Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про заборону вчинення дій що порушують право власності, в якому просить суд на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 05.06.2003 р. № 898-IV заборони Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за договором іпотеки № HAG4G101270105, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» 19.06.2007 р. звертати стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Пшенички, 5 в позасудовому порядку в порядку ст. 36 Закону України «Про іпотеку» згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя: - передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; - продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 червня 2017 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAG4G101270105, за яким позивач [PERSON] отримала кредитні кошти на придбання будинку. Відповідно до п.7.1. договору банк зобов'язується надати позичальникові кредтні кошти шляхом видачі готівки через кассу на строк з 19 червня 2007 року по 18 червня 2027 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку 32000,00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у розмірі 8000,00 доларів США. 19 червня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №5 з надвірними будівлями по вул. Пшенички в смт. Високий ХАрківського району Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] за р/н №3955. 21.06.2007 р. За [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. 19.06.2007 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № HAG4G101270105, за яким предметом іпотеки є житловий будинок №5 по вул. Пшенички в смт. Високий Харківського району Харківської області. З початку дії кредитного договору до жовтня 2014 року [PERSON] своєчасно сплачувала щомісячний платіж банку. У зв'язку з ростом курсу доллара США по відношенню до гривні позивач не змогла належним чином виконувати кредитні зобов'язання і у неї виникла заборгованість. На день подачі позову [PERSON] виплатила 47163 долари США. 17.10.2016 р., 19.10.2016 р. позивач отримала повідомлення банку про наявність заборгованості та про те, що банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на вказаний будинок. 04.11.2016 р. позивач направила на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 листа за різними адресами, в яких вказувала, що такі дії банку є неправомірними, вчиненими в порушення вимог ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та просила припинити противні дії. Проте, як зазначає позивач, отримала лише формальні відповіді про наявність простроченої заборгованості і у випадку її негайного непогашення банк буде змушений продовжувати претензійно-позовну роботу з повернення кредиту. Оскільки позивач вважає, що належний їй житловий будинок №5 по вул. Пшенички в смт. Високий Харківського району Харківської області, який є предметом іпотеки повністю підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та у звязку з вимогами цього закону не може бути примусово стягненим (відчуженим без згоди власника), вона звертається до суду з даним позовом. В судовому засідання представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» проти позову заперечувала з підстав його необґрунтованості, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов висновку. Що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст. 16 ЦК України. Згідно ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Заборона звернення стягнення на предмет іпотеки\~на час дії Закону України від 3 червня 2014 року 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Таким чином, при пред'явленні позову до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про заборону звернення стягнення на предмет іпотеки є неналежним способом захисту права, виходячи зі змісту\~ст.16 ЦК України, у зв'язку з чим суд залишає позовні вимоги без задоволення. Крім того, суд зазначає, що 07 червня 2014р. набрав чинності\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно із п.1 ч.1 якого протягом дії цього\~Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно із ч.3 цього\~Закону, він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Таким чином, мораторієм є тимчасове зупинення настання певних юридичних наслідків (виникнення чи припинення прав чи обов'язків). Дія\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~є тимчасовою та пов'язується із скасувальною обставиною, що визначена у ч.3 Закону. Зазначеним Законом не визначено підстави відмови у захисті права внаслідок поширення дії Закону на правовідносини сторін, а лише передбачено у майбутньому створення сприятливих умов для боржників щодо їх зобов'язань перед кредиторами. Верховним Судом України у справі №6-333цс15 від 10 червня 2015р. викладена правова позиція, згідно якої мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним вище Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed