Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.04.2011 року в загальному розмірі 174021,33 грн. та судові витрати у розмірі 2610,32 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.04.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 30.04.2020 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 965766,49 грн., яка складається з наступного: 10662,78 грн. - заборгованість за кредитом; 949003,71 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6100,00 грн. - заборгованість за пенею. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.03.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 492 (двадцять одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн. 26 коп та судовий збір. Тому від загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача зменшено на суму, яка стягнута за рішенням суду. У зв`язку з чим позивач на свій розсуд вимагає лише частину суми заборгованості, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 29.04.2019 року по 30.04.2020 року у розмірі 174021,33 грн. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі. 13 липня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що за результатами розгляду справи №645/9906/14 вже розглянуто питання про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.03.2015 року постановлено стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р [NUMBER] , МФО 305299, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 492 (двадцять одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн. 26 коп. Відтак нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом вважає безпідставним та протиправним. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Окрім того відповідач просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Клопотання вмотивоване тим, що враховуючи, що стягнення відсотків є похідною вимогою від стягнення заборгованості за тілом кредиту, то сплив строків позовної давності за такою вимогою розпочинається з моменту набрання рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова по справі №645/9906/14, а саме з 21 березня 2015 року. Відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила. У судове засідання представник позивача Левицька А.В, яка діє на підставі довіреності не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить суд їх задовольнити (Вх.№ ЕП -5188 від 04.11.2020 року). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Зеленський В.В., який діє на підставі ордеру проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволені позову та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.04.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом оглянуто цивільну справу № 645/9906/14 провадження №2/645/409/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова по цивільній справі №645/9906/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р [NUMBER] , МФО 305299, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 492 (двадцять одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн. 26 коп. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Позивачем надано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором, який включає всі показники заборгованості за період з 20.04.2011 року по 30.04.2020 року, тобто включає в себе період, за який судом вже було стягнуто суму заборгованості в загальному розмірі 22484,73 грн. Відповідно до вказаного розрахунку залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) відсутня. Інші складові заборгованості це: загальний залишок заборгованості за відсотками 949003,71 грн, заборгованість за пенею - 6100,00 грн. Нарахування відсотків, відповідно розрахунку здійснено з 23.05.2011 року до 30.06.2019 року (а.с.14-17). Тобто позивачем здійснене нарахування відсотків на заборгованість, яку вже стягнуто за рішенням суду по справі №645/9906/14. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року прийшла до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Звернувшись до суду 18.11.2014 року з позовом (справа №645/9906/14, провадження№2/645/409/15) про стягнення заборгованості позивач скористався правом передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове повернення коштів. Рішенням суду вимоги позивача задоволено у повному обсязі (а.с.12-13). Відповідно до розрахунку заборгованості, процентна ставка за якою позивач нараховував відсотки за користування кредитом складає 36 та 43,2 відсотки, що не узгоджується з положенням ст.625 ЦК України. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У зв`язку з вище викладеним, враховуючи те, що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом на суму кредиту, яку стягнуто за рішенням суду в іншій цивільній справі справі суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Відповідач вказує, що рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором було прийнято Фрунзенським районним судом м.Харкова 10 березня 2015 року, при цьому позовна заява про стягнення відсотків за користування кредитними коштами була подана 07 травня 2020 року, тобто після спливу п`яти років. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Необхідно відмітити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, проте за результатами розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відмову в позові. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі №369/6892/15 від 22 травня 2018 року зазначила, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed