Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2020 року звернувсядо суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року у розмірі 604852,41 грн. та судові витрати в розмірі 9072,79 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 62520,73 грн., з кінцевим терміном повернення 12.12.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 08.01.2020 року становить 604 852,21 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) -68 923,81 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8724,23 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 4814,15 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 493 349,63 грн., а також штрафи: штраф фіксована частина - 250,00 грн.; штраф ( процентна складова) - 28790,59 грн., що стало підставою для звернення до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2020 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 24 лютого 2020 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 26.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, факти викладені позивачем не відповідають дійсним обставинам справи, тому позовна заява не підлягає задоволенню. Так, зазначає, що позивач не надав достовірних доказів в обґрунтування наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що позивач вводить суд в оману в частині не виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Так, з моменту укладення договору 14.12.2007 року і протягом наступних 3 років кредит ним погашався як готівковими коштами через касу КБ «ПриватБанк», так і з зарплатної банківської карти. Одним із доказів про часткове погашення кредиту є виписка банка за період з 09.04.2009 р. по 26.07.2010 р. Крім цього, в 2012 році банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суддя Зосименко С.Г. від 07.08.2015 р. у цивільній справі № 0417/5853/2012, провадження № 2/202/5853/2015 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNI0AN02001274 від 14.12.2007 р. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель: Neхіа DOHC Е93, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу транспортного засобу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в санах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, обхідних для здійснення продажу; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № DNI0AN02001274 від 14.12.2007 р. у розмірі 10000 грн. В іншій частині позову відмовлено. З тексту вказаного рішення вбачається, що станом на 20.03.2012 р. заборгованість за тілом кредиту складала 68 349,65 грн. Виникає питання, яка ж саме існує заборгованість за тілом кредиту: сума заборгованості станом на 20.03.2012 р. - 68 349,65 грн., зафіксована в рішення суду від 07.08.2015 р. у цивільній справі № 0417/5853/2012, сума заборгованості, вказана в тексті позовної заяви станом на 08.01.2020 р. - 68 923,81 грн., чи сума наданого кредиту, вказана в розрахунку заборгованості станом на 08.01.2020 р - 62520,74 грн. Крім цього, ще до винесення рішення Індустріальним районним судом від 07.08.2015 р. у цивільній справі № 0417/5853/2012, провадження № 2/202/5853/2015 автомобіль DAEWOO, модель: Neхіа DOHC Е93, реєстраційний номер: [NUMBER] , 12.02.2015 року було вилучено у відповідача працівниками виконавчої служби. Автомобіль, ключ від автомобіля та технічний паспорт були вилучені в процесі виконавчого провадження та передані представнику банка [PERSON] , що підтверджується актом опису та арешту майна від 12.02.2015 року, складеного заступником начальника ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області Кущенко Ю.В. за участю [PERSON] , [PERSON] та понятих. Згідно зі звітом звіту про оцінку майна, виконаному на замовлення виконавчої служби ФОП [PERSON] , оціночна вартість автомобіля станом на 30.10.2015 року склала 74590,00 грн. Автомобіль був реалізований та кошти надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, на момент пред`явлення позову банк в погашення заборгованості за кредитом отримав від відповідача в рахунок погашення кредиту певну суму, сплачену готівковими коштами та списану з зарплатної банківської карти, суму 10000,00 грн. отриману з поручителя ПАТ «Акцент-Банк» і предмет застави автомобіль - DAEWOO, модель: Neхіа DOHC Е93, реєстраційний номер: [NUMBER] оціночною вартістю 74 590,00 грн. Також вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду. Так, в частині щодо стягнення пені та штрафів строк звернення закінчився 13.12.2015 року (строк дії договору 31.12.2014 року), а в частині заборгованості за кредитом та відсотками строк сплинув 13.12.2017 року, а з зазначеним позовом позивач звернувся 03.02.2020 року. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 30.04.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказав, що сума виданих коштів за кредитним договором склала 83 380,32 грн., що складається із суми коштів передбачених для купівлі автомобіля, а саме 58 340,00 грн.; 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застав, та оплати страхових платежів за договором страхування ТЗ, договором особистого страхування, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 166,80 грн. та у розмірі 20 859,58 грн. для оплати страхових платежів, передбачених п.п.2.13, 2.2.7 Договору, що саме й визначено в п.7.1 Кредитного договору. Щодо реалізації предмету застави, то предмет застави було реалізовано та кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № [NUMBER] та меморіальним ордером. Коштів від реалізації предмету застави виявилось недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишилося дійсним і підлягає захисту. Вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, пені та штрафів немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 10.06.2020 року від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог позивача, просив відмовити в позові. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів по справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача та призначено по справі судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експерти Міністерства юстиції України та провадження у справі зупинено. 13 січня 2021 року цивільна справа повернена до суду з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №4346/4347-20 від 24.12.2020 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» просив суд задовольнити позовні вимоги позивача з наведених позові та відповіді на відзив підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наведених у відзиві підстав. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № DNI0AN02001274, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 83380,32грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2014 року. Щомісячний платіж 1379,63 грн. Ціль кредиту купівля автомобіля. Відповідно до п.7.1 Договору Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 14.12.2007 року по 12.12.2014 р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 83380,32 грн. на наступні цілі: 58340,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DNI0AN02001274 від 18.12.2007 року; договором особистого страхування №DNI0LK02001274 на строк до 13.12.2008 у сумі 2 979,94 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1166,80 грн. та у розмірі 20859,258 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2,7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,43%,на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячно винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Період сплати з 14 по 18 число кожного місяця. Відповідно до п.7.4 Договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15%від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року заборгованість станом на 08.01.2020 р. склала 604 852,417 грн., в тому числі 68 923,81 грн .- заборгованість за кредитом; 8 724,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 814,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 493 349,63 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 28 790,59 грн. - штраф (процента складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо заяви відповідача про застосування стоків позовної давності до позовних вимог позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року по справі №0417/5853/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель Nexia DOHC E93, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаних транспортних засобів ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року у розмірі 10000 грн. В іншій частині позову відмовлено та стягнуто судові витрати по справі. Заборгованість за кредитним договором №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року станом на 20.03.2012 року становила 187 498,77 грн., яка складалася з: заборгованість за кредитом - 68 349,65 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 42 935,84 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3063,55 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 63 983,12 грн.; штраф ( фіксована частина) -250 грн.; штраф (відсоткова складова) - 8 916,61 грн. Рішення набрало законної сили 18.08.2015 року. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №4346/4347-20 від 24.12.2020 року, КБ «ПриватБанк» був наданий [PERSON] за кредитним договором №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року кредит в сумі 83 380,32 грн., який документально підтверджується банківською випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № [NUMBER] за 19.12.2007 та меморіальними ордерами №№71219В001S, 71219В001V, 71219В001Т, 71219В001U, 71219В001W від 19.12.2007 на загальну суму 62 520,74 грн., а також у розмірі 20 859,58 грн., зі сплатою страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору. [PERSON] по кредитному договору №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року фактично було погашена сума 61 391,17 грн., в тому числі за рахунок продажу автомобіля DAEWOO, модель Nexia DOHC E93, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] в сумі 51 262,19 грн. З фактично отриманих грошових коштів банком було направлено на погашення тіла кредиту сума в розмірі 1826,14 грн. З фактично отриманих грошових коштів банком було направлено на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом сума в розмірі 59 842,82 грн. Фактична заборгованість [PERSON] за кредитним договором №DNI0AN02001274 від 14.12.2007 року на день відкриття провадження у справі становить 77 648,04 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 68 923,81 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8724,23 грн. (т.2 а.с.118-130). Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 14.12.2007 року, строк дії договору до 12.12.2014 року, Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року звернено стягнення на предмет застави, реалізація предмету застави автомобіля і погашення заборгованості за кредитом в розмірі 48 065,19 грн. було здійснено 12.03.2016 року, з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 03.02.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Фактично банк вимагає повторного виконання договору, порушивши норми щодо позовної давності, яка минула на час звернення до суду. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідачем здійснювалося погашення заборгованості і після реалізації автомобіля, так останнє погашення здійснювалося 30.06.2019 року, а тому трирічний строк звернення до суду не пропущено, оскільки як вбачається із виписки по рахунку зазначене погашення здійснювалося банком самостійно автоматично з зарплатної карти [PERSON] без волевиявлення останнього та без його схвалення, зазначені дії самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою не вчинялися, та не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed