Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 22.08.2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Універсал Банк» (далі «Позивач», «Банк», «Кредитор») та відповідачка [PERSON] (далі «Відповідач -1», «Позичальник») уклали кредитний договір №ВL8518, відповідно до якого Банк встановив Позичальнику ліміт кредитної лінії у межах суми 70 000.00 грн. З метою погашення заборгованості відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором між позивачем та відповідачем 1, 11.08.2009 року було укладено кредитний договір №ВL8518/1. З метою погашення заборгованості відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором № ВL8518/1 між позивачем та відповідачем 1, 20.04.2010 року було укладено кредитний договір № ВL8518/1/1. 21.01.2012 року позивач та відповідач 1 уклали кредитний договір № ВL8518/3, згідно з яким було видано відповідачу 1 кредит у розмірі 76 078.36 грн. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору цільовим призначенням кредиту є погашення заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № ВL8518/1/1. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити кредит, сплатити плату за кредит на умовах та у порядку, визначених кредитним договором. 20.04.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] (далі поручитель, відповідач 2) було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ВL8518/1/1 від 20.04.2010 року. Крім того, між позивачем та поручителем 21.02.2011 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 21.02.2011 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 17.02.2014 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 20.08.2013 року в розмірі 60 930 грн. 46 коп. Отже, факт укладення між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору №ВL8518/3 від 21.02.2011 року, факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням від 17.02.2014 року. В подальшому, Банком було отримано виконавчі документи за вказаним вище рішенням суду та пред`явлено їх до виконання. Рішення суду виконано в повному обсязі, проте виконання даного рішення відбулось несвоєчасно, боржником частково здійснювалося погашення заборгованості і рішення суду було виконано лише станом на 03.08.2018 року, що в свою чергу призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, Банк був вимушений звернутися з відповідним позовом до суду, просив суд про стягнення солідарно з відповідачів суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 47 743 грн. 31 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 1011 грн. 75 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче засідання. 10.09.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. 09.10.2019 року представником позивача до суду подано заяву про зменшення позовних вимог до 4 746.89 грн. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань та 1011.75 грн. - три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань. Ухвалою суду від 06.11.2019 року судом витребувано по справі докази. 11.02.2020 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до АТ «Універсал Банк», третя особа: [PERSON] про стягнення коштів. Мотивував вимоги позову тим, що заборгованість за кредитним договором в повному обсязі була погашена ще 03.08.2018 року. Водночас, ним, як поручителем помилково після 03.08.2018 року сплачувалися грошові кошти на користь відповідача в рахунок сплати [PERSON] зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 21.02.2011 року, зокрема, ним було перераховано відповідачу за зустрічним позовом 20 000.00 грн., тому просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму, а також 633.02 грн. в рахунок суми відсотків за користування грошовими коштами в період з 10.09.2018 року по 10.02.2020 року та інфляційні збитки за вказаний період, що складають 825, 60 грн. 26.02.2020 року представником Банку до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 10.03.2020 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заяву про зменшення позовних вимог, просив суд про її задоволення з підстав, що викладені в ній. Щодо зустрічного позову, просив відмовити в його задоволенні, вважає такий необґрунтованим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив суд про задоволення його зустрічних позовних вимог в повному обсязі з підстав, що викладені в ньому. Щодо вимог первісного позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні також просив про задоволення в повному обсязі вимог зустрічного позову, щодо вимог первісного позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачка за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Універсал Банк» (далі «Позивач», «Банк», «Кредитор») та відповідачка [PERSON] (далі «Відповідач -1», «Позичальник») уклали кредитний договір №ВL8518, відповідно до якого Банк встановив Позичальнику ліміт кредитної лінії у межах суми 70 000.00 грн. З метою погашення заборгованості відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором між позивачем та відповідачем 1, 11.08.2009 року було укладено кредитний договір №ВL8518/1. З метою погашення заборгованості відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором № ВL8518/1 між позивачем та відповідачем 1, 20.04.2010 року було укладено кредитний договір № ВL8518/1/1. 21.01.2012 року позивач та відповідач 1 уклали кредитний договір № ВL8518/3, згідно з яким було видано відповідачу 1 кредит у розмірі 76 078.36 грн. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору цільовим призначенням кредиту є погашення заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № ВL8518/1/1. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити кредит, сплатити плату за кредит на умовах та у порядку, визначених кредитним договором. 20.04.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] (далі поручитель, відповідач 2) було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ВL8518/1/1 від 20.04.2010 року. Крім того, між позивачем та поручителем 21.02.2011 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 21.02.2011 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Після укладення договору між позивачем і відповідачами, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом статей 553, 554ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно з частинами першою та другою ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Частиною першою ст.543ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Таким чином, в разі неможливості виконання боржником за кредитним договором грошового зобов`язання, поручитель зобов`язаний його погасити. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. 17.02.2014 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 20.08.2013 року в розмірі 60 930 грн. 46 коп. Отже, факт укладення між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору №ВL8518/3 від 21.02.2011 року, факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням від 17.02.2014 року. В подальшому, Банком було отримано виконавчі документи за вказаним вище рішенням суду та пред`явлено їх до виконання. Рішення суду від 17.02.2014 року виконано в повному обсязі станом на 03.08.2018 року. При цьому, вказані обставини підтверджуються, наданою позивачем за первісним позовом випискою по особовому рахунку № [NUMBER] з 21/02/2011 по 07/11/2019. Водночас, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , як поручитель, після 03.08.2018 р. продовжував сплачувати грошові кошти на користь Банку в рахунок сплати [PERSON] зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ВL8518/3 від 21.02.2011 року, зокрема ним було перераховану Банку: 07.09.2018 р.- 2 000,00 грн.; 10.10.2018 р. - 2 000,00 грн.; 09.11.2018 р. - 2 000,00 грн.; 06.12.2018 р. - 2 000,00 грн.; 03.01.2019 р. - 2000,00 грн., 05.02.2019 р. - 2 000,00 грн., 05.03.2019 р. - 2 000,00 грн., 03.04.2019 р. - 2 000,00 грн.; 07.05.2019 р. - 2 000,00 грн., 04.06.2019 р.- 2 000,00 грн., загальна сума - 20 000,00 грн., що підтверджується, як меморіальними ордерами, долученими ним до письмового відзиву на позовну заяву, так і наданою Банком випискою по особовому рахунку № [NUMBER] з 21/02/2011 по 07/11/2019. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України). Згідно з п. З ч. З ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Частиною 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем за зустрічним позовом надано суду розрахунок суми відсотків за користування Банком грошовими коштами за період з 10.09.2018 року по 10.02.2020 року, що складає 633.02 грн. та розрахунок інфляційних збитків за вказаний період, що складають 825, 60 грн., які суд бере до уваги. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження вимог первісного позову позивачем за цим позовом суду надано не було, тоді як позивачем за зустрічним позовом надано суду докази того, що ним було виконано рішення суду в повному обсязі 03.08.2018 року. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, оцінюючи доводи позивачів як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з Відповідача за зустрічним позовом також підлягає стягненню на користь Позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved