Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач Білоцерківський національний аграрний університет звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] та його сім»я - дружина [PERSON] та син [PERSON] проживають в кімнаті [ADDRESS]. Відповідачі були вселені в дану кімнату гуртожитку, на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету університету (протокол № 28 від 18.05.2007 року) та ордеру на тимчасове жиле приміщення № 439 від 18.05.2007 року) на період навчання в аспірантурі. В подальшому [PERSON], згідно наказу по Білоцерківському НАУ від 28.12.2009 року № 641/С, в зв»язку з закінченням терміну навчання було відраховано зі стаціонарної аспірантури за державним замовленням, без представлення дисертації до попереднього захисту. Згідно наказу від 31.12.2009 року за № 321/ОС [PERSON] був прийнятий на роботу в Навчально-науково дослідний центр Білоцерківського НАУ бригадиром ферми. 31.08.2011 року [PERSON], згідно ст. 38 КЗпП України був звільнений з роботи за власним бажанням (наказ № 139/ОС від 30.08.2011 року), і тому згідно розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 та ст. 132 ЖК УРСР, відповідач та його сім»я повинні були виселитись з гуртожитку в добровільному порядку. З моменту звільнення з роботи, [PERSON] і його дружині, адміністрація університету неодноразово пропонувала виселитись з кімнати [ADDRESS] в добровільному порядку, чого вони не зробили. В зв»язку з цим, позивач просить суд виселити з кімнати [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та їх сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В відкритому судовому засіданні представник позивача, підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що відповідно до ордеру на тимчасове житлове приміщення № 439 від 18.05.2007 року, виданого [PERSON], із сім»єю, яка складається з трьох чоловік надано право зайняття в сімейному гуртожитку ДАУ квартири, жилою площею 17,44 кв.м., яка складається з 1 кімнати за адресою: [ADDRESS]. Вказаний ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ДАУ, протокол № 28 від 17.04.2006 року. Житлова площа в сімейному гуртожитку надається для тимчасового мешкання на період роботи в організації (установі, підприємстві), яка надає житло. В разі припинення трудового договору із зазначеними організаціями, зайнята житлова площа в сімейному гуртожитку повинна бути звільнена і здана протягом місяця, що підтверджується копією ордеру на тимчасове житлове приміщення. Сторонами не заперечувався той факт, що кімната в даному гуртожитку надавалася для тимчасового проживання в ньому, і що відповідачі були повідомленні про заселення в гуртожиток для тимчасового проживання. Судом встановлено і те, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.07.1987 року за № 300 було зареєстровано 233-квартирний житловий будинок по вулиці Піщаній в м. Білій Церкві, як сімейний гуртожиток Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім. П.Л. Погребняка. В подальшому відбулося перейменування вулиці, на якій знаходиться сімейний гуртожиток на вулицю Героїв Чорнобиля та змінилася назва навчального закладу на Білоцерківський національний аграрний університет. Так, відповідач [PERSON] навчався в Білоцерківському НАУ в аспірантурі, і під час навчання в 2007 році, йому з сім»єю було видано ордер на заселення в кімнату [ADDRESS] вказаного гуртожитку. Наказом № 641/С від 28.12.2009 року Білоцерківського НАУ [PERSON], у зв»язку із закінченням терміну навчання, було відраховано зі стаціонарної аспірантури за державним замовленням без представлення дисертації до попереднього захисту з 28.12.2009 року, що підтверджується копією вказаного наказу. Згідно наказу № 321/ОС від 31.12.2009 року Білоцерківського НАУ [PERSON] був прийнятий на роботу в ННДЦ бригадиром ферми з 05.01.2010 року, що підтверджується копією вказаного наказу. Наказом № 139/ОС від 30.08.2011 року [PERSON], бригадира ферми ННДЦ, звільнено з роботи з 31.08.2011 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією вказаного наказу. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що адміністрація університету неодноразово повідомляла відповідача [PERSON] та його дружину - відповідача [PERSON] про необхідність звільнення вказаного житлового приміщення в гуртожитку, однак, відповідачі добровільно не виселяються, в зв»язку з чим позивачем було подано позов до суду про їх виселення. Відповідач [PERSON] був звільнений з посади бригадира ферми ННДЦ за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 31.08.2011 року, і тому у відповідачів відсутні підстави для проживання в гуртожитку, куди вони сім»єю були заселені для тимчасового проживання. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, пославшись на те, що відповідачі розірвали шлюб 26 травня 2011 року, що відповідач [PERSON] не проживає з сім»єю, що відповідач [PERSON] є одинокою особою, що проживає в гуртожитку з неповнолітньою дитиною, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини, і тому в силу вимог ст. 125 та 132 ЖК УРСР відповідач [PERSON], разом з дитиною не можуть бути виселені з вказаного гуртожитку, пославшись на копію свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] від 04.04.2006 року, виданого ВРАЦС Білоцерківського МРУЮ; копію виконавчого листа № 2-1678/2011, виданого 26.05.2011 року за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON]; копію виписки з рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 26.05.2011 року про розірвання шлюбу між відповідачами у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Представник відповідача [PERSON] обґрунтовує свої заперечення проти позову Законом України «Про охорону дитинства» та Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому визначено поняття одинокої матері та вважає, що [PERSON] є одинокою матір'ю, на утриманні якої є неповнолітня дитина, і тому відповідно до статті 125 Житлового кодексу України вона не може бути виселена з гуртожитку, без надання іншого житлового приміщення. На час розгляду справи в суді, відповідач [PERSON] не надав до суду доказів про те, що перебуває у трудових відносинах з позивачем. Відповідачем [PERSON] подано до суду довідку від 05.11.2013 року за № 160 Білоцерківського НАУ, де вказано, що вона працює в даному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри екології та біотехнології та копію її трудової книжки, що підтверджує вказаний факт, що вона дійсно працює в університеті з 20.10.2009 року. Факт того, що відповідач [PERSON] працює в Білоцерківському ДАУ не є підставою для продовження проживання в даному гуртожитку, так як ордер, який видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ДАУ, протокол № 28 від 17.04.2006 року, видавався відповідно до заяви відповідача [PERSON] та на його ім»я. Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно ст. 128, 129 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Вселення на жилу площу гуртожитку здійснюється на підставі спеціального ордеру. Виселення з гуртожитку здійснюється відповідно до вимог ст. 132 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчилися у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в гуртожитку, який їм було надано у зв»язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу може бути виселено лише з наданням іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Білоцерківським НАУ, працював бригадиром ферми ННДЦ університету за трудовим договором, про що свідчить наказ № 321/ОС від 31.12.2009 року. Відповідач [PERSON] не заперечував той факт, що звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу № 139/ОС від 30.08.2011 року. Так як [PERSON] в серпні 2011 року звільнився за власним бажанням, то відповідно до вимог частини 2 статті 132 Житлового кодексу України та розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки» він підлягає виселенню з членами сім'ї з вказаної кімнати. Суд критично ставиться до позиції відповідача [PERSON] та її представника, з приводу того, що остання є одинокою матір'ю з неповнолітньою дитиною, і відповідно до вимог статті 125 Житлового кодексу України не може бути виселена без надання іншого житла. Представник відповідача [PERSON] необґрунтовано послався на Закон України «Про охорону дитинства», як на підставу неможливості виселення малолітньої дитини. Норми Закону України «Про охорону дитинства» передбачають захист житлових прав дітей при відчуженні житлових приміщень та купівлі нового житла батьками або особами, які їх замінюють. Поняття «одинокої матері» було визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 року за № 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері або вдову, іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. За цим визначенням для визнання «іншої жінки» одинокою необхідно дві ознаки: вона сама і виховує дитину, і утримує дитину. Після набрання чинності Законом України «Про відпустки» таке визначення одинокої матері не має застосовуватись, оскільки в п. 5 ч. 12 ст. 10 цього Закону визначено поняття одинокої матері як такої, яка виховує дитину без батька. Отже участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої. Це означає, що одинокою матір»ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка яка виховує дитину без батька, в тому числі і розлучена жінка, яка сама виховує дитину, якщо батько не проживає разом з дитиною та відсутні інші докази його участі у вихованні дитини. Питання виховання батьками дитини визначено Сімейним кодексом України. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З урахуванням зазначеного для підтвердження факту, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути пред»явлені, наприклад, довідка з ЖЕКу про реєстрацію особи за місцем проживання, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду про відсутність участі батька у вихованні дитини тощо. Пред»явлення довідки з ЖЕКу про те, що дитина проживає разом з матір»ю, не дає достатніх підстав стверджувати, що батько не бере участі у її вихованні. Розлучена жінка, яка дійсно виховує сама дитину (без батька), повинна підтвердити даний факт такими документами: копією свідоцтва про народження дитини; для підтвердження того, що жінка є розлученою, - копією свідоцтва про розірвання шлюбу та документом, який підтверджував би те, що батько не бере участі у вихованні дитини. Зазначене визначення терміна «одинока мати» застосовується тільки для надання пільг і гарантій, встановлених трудовим законодавством щодо відпусток. Згідно довідки від 07.02.2014 року коменданта гуртожитку [ADDRESS], встановлено, що сім'я [PERSON] проживає у вказаній кімнаті з моменту вселення, [PERSON] з вказаного житлового приміщення не виїжджав, постійно мешкає у кімнаті [ADDRESS], щовечора припарковує власний автомобіль, що підтверджує факт його постійного проживання з сім'єю. Згідно довідки від 07.02.2014 року головного бухгалтера БНАУ та бухгалтера 1 категорії з обліку комунальних платежів, встановлено, що оплата комунальних послуг за проживання в даній кімнаті здійснюється за трьох осіб, а саме за - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки від 07.02.2014 року начальника відділу кадрів БНАУ, встановлено, що [PERSON] за час роботи в університеті, жодного разу не зверталася у відділ кадрів із заявою про надання їй додаткової відпустки, як одинокій матері. В судовому засіданні відповідачі зазначили про те, що відповідач [PERSON] з осені 2011 року не проживає в даному гуртожитку, але приїжджає в гуртожиток до сина, тобто приймає участь в його вихованні. Згідно довідки Білоцерківської ЗОШ 1-Ш ступенів № 17 за № 282 від 19.11.2013 року встановлено, що [PERSON], навчається в 2-В класі вказаної школи з 31.08.2011 року та виховується батьками, тобто участь в його вихованні приймають і мати і батько. Документи, які б підтверджували факт того, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини суду не надано. Навпаки відповідачі в судовому засіданні вказують на те, що відповідач [PERSON] приймає участь у вихованні дитини. Відповідачами не надано до суду ніяких доказів, крім їхніх пояснень, що вони після розлучення, спільно не проживають, що дає підстави вважати, що вони проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу в кімнаті [ADDRESS]. Наведені докази та показання самих відповідачів підтверджує, що вони продовжують проживати спільно. [PERSON] приймає участь у вихованні дитини, що підтверджується довідкою середньої школи № 17, що син [PERSON] навчається в 2-В класі і виховується батьками. Комендант гуртожитку підтверджує його постійне проживання в гуртожитку, оплата за проживання в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку та оплата за інші комунальні послуги здійснюється за 3-х осіб. Крім того, безпідставним є твердження представника відповідача [PERSON], що вимоги виселення відповідачів з кімнати сімейного гуртожитку, не можуть бути задоволені, так як в ордері дане житлове приміщення гуртожитку вказане як квартира в сімейному гуртожитку. Вселення в гуртожиток відбулося на підставі спільного рішення адміністрації БНАУ та профспілкового комітету, в якому вказано про надання для тимчасового проживання кімнати [ADDRESS] аспіранту [PERSON] для проживання з сім»єю на період навчання в аспірантурі, а отримання спеціального ордера є формальним підтвердженням наявності такого рішення. Ні Житловий кодекс УРСР, ні Примірне положення про гуртожитки не вирізняє назви жилої площі в гуртожитку, і вказуються взагалі - житлові приміщення. Те, що в наказі № 99/О від 09.06.21010 року Білоцерківського НАУ про дозвіл на реєстрацію в гуртожитку [ADDRESS] вказане житлове приміщення гуртожитку як квартира, не може вплинути на підстави вселення до сімейного гуртожитку, і на порядок виселення з сімейного гуртожитку, чи якимось чином змінити правовий статус сімейного гуртожитку. Про те, що судом повинно в першу чергу враховуватися, чи має відповідний житловий будинок статус гуртожитку, вказується в Постанові Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року за № 2. В судовому засіданні були надані належні докази, що житловий будинок по [ADDRESS] має статус сімейного гуртожитку і призначений для тимчасового проживання. Крім того, сторонами не заперечувалося, що вказаний житловий будинок має статус гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи наявні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення з наведених вище підстав. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів розмір судових витрат по справі, що складаються з судового збору - 114 грн. 70 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved