Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання договорів комісії та купівлі-продажу недійсними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, витребування майна, у якому просить визнати недійсним договір комісії №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, укладений між ТзОВ «Альфа-Караван» та [PERSON] в особі [PERSON] , без застосування наслідків недійсності правочину. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, укладений між ТзОВ «Альфа-Караван» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 614 666 грн. збитків та 20 000 грн. моральної шкоди. Витребували від [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що гр.. [PERSON] передав в користування гр.. [PERSON] автомобіль марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] із правом повного розпорядження вказаним автомобілем, про що видав довіреність 21 листопада 2017 року. [PERSON] мав намір продати вказаний транспортний засіб або обміняти на інший автомобіль, а тому в мережі Інтернет натрапив на оголошення про можливість його обміну на автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , власником якого був [PERSON] , який запропонував перереєструвати автомобіль «Opel Insignia» за собою, уклавши договір-купівлі продажу, а автомобіль Skoda Octavia A5, передати у користування [PERSON] із видачею довіреності із правом перереєстрації йогою Відтак, 15.12.2017 року, ТзОВ «Альфа-караван» та [PERSON] в особі [PERSON] уклали договір комісії №6220/17/0011927, за яким ТзОВ «Альфа Караван» мало вчинити продаж автомобіля «Opel Insignia». Того ж дня, ТзОВ «Альфа-Караван» уклало із [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля. У свою чергу, [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність від 15.12.2017 року, яким уповноважив останнього вчиняти дії пов`язані із користуванням та розпорядженням від імені довірителя належним йому автомобілем марки «Skoda Octavia A5». 04.01.2018 року у позивача правоохоронними органами було вилучено автомобіль марки «Skoda Octavia A5» на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 27.12.2017 року. В подальшому, 03.02.2018 року, [PERSON] відчужив автомобіль марки «Opel Insignia», який придбав в позивача, на користь [PERSON] . Укладаючи на прохання відповідача договір комісії №6220/17/001927 від 15.12.2017 року із ТзОВ «Альфа-караван», позивач вважав про законність володіння [PERSON] автомобілем марки «Skoda Octavia A5». Вважає, що зазначений договір слід вважати удаваним правочином, вчиненим з метою приховати фактичне укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . Позивач, уклавши договір-комісії із ТзОВ «Альфа-Караван» фактично уклав договір-продажу із [PERSON] , оскільки ТзОВ «Альфа-Караван» не виконувало обов`язків передбачених п.2.1.1. та п.2.1.4 договору комісії (не здійснювало пошуку покупця, [PERSON] не отримував коштів від ТзОВ «Альфа-караван»), а у той же день уклало договір купівлі-продажу із [PERSON] , як було обумовлено на прохання [PERSON] . Враховуючи, той факт, що договір комісії №6220/17/001927 від 15.12.2017 року на думку позивача є фактично договором купівлі-продажу, а тому враховуючи обставини його укладення, позивач вважає зазначений договір комісії удаваним правочином купівлі-продажу, відтак, вважає, що він підлягає визнанню недійсним за правилами ст..230 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи наявність умислу направлену на обман в діях відповідача, зазначає, що останній, замовчуючи про обставини придбання ним автомобіля «Skoda Octavia A5» та про можливу спірність володіння ним вказаним автомобілем, пасивно спонукав його до фактичного обміну автомобілями через укладення низки правочинів (комісії та купівлі-продажу), чого позивач у жодному випадку не вчинив б, за умови наявності відомостей про спірність автомобіля «Skoda Octavia A5» або наявність претензій інших осіб на нього. Крім цього, в обґрунтування відшкодування збитків, позивач посилається на вимоги ч.2 ст.230 ЦК України, тобто сторона, яка застосувала обман зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки в подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку із вченням цього правочину. Після вилучення автомобіля «Skoda Octavia A5», позивач фактично був позбавлений тих матеріальних благ, які він отримав за наслідком фактичного обміну автомобілями із відповідачем [PERSON] , у зв`язку із чим зазнав збитків на суму ринкової вартості автомобіля «Opel Insignia», який йому фактично належав до відчуження на користь відповідача [PERSON] . Водночас позивач зазначив, що зважаючи на удаваний характер договору комісії №6220/17/0011927 від 15.12.2017 року, за основу розрахунків розміру збитків не може братися погоджена вартість автомобіля «Opel Insignia» у розмірі 45,0 тис.грн. за яку ТзОВ «Альфа Караван» мав продати вказаний автомобіль. Також зазначив, що позивач може відновити своє порушене право на інакше, як повернувши у своє володіння автомобіль марки «Opel Insignia» або отримати грошове відшкодування його ринкової вартості, оскільки автомобіль марки «Skoda Octavia A5» зареєстровано за відповідачем [PERSON] , а здійснити його перереєстрацію у відповідача не має змоги у зв`язку із його вилученням правоохоронними органами. Таким чином, позивач за основу розрахунку збитків бере ринкову вартість автомобіля «Opel Insignia», про яку зазначає сам відповідач [PERSON] у своєму оголошенні про продаж від 27.01.2018 року, розміщеному на Інтернет сайті, а саме 307 333 грн. Таким чином, подвійний розмір збитків, які позивач просить стягнути на свою користь буде складати на його думку, 614 666 грн. Також позивач вказав, що він зазнав неприємний переживань від стресів, пов`язаних із вилученням у нього автомобіля марки «Skoda Octavia A5», який він вважав своєю власністю та мав намір зареєструвати за собою. Однак, [PERSON] опинився у такій ситуації, при якій він втратив автомобіль «Opel Insignia» та був позбавлений можливості оформити своє право власності на автомобіль «Skoda Octavia A5», що спричинило йому душевні страждання, пов`язані із раптовим погіршенням його матеріального становища та втрати майна. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, [PERSON] враховує обставини справи, характер порушених його прав, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, які йому необхідно вжити для відновлення своїх прав, а також засади виваженості, розумності та справедливості, а тому вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди буде 20 тис. грн. Також, зазначив, що між позивачем та фактичним володільцем на даний час автомобіля «Opel Insignia» [PERSON] відсутні зобов`язально-правові відносини, а тому вимога до [PERSON] про витребування зазначеного автомобіля здійснена відповідно до вимог ст..388 ЦК України, а саме власник має право витребувати це майно із незаконного володіння набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Представник відповідача [PERSON] адвокат Жеребецька І.О. подала відзив на позов, у якому зазначила, що відповідач позов не визнає та зазначає, що 15.12.2017 року, [PERSON] придбав транспортний засіб марки «Opel Insignia», 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] у спосіб передбачений законом, тобто на підставі укладеного договору купівлі-продажу. У відповідності до вимог ст..638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач отримав у розпорядження від відповідача [PERSON] автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, р.н.з. [NUMBER] на підставі довіреності щодо повного ним розпорядження. Щодо обставин, які виникли після укладення договору купівлі-продажу легкового автомобіля Opel Insignia» , 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] зазначив, що [PERSON] не знав та не міг знати про обставини зазначені у позовній заяві позивачем, оскільки вони виникли уже після укладення спірного договору. Тому вважає, вимоги позивача безпідставними, у їх задоволенні просить відмовити. Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван», [PERSON] відзиву на позов не подавали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] письмових пояснень щодо позову не надавав. Позивач [PERSON] відповіді на відзив [PERSON] не подавав. 10.07.2019 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, та просить суд їх задовольнити. Також вважають, що відповідач [PERSON] ввів в оману позивача при укладенні спірного правочину, оскільки не повідомив його про правомірність ним набуття права власності на автомобіль «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Також просять суд звернути увагу на пояснення свідка [PERSON] , яка у судовому засіданні пояснила, що ніколи не володіла спірним транспортним засобом «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, р.н.з. [NUMBER] та не продавала його [PERSON] . Крім цього, зазначили, що позивач не погодився на реалізацію належного йому автомобіля «Opel Insignia» , 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , якщо б знав про право на нього третіх осіб та обтяжень. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Жеребецька І.О. в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають їх безпідставними, а тому просять у задоволенні позову відмовити. Також, суду зазначили, що відповідачу [PERSON] при укладенні спірних правочинів не було відомо про обтяження наданого ним в розпорядження позивача автомобіля марки «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, р.н.з. [NUMBER] про які йому стало відомо під час розгляду даної справи. Відповідач зазначив, що спірний транспортний засіб він придбав за допомогою ТзОВ «Автокомторг» у [PERSON] . Крім цього, просить звернути увагу та той факт, що сам позивач не забажав укладати договір-купівлі продажу спірного автомобіля «Skoda Octavia A5», оскільки отримував соціальні виплати із бюджету та просив видати йому доручення на право користування та розпорядження ним. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван», а також відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились та про причину неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Як вбачається із нотаріально-посвідченої довіреності приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. від 21.11.2017 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] продати у встановленому законом порядку за ціну, на умовах на розсуд уповноважених, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб марки «Opel Insignia» , 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Відповідно до договору комісії №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, укладеного між ТзОВ «Альфа-Караван» (Комісіонер) та [PERSON] в особі [PERSON] (Комітента), Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу, марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрованого за власником транспортного засобу 30.09.2015 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 45 000 грн. Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення Комісіонером правочину щодо продажу транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із договору купівлі-продажу транспортного засобу №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, укладеного між ТзОВ «Альфа-караван» (Продавець) та [PERSON] (Покупець), Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , р.н.з. [NUMBER] . Пунктом 2.1, 2.2 зазначено договору сторони передбачили, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 45000 грн. Згідно із пунктами 5.1, 6.1 зазначеного договору, покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим Договором сплатити продавцю ціну транспортного засобу зазначену у п.3.1 договору. Продавець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати транспортний засіб. Як вбачається з акту реалізованого транспортного засобу №6220/17/002602 від 15.12.2017 року на підставі договору купівлі-продажу №6220/17/001927 від 15.12.2017 року, марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , підписаного Продавцем та Покупцем, ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеним в товаро-супровідній документації на транспортний засіб. Крім цього, 10 листопада 2017 року ТзОВ «Автокомторг» (Комісіонер), укладено із [PERSON] (Комітент) договір комісії №349, відповідно до якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента та винагороду, здійснити від свого імені продаж товару (транспортного засобу марка «Skoda Octavia A5 Хетчбек-В; рік випуску -2009; № кузова - [NUMBER] ; колір - сірий; вартість продажу транспортного засобу складає 38 500 гривень. Зазначений договір підписаний двома сторонами та набуває чинності з моменту підписання даного договору. 10 листопада 2017 року укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу за № 343 між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, ТзОВ «Автокомторг», з однієї сторони (Продавець) та [PERSON] з другої сторони (Покупець), відповідно до якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марка, «Skoda Octavia A5 Хетчбек-В; рік випуску -2009; № кузова - [NUMBER] ; колір - сірий, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником транспортного засобу 17.10.2017 року. Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що Продавець виконав передпродажну підготовку транспортного засобу. Пунктами 2.1, 2.2 розділу 2 «Передача об`єкта» даного договору передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання даного договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього договору. 10 листопада 2017 року складено акт огляду реалізованого транспортного засобу «Skoda Octavia A5 Хетчбек-В; рік випуску -2009; № кузова - [NUMBER] ; колір - сірий, номерний знак [NUMBER] та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що транспортним засобом марка, «Skoda Octavia A5, рік випуску 2009; номерний знак [NUMBER] не володіла, останній їй не належить та його реалізацію [PERSON] не здійснювала, правочинів, пов`язаних із його реалізацією не укладала. Пояснити про наявність її підпису на укладеному договору комісії на реалізацію спірного транспортного засобу із ТзОВ «Автокомторг» не змогла. Як вбачається з інформації наданої Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області від 26.04.2019 року №2115/115/102-19, від 03.07.2019 року №4133/115/102-19, у провадженні ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №12017170020003119 від 07.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Установлено, що 07.12.2107 року до ВП №1 ПВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від гр.. [PERSON] про те, що 15.10.2017 року невідома особа, шляхом зловживання довірою заволоділа автомобілем «Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] та коштами в сумі 75 000 грн., котрі належали останньому. Допитаний як потерпілий [PERSON] пояснив, що у своїй власності мав автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2009 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] . В жовтні 2017 року він вирішив обміняти свій автомобіль на інший, а саме «Хонду Акорд». В зв`язку із цим, відвідував різні автомобільні сайти в мережі Інтернет, підшукував вказаний автомобіль. В цьому ж місяці, на сайті «Авто Ріа» знайшов автомобіль марки «Хонда Акорд», червоного кольору, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль йому підходив, тому вирішив зв`язатись з продавцем, яким виявився [PERSON] , прізвище не відоме та він проживає поблизу м.Рівне, з яким вони домовились про обмін своїх автомобілів та це мало відбутись в місті Рівне. Одночасно він мав перерахувати на його картку доплату за автомобіль в сумі 2800 доларів США. Також вони домовились, що нададуть один одному генеральні довіреності на вказані автомобілі. Для цього він повідомив йому всі анкетні дані своєї дружини, а [PERSON] надав анкетні дані іншої особи, а саме [PERSON] . 13.10.2017 року він поїхав до нотаріуса та оформив відповідну довіреність. Наступного дня, в одному з терміналів банкомату на вказаний рахунок перерахував кошти в сумі 75 000 грн. Після перерахування коштів, вони домовились зустрітись поблизу м.Рівне 15.10.2017 року, де мали обмінятись автомобілями. Зустрівшись, вони оглянули один одного автомобілі, обмінялись довіреностями, автомобілями , ключами та свідоцтвами про їх реєстрацію. Через деякий час, в нього виникли сумніви щодо придбаного автомобіля, оглянувши придбане авто він виявив що це «двійник», а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу підроблене. Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу власником його є [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] Після цього моменту, він зателефонував [PERSON] та повідомив, що він мав вислати нову довіреність, так як в першій зробив помилку з даними дружини, але телефон взяв інший чоловік та повідомив, що [PERSON] їздив до своєї матері де на придбаному ним автомобілі марки «Шкода» потрапив в дорожньо-транспортну пригоду…Відповідно до висновку експерта №3479 від 20.12.2017 року бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру [NUMBER] , заповнений на ім`я [PERSON] не відповідає аналогічним бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення на бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу нанесені струменевим способом з використанням друкарського пристрою з відтворенням кольорового зображення струменевою технологією. Згідно інформаційної довідки, виданої Регіональним сервісним центром МВС в Полтавській області, власником автомобіля «Honda Accord», 2008 року випуску, червоного кольору, д.н. [NUMBER] , з 12.12.2017 року є [PERSON] , проживає в [ADDRESS] (свідоцтво [NUMBER] ). Відповідно до Інформаційної довідки, наданої Регіональним сервісним центром МВС в Полтавській області, з 17.10.2017 року власником автомобіля «Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] була [PERSON] . З 10.11.2017 року власником зазначеного транспортного засобу є [PERSON] 26.12.2017 року зазначений транспортний засіб оголошено в розшук. 01.01.2018 троку за адресою: м.Тернопіль, вул..15 квітня, 14 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Полтави від 27.12.2017 року про тимчасовий доступ до речей та документів, в [PERSON] було вилучено зазначений автомобіль «Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу [NUMBER] від 10.11.2017 року на ім`я [PERSON] та ключ до даного автомобіля. 09.01.2018 року ухвалою Київського районного суду м.Полтави на вказаний автомобіль накладений арешт. На даний час, про підозру у вчиненні злочину нікому не повідомлено, обвинувальний акт до суду не направлено, триває досудове розслідування. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 20 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним, недійним та визнання права власності на рухоме майно, позов задоволено повністю. Визнано довіреності від 13.10.2017 року, а саме за №2226, видану [PERSON] відносно [PERSON] щодо управління та розпорядження транспортним засобом марки «Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, колір сірий, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та довіреність від 13.01.2017 року за №12, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо управління та розпорядження транспортним засобом «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , удаваними правочинами, вчиненими з метою приховання іншого правочину, а саме договору міни транспортних засобів. Визнано договір міни транспортних засобів, укладений 15.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] щодо транспортних засобів «Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб - автомобіль Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Як вбачається із вказаного судового рішення «…Судом встановлено, що укладенням усного договору доручення від 15.10.2017 року на підставі якого позивачу видана довіреність на право користування спірним автомобілем, сторони приховали вчинення договору міни автомобіля, що підтверджується тим, що позивачем доплачено різницю у вартості автомобілів, що підлягали обміну. Так, між сторонами насправді укладений договір міни (бартеру) транспортних засобів, за яким автомобіль марки «Skoda Octavia A5» д.н.з. [NUMBER] позивачем було передано [PERSON] , а автомобіль марки «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] був переданий позивачу і ним на користь відповідача [PERSON] була здійснена доплата у розмірі 75 000 грн…Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти до висновку про те, що в даному випадку укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір міни (бартеру) автомобілів не може вважатись достатньою та належною правовою підставою набуття майна сторонами, оскільки відповідач [PERSON] надала в обмін автомобіль з явними ознаками підробки документів про реєстрацію та такого, що заборонений до використання…Суд погоджується з доводами сторони позивача стосовно того, що оскільки набуття права власності на спірний автомобіль відбулося на підставі прихованого правочину (договору міни), та для обміну був представлений автомобіль, що забороняється до експлуатації та в послідуючому перепроданий декілька разів, а тому позивач має право витребувати від відповідача [PERSON] автомобіль, який належав йому на праві власності, з метою поновлення своїх порушених прав та вільного володіння, користування та розпорядження майном. З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що автомобіль марки Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] вибув з володіння [PERSON] не з його волі, та був набутий відповідачем [PERSON] без достатній правових підстав, а саме в силу обставин передбачених ст..230 ЦК України, а тому підлягає поверненню власнику [PERSON] ». За Згідно зі статтею 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу вимог ч.1, 3, 4, 5 ст.203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст..230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків урегульовано Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (надалі Порядком державної реєстрації), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. Пунктом 8 зазначеного Порядку державної реєстрації передбачено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Пунктом 15 зазначеного Порядку передбачено, що у разі наявності відомостей про розшук транспортного засобу його реєстрація, перереєстрація (крім випадків, визначених абзацом четвертим пункту 40 цього Порядку), зняття з обліку не проводиться. Пунктом 40 зазначеного Порядку передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. У разі виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС вносять до Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформацію про обмеження державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів і передають наявні документи до відповідного органу досудового розслідування. Пунктом 41 вказаного Порядку передбачено, що забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця. Здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери в Україні регулюється Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери (надалі - Порядок торгівлі транспортними засобами), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200. Пунктом 8 зазначеного Порядку торгівлі транспортними засобами передбачено, що суб`єкти господарювання забезпечують можливість для демонстрації, тестування, зберігання та продажу транспортних засобів (нових і таких, що перебували в користуванні) у власних або орендованих приміщеннях (на майданчиках), а також для проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування транспортних засобів на станціях технічного обслуговування. Суб`єкти господарювання здійснюють продаж транспортних засобів, зокрема укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, за місцезнаходженням торговельних приміщень. Пунктом 44 зазначеного Порядку передбачено, що на комісію не приймаються транспортні засоби або машини, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту або заборону зняття їх з обліку, які не зареєстровані в уповноваженому органі МВС або Держпродспоживслужбі, а також транспортні засоби, щодо яких не надано відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) чи свідоцтва про реєстрацію машини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання договорів комісії та купівлі-продажу недійсними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, витребування майна не підлягає до задоволення. При цьому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б підтверджували, що істотні для вчиненого спірного ним правочину не відповідають дійсності, їх наявність не відповідає волі позивача перебувати у відносинах, породжених правочином, а також щодо невідповідності обставин дійсності, які викликані умисними діями [PERSON] . Так, укладаючи спірні правочини, у тому числідоговір комісії №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, на підставі якого позивачем був переданий на комісію ТзОВ «Альфа-Караван» з метою реалізації транспортний засіб, марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , позивачем не доведено, що він є удаваним, оскільки укладений з метою приховати фактичне укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, у спірному договорі сторони передбачили та узгодили, що ТзОВ «Альфа-Караван» (Комісіонер) зобов`язується за дорученням позивача (Комітента) за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу, марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 45 000 грн. Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення Комісіонером правочину щодо продажу транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим Договором. ТзОВ «Альфа-Караван» не підтвердило твердження позивача з приводу того, що сторонами замість договору комісії фактично було укладено договір купівлі-продажу. Крім цього, позивачем не доведено, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу №6220/17/001927 від 15 грудня 2017 року, між продавцем (ТзОВ «Альфа-караван») та покупцем ( [PERSON] ) у сторін був умисел на приховування обставин, зазначених у ньому, або таких, що не відповідають дійсності, відсутності їх волі перебувати у відносинах, породжених правочином. Так, у судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник суду повідомив, що йому при укладенні спірного правочину не було відомо про обставини вибуття з володіння [PERSON] автомобіля марки Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] не з його волі. Адже, як вбачається із матеріалів справи, власником спірного транспортного засобу [PERSON] став уже після укладення 10 листопада 2017 року договору купівлі-продажу транспортного засобу за № 343 із суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, ТзОВ «Автокомторг». Зазначений транспортний засіб попередньо був зареєстрований на праві власності 17.10.2017 року за [PERSON] , яка передала його на реалізацію, на підставі укладеного нею та зазначеним товариством 10 листопада 2017 року договору комісії №349. Також суд зазначає, що [PERSON] у встановленому законом порядку в сервісному центрі МВС України було видано свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу [NUMBER] від 10.11.2017 року, при видачі якого перевірялось наявність арештів та перебування його в розшуку. Також, суд відкидає твердження позивача та його захисника про те, що [PERSON] на момент укладення спірних правочинів було заздалегідь відомо, що спірний транспортний засіб Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] перебуває у розшуку та належить іншим особам, оскільки як вбачається з інформації наданої Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області від 26.04.2019 року №2115/115/102-19, від 03.07.2019 року №4133/115/102-19, 26.12.2017 року, зазначений транспортний засіб оголошено в розшук лише 26.12.2017 року, а 01.01.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Полтави від 27.12.2017 року про тимчасовий доступ до речей та документів, у [PERSON] було вилучено його. Крім цього, рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 20 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним, недійним та визнання права власності на рухоме майно, не встановлено умислу [PERSON] спрямованого на обман при передачі ним транспортного засобу марки «Skoda Octavia A5 у користування та розпорядження [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності, у тому числі при укладенні [PERSON] спірних договорів комісії, а також договору купівлі продажу №6220/17/001927 від 15.12.2017 року, а лише констатовано, що зазначений автомобіль вибув з володіння [PERSON] не з його волі, та був набутий відповідачем [PERSON] без достатній правових підстав, а саме в силу обставин передбачених ст..230 ЦК України. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що не підлягають до задоволення й вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 614666 грн. та 20000 грн. моральної шкоди. Крім цього, не підлягають до задоволення вимоги й позивача про витребування від [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля марки «Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , виходячи з такого. Так, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Виходячи з аналізу статтей 387, 388 ЦК України предметом доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 183/7765/15 (провадження № 61-18542св19) зроблено висновок, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Подібний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 752/22080/16 (провадження № 61-12256св19), відповідно до якого спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин. Однак, в судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність у [PERSON] правових підстав для володіння спірним майном, а саме транспортним засобом марки Opel Insignia», сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який набув на нього право власності у порядку встановленому законом, уклавши із [PERSON] договір-купівлі продажу зазначеного майна, а також позивач не довів у судовому засіданні з наведених вище підстав, що даний транспортний засіб вибув із власності [PERSON] поза його волею. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed