Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача [PERSON] , третього відповідача [PERSON] , четвертого відповідача [PERSON] , про визначення часток у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , є співвласником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1995 року, виданого на підставі рішення № 95 від 30.06.1995 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів зазначена квартира належить на праві приватної, спільної, сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , дочці [PERSON] , онуку [PERSON] та дочці [PERSON] . На сьогоднішній день у зв`язку зі вступом у шлюб [PERSON] має прізвище [PERSON] , що підтверджується копією паспорту та свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до технічного паспорту, що є невід`ємною складовою, додатком до свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1995 року, зазначена квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 40,0 кв.м., загальною площею 66,1 кв.м. Нещодавно [PERSON] виявила бажання розпорядитися частиною квартири, що належить їй та іншим членам її сім`ї на праві приватної, спільної, сумісної власності, а саме подарувати її. Проте нотаріус, послугами якого вона мала намір скористатися при укладенні договору дарування, пояснив, що з метою подальшого дарування частки квартири, на яку вона має право власності, необхідно визначити, яка саме частка у праві спільної сумісної власності на квартири належить позивачу. Враховуючи те, що зазначена квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та зважаючи на те, що між ними не досягнуто ніякою згоди стосовно позасудового визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, просить суд визначити, що частки співвласників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по 1/5 частки зазначеної квартири. Ухвалою суду від 06.08.2020 року у справі відкрите провадження, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, проте подала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, у якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися, проте подали до суду заяву, про можливість розгляду справи у їх відсутності, позов визнали в повному обсязі. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідачів до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1995 року, виданого на підставі рішення № 95 від 30.06.1995 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів, квартира, за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , дочці [PERSON] , онуку [PERSON] та дочці [PERSON] . Зазначене право власності було зареєстроване у встановленому на той час порядку у БТІ 18.08.1995 року. Відповідно до технічного паспорту, зазначена квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 40,00 м.кв., загальною площею 66,1 м.кв. Дочка [PERSON] на даний момент має прізвище [PERSON] , що підтверджується копією паспорту та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно із частиною 1 статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.\~357\~ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток » законодавець розуміє визначення (встановлення ) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення частки кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі ст. 370 ЦК України\~частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372\~ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст.\~370\~ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останньою і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Пунктом 17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ встановлено, що з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до\~статті 368 ЦК\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4\~ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У даному випадку це по 1/5 частині квартири, оскільки учасників спільної сумісної власності п`ятеро. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартиру за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за кожним з співвласників у розмірі - 1/5. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved