Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] «Міські теплові мережі» в особі директора філії концерну «МТМ» Хортицького району [PERSON] звернувся до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року в сумі 5407,64 гривень та витрат зі сплати судового збору в розмірі 1378 гривень. В судове засідання представник позивача [PERSON] надала клопотання (а.с.85) про задоволення позову, та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] направила на адресу суду письмові заперечення (а.с.30-32), в яких вказує на відсутність в неї заборгованості за надані позивачем послуги, та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись також на перебіг строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Судом встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]/32, кв.№182 (а.с.12, 19), і за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року їй надавались послуги [PERSON] «МТМ», що також не заперечуються відповідачем. Вартість зазначених послуг була затверджена рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради №327 від 28 липня 2008 року, №39 від 31 січня 2011 року, №465 від 14 грудня 2012 року, які є чинними, та не оспорені у встановленому законом порядку. Крім того, розмір нарахувань за спожиті відповідачами послуги узгоджується з методикою нарахування вартості централізованого опалення. Відповідач [PERSON] оплату за послуги щодо вказаного періоду в належному розмірі не вносила, у звязку з чим за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року утворилась заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) (а.с.9-11). Зазначена заборгованість стягувалась в наказному провадженні (а.с.7, 72), але за заявою [PERSON] наказ щодо спірного періоду було скасовано (а.с.8). При цьому суд вважає, що розмір заборгованості, вказаний у позовній заяві, не в повному обсязі відповідає фактичним обставинам справи. Так у позові ставиться питання про стягнення з [PERSON] оплату за послуги в сумі 5407,64 гривень, що надавались з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року. Однак з наданої відповідачем копії квитанції (а.с.43) вбачається, що 28 грудня 2012 року [PERSON] здійснила платіж в сумі 2268 гривень, із чітким зазначенням призначення платежу щодо оплати послуг за січень-грудень 2012 року. Зміна призначення платежу без узгодження з споживачем, та направлення його «наперед», на сплату послуг з 01 жовтня 2012 року 30 червня 2015 року (а.с.73, 74, 75, 76, 77) суд вважає необґрунтованим. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.10-11), за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2012 року, [PERSON] були надані послуги в сумі 1531,7 гривень, і саме ця частина платежу від 28 грудня 2012 року обовязково повинна бути врахована щодо погашення заборгованості за спірний період. Таким чином, розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року становить 3875,94 гривень. Інші надані відповідачем копії квитанції та рахунків (а.с.44, 45, 48, 49, 50, 51, 52), не стосуються заборгованості за спірний період, та не враховуються при вирішенні спору. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому обовязок укласти договір щодо надання/отримання житлово-комунальних послуг є обоюдним, як для виконавця послуг, так і для їх споживача. Однак відповідач не виконав передбачений п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок щодо укладення договору на отримання житлово-комунальних послуг, які все одно їй надаються у відповідності до положень зазначеного закону. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 3, 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24\~червня 2004 року, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, підігріву питної води законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, в сумі 3875,94 гривень. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, про що клопоче відповідач у своїх запереченнях (а.с.30-32). Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, згідно ч.ч.2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що в жовтні 2012 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу (що є різновидом позову), про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року (а.с.72). Відповідний судовий наказ було видано 29 жовтня 2012 року (а.с.7), однак його було скасовано за заявою [PERSON] ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у справі провадження №2-с/337/83/2015 (а.с.8). І вже 28 січня 2016 року [PERSON] «МТМ» звернувся для вирішення цього спору в порядку позовного провадження. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про переривання перебіг позовної давності відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, і дотримання позивачем процедури звернення до суду. Судові витрати, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial