Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON], як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в інтересах останнього, звернулася до суду з позовом до [PERSON], Ленінського районного сектору в м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що її сину [PERSON] на підставі договору дарування від 28.12.2013 року належить будинок [ADDRESS]. За цією ж адресою, крім власника будинку, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], який фактично більше 2-х років за вказаною адресою не проживає. Позивач також зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права власника будинку, оскільки він (відповідач) не несе витрат по утриманню будинку. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати Ленінський районний сектор у м.Кіровограді УДМС у Кіровоградській області зняти останнього з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач та в її інтересах представник не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, представником позивача до суду подано заяву за вх.№17425 від 24.06.2015 року про розгляд справи без її як представника позивача участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу фактичного місця проживання відповідача, зазначену позивачем в позові, причини неявки суду не відомі, клопотання відсутні. Представник відповідача - Ленінського районного сектору в м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області до суду не з'явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала. Зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування від 28.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1156, належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], за умовами якого (договору дарування) [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON], яка діє від імені малолітнього сина [PERSON], [INFO], прийняла дарунок безоплатно, який належить Дарувальнику ([PERSON]) на підставі договору дарування, посвідченого Медведенко С.В. державним нотаріусом першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 15 жовтня 1993 року, за реєстровим № 4-2783, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2013 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], підстава виникнення права власності: договір дарування, за реєстровим № 1156, серія та номер: [NUMBER] [NUMBER], виданий 28.12.2013 року, державний реєстратор приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковська О.І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: [NUMBER] від 28.12.2013 року. Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 6 Ленінського району м. Кіровограда 30 квітня 2015 року за № 114 склад сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] складають: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON], [INFO], який за даною адресою не проживає з вересня, 2011 року. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 12.05.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 22.10.1993 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], який є батьком малолітнього [PERSON] та колишнім чоловіком позивача [PERSON] з вересня 2011 року не проживає в будинку [ADDRESS], який він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку позивача, крім того, матеріальної допомоги на утримання будинку не надає, не несе витрати на оплату комунальних послуг. Викладені обставини підтверджені матеріалами справи: договором дарування від 28.12.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2014 року, якими підтверджено право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 12.05.2015 року, згідно з якими [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, актами від 16.09.2014 року, 21.10.2014 року, 18.11.2014 року, 25.12.2014 року за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких засвідчено головою квартального комітету № 6 [PERSON], якими підтверджено, що [PERSON], не проживає за адресою: [ADDRESS], а тому вважаються судом встановленими. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в будинку [ADDRESS] з вересня 2011 року, тобто понад один рік, і даний факт не спростовано під час судового розгляду справи, приймаючи до уваги, що відповідач не вносив плату за користування житлом і за комунальні послуги, між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, відповідач добровільно залишив даний будинок, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. При цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] пред'явила вимогу до відповідача Ленінського районного сектору в м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області про зобов'язання зняти відповідача [PERSON] з реєстрації в спірному будинку, яка задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст.ст.16, 316, 317, 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial