Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач АТ Дельта Банк звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 травня 2012 року між ним та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2010580 відповідно до якого останній отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500\~000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 31.05.2015 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1805,7 кв.м., розташовані за адресою : 42400, Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт. Краснопілля, вулиця Перемоги будинок 17, розташований на земельній ділянці, кадастровий номар 5922355100:01:007:0452, загальною площею 0,2341 га. Однак в порушення умов кредитного договору відповідач не виконує своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків у звязку із чим станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування у сумі 725153, 28 грн. Посилаючись на те, що на підставі ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. п.7.2 7.4.1 договору іпотеки банк має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, позивач просив задовольнити позовні вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1805,7 кв.м., розташовані за адресою : 42400, Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт. Краснопілля, вулиця Перемоги будинок 17, та визнати за ним право власності на вказане майно. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, оскільки вважав, що розмір заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до розрахунку банку становить 147543,62 грн., є явно не співмірним вартості предмета іпотеки, яка складає 2\~025\~910, 00 грн. Крім того, пеня за несвоєчасне повернення боргу значно перевищує розмір збитків, спричинених банку неповерненням кредитних коштів, що є порушенням ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, відповідно до якої розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Також зазначив, що позивачем не виконані вимоги ст. 35 ЗУ « Про іпотеку» та п. 8.3 Кредитного договору, про направлення письмової вимоги щодо дострокового повернення кредиту, у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором. Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала суду письмове пояснення, у якому з позовними вимогами погодилася та просила суд розглянути справу без участі представника Національного банку України. В судовому засіданні встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (відповідачем по справі) і Публічним акціонерним товариством «Дальта Банк» (позивачем по справі) було укладено кредитний договір 31.05.2012 року №№ВКЛ-2010580. Відповідно до умов кредитного договору позивач повинен був видати відповідачу кредит в сумі 500000 гривень, а відповідач повинен був повернути позивачу отримані кошти, згідно договору до 30 травня 2015 року та сплатити відсотки за користування коштами банку в розмірі 24,99 річних, а у випадку невиконання умов договору 30%, що підтверджується п.1.1 -1.1.2 Договору (а.с.24). З метою забезпечення виконання вищевказаного договору 31.05.2012 року між сторонами укладено договір іпотеки (а.с.28-30) на нежиле приміщення (готель [PERSON]), яке належить відповідачу. На виконання умов п.1.1 договору кредитування позивач видав відповідачу протягом 2012 року грошові кошти в розмірі 500000 грн., що підтверджується меморіальним ордером (а.с.15-23). Згідно прийнятих на себе зобовязань відповідач відповідно до п.1.3 договору повинен був сплачувати кошти позивачу за отриманий кредит до 10 числа включно щомісяця, відповідно до графіку. Кошти в сумі 500000 гривень були перераховані на поточний рахунок відповідача, вказаний у п.2.1 договору. Згідно умов кредитного договору позивач надав відповідачу кошти передбачені договором, але відповідач порушив прийняті на себе зобовязання передбачені п.5.1 договору і сплатив на погашення кредитного договору 9.11.2014 року борг в сумі 352456,38 грн. та відсотки 1073,50 грн. (а.с.5) і після внесення вказаних коштів до закінчення дії договору 30.05.2015 року, ніяких коштів не сплачував, що підтвердив під час розгляду справи у суді. Внаслідок несвоєчасного розрахунку з кредитором (позивачем) позичальником (відповідачем) станом на 31.07.2015 року, відповідач допустив заборгованість в сумі 725153, 28 гривень, яка складається з заборгованості за прострочений кредит 147\~543, 62 грн.; заборгованості за прострочені відсотки 63\~953,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення боргу 360070,64 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 137\~486,63 грн.; 3% річних від суми простроченного боргу 986,49 грн.; 3% річних від суми прострочених відсотків 112,73 грн.; заборгованості за штрафом 15000 грн., що підтверджується розрахунком станом на 31.07.2015 р. (а.с.7) та рухом коштів (а.с.8-14). 7 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою протягом 30 днів погасити заборгованість, що підтверджується вимогою (а.с.162-164) після отримання вимоги відповідачем, але в установлені терміни, відповідач на вимогу не відреагував, заборгованість не погасив, що і стало причиною звернення позивача з позовом про погашення заборгованості за рахунок договору іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно вказане в договрі іпотеки та кредитному договорі. Згідно договору іпотеки від 31.05.2012 року п.7.2 7.4.1 іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязання, вони не будуть виконані, на підставі чинного законодавства України в тому числі переходу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань в порядку встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» та за умовами договору. Так згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки за вартістю визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Як видно зі звіту про оцінку, виконаного ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» м. Київ вартість нежилого приміщення готелю «Явір» за адресою Сумська область Краснопільський район смт. Краснопілля, вул. Перемоги,17 станом на 01.02.2016 року складає 2\~653\~515, 00 грн. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту є також визнання права ч.2 ст. 16 ЦК України, що і було зроблено позивачем заявляючи позов до відповідача в судовому порядку. Так, 02.03.2015 року правління НБУ Постановою №150 було віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорі неплатоспроможних (а.с.38-39). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 було призначено уповноваженою особою Фонд Гарандування вкладів физичних осіб для здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] (а.с.40). Згідно рішення від 08.04.15 року, 03.08.15 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» (а.с.41,42). Відповідно до відомостей з ЄДР від 31.05.2015 року зареєстровано іпотечний договір, де іпотекодавцем виступав [PERSON] відповідач по справі, а іпотекодержателем АТ «Дельта Банк» - позивач по справі (а.с.32-35) Предметом іпотеки було зареєстровано нежиле приміщення ([PERSON]) розміщений в смт. Краснопілля, вул. Перемоги,17, належне на праві власності відповідачеві (а.с.127-128). Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а відповідно до ст. 611 ЦК України , у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Відповідно ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 1049 ч.1 позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі і у такій самій кількості, що були передані позикодавцеві) у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 625 ЦК України регламентує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання, а договір (зобовязання) має виконуватись належним чином згідно вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека, це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно яких іпотеподержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, в порядку встановленому цим Законом. Відповідно до частини 3 статті 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, з дотриманням вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Заперечення відповідача про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не співмірно заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна переданного в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання не може бути прийнято судом до уваги, так як ним завдані збитки позивачу і законодавством не передбачено такої підстави, про що вказано в Постанові ВСУ від 4 листопада2015 р. та правовій позиції у справі №6-340 цс/15. Відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно ст. 617 ЦК України. З вимогою позивача погоджується також і третя особа по справі Національний банк України, залучена Краснопільським районним судом на підставі ухвали суду від 09.02.2016 року (а.с.156) за клопотанням Національного банку України, так як між позивачем та останнім існує договір застави майнових праві від 4 березня 2014 року (а.с.140-150) та висловлені у поясненні на адресу суду від 26.02.2016 р. №18-0012/2073 (а.с.175-178). При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути при винесенні судового рішення судовий збір в розмірі 3654 грн., який діяв на момент предявлення позову до суду 14.08.2015 року

Outcome: approved