового будинку, яка належить на праві власності відповідачеві. Відповідач категорично не згодна з межами земельної ділянки, яку бажає оформити на себе позивач, не має намірів підписати акт встановлення та погодження меж цієї земельної ділянки, складений на замовлення позивача за результатами землевпорядних робіт, і сама претендує на цю земельну ділянку. Вказані обставини доводяться: даними копії акту встановлення та погодження меж земельної ділянки позивача у якому відсутній підпис відповідача як користувача суміжної земельної ділянки (а.с. 5); даними копії відповіді на звернення позивача Семенівської міської ради Чернігівської області від 15 квітня 2015 року щодо необхідності погодження меж земельної ділянки з відповідачем або вирішення спору стосовно меж земельної ділянки у судовому порядку (а.с. 6); даними копії витягу з рішення Семенівської міської ради Чернігівської області від 06 листопада 2014 року про надання позивачеві дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 9); даними копій заяв відповідача до Семенівської міської ради Чернігівської області щодо виділення їй частини земельної ділянки, на яку претендує позивач, та відповідей на них (а.с. 26-29). За таких обставин суд убачає за потрібне у позові відмовити повністю з таких підстав. Відповідно до правил ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем з посиланням тільки на загальні приписи Земельного кодексу України заявлено позовні вимоги лише про спонукання відповідача підписати акт погодження меж згаданої спірної земельної ділянки і не зазначено за позовом аніяких позовних вимог приміром про необхідність розв'язання спору між сторонами про встановлення межі між суміжними частинами земельних ділянок на підставі ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України тощо. В той же час суд не може зобов'язати за судовим рішенням відповідача під примусом підписати згаданий акт погодження меж земельної ділянки, адже підписання такого акту, виходячи з норм ст. 791 Земельного кодексу України щодо порядку формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав та змісту самого слова «погодження», може бути тільки добровільним. З огляду на викладене, через формат позовних вимог [PERSON] за пред'явленим позовом, всі вимоги позивача про зобов'язання відповідача підписати акт погодження меж земельної ділянки та акт встановлення та погодження меж земельної ділянки до технічної документації землеустрою вочевидь не можуть бути задоволені. Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, спираючись на сутність правил, закладених у норми ст. ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за потрібне, поряд з іншим, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, зокрема, сплачені відповідачем витрати, пов'язані з оплатою наданої відповідачеві правової допомоги адвоката, але не у сумі 2000 гривень, визначеній стороною відповідача (квитанція адвоката на а.с. 39), а менше, на основі приведеного нижче. Згідно зі ст. ст. 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. [PERSON] у справі отримано правову допомогу адвоката Загальця О. М. і зазначене підтверджується наявними матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні (а.с. 20, 40). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При обчисленні розміру витраченого часу адвокатом Загальцем О. М., суд бере до уваги відомості акту виконаних робіт, згідно з яким сумарна кількість годин правової допомоги адвоката відповідачеві склала 04 години (а.с. 40). Розмір компенсації витрат в цьому випадку складає 1948 гривень 80 копійок. Таким чином, сума стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу адвоката підлягає зменшенню з 2000 гривень 00 копійок до 1948 гривень 80 копійок (відшкодування оплати 01 години правової допомоги адвоката не може перевищувати суму 487 гривень 20 копійок (40% х 1218 гривень 00 копійок (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) = 487.20), й відповідно, компенсація 04 годин правової допомоги адвоката, не може перевищувати 1948 гривень 80 копійок (487.20 х 4 = 1948.80).

Outcome: approved