Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позов про визнання недійсним заповіту [PERSON] з тих підстав, що такий заповіт не відповідає волі спадкодавця, адже підпис на заповіті виконаний не [PERSON] [PERSON] зазначає, що [PERSON] є його тіткою, з якою він проживав однією сім`єю. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та пояснив, що доглядав за [PERSON] та [PERSON] , привозив їм їжу та допомагав їм. [PERSON] був рідним братом матері позивача. [PERSON] помер у 2012 році. [PERSON] не прийняв спадщину після його смерті. З 2003 року [PERSON] жив з [PERSON] в одному господарстві по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що позивач жив однією сім`єю з [PERSON] і доглядав за нею. Оскаржуваним заповітом порушено право [PERSON] як спадкоємця за законом. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] як особа, яка спільно з нею проживала і вела спільне господарство. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що погодилася доглядати [PERSON] , яка склала заповіт. [PERSON] бачила як [PERSON] підписувала заповіт. [PERSON] не жив із [PERSON] та не доглядав її. [PERSON] стверджує, що жила із [PERSON] протягом одного року. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що права [PERSON] не порушені. 19 березня та 21 березня 2019 року судом були витребувані докази по справі. 21 березня 2019 року судом було призначено по справі почеркознавчу експертизу і зупинено провадження. 20 травня 2019 року провадження у справі було поновлено. Судом встановлено, що 21 лютого 2016 року секретарем виконкому Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області було посвідчено заповіт [PERSON] згідно до якого вона все своє майно заповіла [PERSON] . Вказана обставина стверджується дослідженим судом заповітом. Підписи в рядку підпис в обох примірниках заповіту [PERSON] від 01 лютого 2016 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. Вказана обставина стверджується висновком експерта №404-К від 24 квітня 2019 року. [PERSON] жила у житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] живе у будинку [ADDRESS] . Житлові будинки у яких жила [PERSON] та [PERSON] . розташовані поруч. [PERSON] допомагав [PERSON] обробляти город, приносив їжу. Вказані обставини стверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Вказана обставина стверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №46101181 виданому 09 грудня 2016 року. Отже, між позивачем та відповідачкою склалися правовідносини з приводу визнання заповіту недійсним. Згідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно до статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Таким чином, заповіт [PERSON] від 01 лютого 2016 року є нікчемним, як такий, що не підписаний особисто заповідачем. Визначаючи чи є [PERSON] належним позивачем, суд враховує, що згідно до вимог ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] зазначив у позовній заяві, що порушені його права як спадкоємця за законом після смерті [PERSON] яка була його тіткою, а саме дружиною рідного брата матері [PERSON] [PERSON] також зазначив, що має право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживав з нею однією сім`єю та доглядав за нею. Згідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у різних житлових будинках. [PERSON] не надав суду доказів, які б підтверджували, що він був пов`язаний із [PERSON] спільним побутом і вони мали взаємні права та обов`язки. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дали суду показання про те, що [PERSON] допомагав [PERSON] Разом з тим, жоден з цих свідків не підтвердив ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, а відповідно його права не порушенні. Враховуючи наведене, суд вважає [PERSON] неналежним позивачем. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст. ст. 22, 1247, 1257, 1264 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed