Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.04.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 75,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. На підтвердження вчинення угоди відповідач передав, а позивач прийняла нерухоме майно, про що сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлової будівлі . Відповідач також надав розписку про отримання від позивача грошових коштів за вказане майно. Вважає, що поскільки між ними досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема визначено предмет і ціну договору, з умовою подальшого посвідчення за місцем складання в нотаріальній конторі, а тому між ними відбулося повне виконання умов угоди, що виразилося в передачі нежитлової будівлі та в оплаті нею її вартості. Однак, з моменту укладення угоди до цього часу відповідач без поважних на те причин ухиляється від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору купівлі-продажу, хоча жодних обмежень для цього не має. Вказує, що неодноразово телефонувала до відповідача, через знайомих передавала повідомлення про виконання ним обов'язку щодо нотаріального посвідчення договору, однак, він перестав відповідати на її дзвінки та спілкуватись з нею, що свідчить про його безповоротне ухилення, та неможливість нотаріально посвідчити правочин. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 75,4 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] укладений між нею позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], а також визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 75,4 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного 21 квітня 2015 року між відповідачем [PERSON] (продавцем) та позивачем [PERSON] (покупцем), продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця нежитлову будівлю, загальною площею 75,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] В пункті 5 даного договору зазначено, що за домовленістю сторін продаж нежитлової будівлі вчинено за 12000 доларів, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання даного договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають . Пунктом 9 визначено, що до 30 червня 2015 року сторони зобов'язуються укласти даний договір у нотаріальному порядку (а.с.5). Згідно із актом прийому-передачі від 23 квітня 2015 року відбулась передача вказаної нежитлової будівлі на підставі укладеного сторонами вищезазначеного договору купівлі-продажу (а.с.6). Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки, даної відповідачем добровільно та власноручно 21 квітня 2015 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 доларів за продаж належної йому на праві власності нежитлової будівлі (а.с.7). Згідно з технічним паспортом, виданим ТзОВ «Геоземкадсервіс» 02 грудня 2016 року на імя позивача [PERSON] , загальна площа нежитлової будівлі становить 75,4 кв.м. (а.с.8-12). Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові надано право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідно до ч. 2 ст. 219 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недісними» від 06.11.2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах , що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.392 вказаного Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі Звіту ТОВ «Віконт-Консалтинг» від 12.12.2016 року оціночна вартість спірної нежитлової будівлі становить 57 229 грн. Оскільки між сторонами досягнуто домовленостей щодо усіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання договору, але відповідач ухилився від його документального оформлення - нотаріального посвідчення, то суд приходить до висновку, що необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 75,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] укладений 21 квітня 2015 року між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON], та визнати за позивачем [PERSON] право власності на вищезгадану нежитлову будівлю. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позовні вимоги [PERSON] складаються з вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та визнання за нею права власності на вказане майно . Позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 572,29 грн. за позовну вимогу майнового характеру . Оскільки позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру, що становить 551,20 грн., то дану суму слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі наведеного, ст.ст. 220, 331, 392, 638, 657, ЦК України, та,

Outcome: approved