Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила суд, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААН №704850, яке видане 04 грудня 1998 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №2816, після смерті 04 лютого 1998 року [PERSON] на ім'я [PERSON]. Визнати недійсною угоду серії ААН №704853 від 04.12.1998 року. Визнати за [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], право власності на 1/3 частину житлового будинку №121 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.11.1998 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 04.02.1998 року, після смерті [PERSON], померлого 09.07.1998 року. Стягнути з [PERSON] на користь Позивача сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що 05 травня 1989 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті заповів, в тому числі будинок, своєму сину [PERSON]. 04 лютого 1998 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої в тому числі входив житловий будинок. Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 535 ЦК УРСР 1963 року стали: його дружина [PERSON], та його син [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. 09.07.1998 року помер чоловік Позивача [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не отримав свідоцтво про право на спадщину, так як помер до закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] отримали лише [PERSON] та [PERSON], як спадкоємець за заповітом. На момент смерті чоловіка [PERSON] Позивач проживала разом із ним. З урахуванням вказаних положень законодавства, які діяли на момент відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] мав з'ясувати повні відомості щодо кола спадкоємців останнього, в тому числі тих, які проживали на момент смерті із спадкодавцем та вважаються такими, що прийняли спадщину. Проте при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину серії ААН №704850 від 04.12.1998 року на 2/3 частину майна спадкодавця [PERSON], державним нотаріусом безпідставно не було встановлено повного кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та не враховано спадкових прав [PERSON], який був непрацездатним на момент відкриття спадщини, та відповідно спадкових прав Позивача, яка мешкаючи разом із спадкодавцем, вважається такою, що прийняла спадщину, а відтак за відсутності нотаріально посвідченої відмови від спадщини має право на спадкування після смерті [PERSON], померлого 09.07.1998 року. З урахуванням цього частка відповідача 1 в спадковому майні після смерті [PERSON] була завищена, чим порушено спадкові права Позивача. 04 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої останньому перейшло право особистої власності на житловий будинок №121 по вул. Жовтневій у с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області. Позивач вважає, що вказана угода також підлягає визнання недійсною у зв'язку із тим, що прямо випливає із вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ААН №704850. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 25). Відповідач 1 - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідач 2 - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 26). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 травня 1989 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті заповів, в тому числі будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у селі Коробочкине Чугуївського району Харківської області своєму сину [PERSON] (а.с. 6). 04 лютого 1998 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої в тому числі входив житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Коробочкине, вул. Жовтнева, буд. 121 . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно\~статті 524 ЦК УРСР 1963 року\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того,\~статтею 535 ЦК УРСР 1963 року\~встановлено право на обов'язкову частку спадщини, відповідно до якого непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 535 ЦК УРСР 1963 року стали: його дружина [PERSON], та його син [PERSON]. Той факт, що [PERSON] був сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯИ №578180 (а.с. 7). [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] був непрацездатним, інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням №121376 (а.с. 8). Згідно з положеннями ст. ст.\~548,\~549 ЦК УРСР 1963 року\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті батька [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме після смерті батька\~залишився постійно проживати в будинку, в якому проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, а отже є таким, що прийняв спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР: Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. 09.07.1998 року помер чоловік Позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №136897 (а.с. 10), який фактично прийняв спадщину, але не отримав свідоцтво про право на спадщину, так як помер до закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] отримали лише [PERSON], як спадкоємець за законом на підставі ст. 535 ЦК УРСР 1963 року, та [PERSON], як спадкоємець за заповітом (а.с. 11, 12). Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. На момент смерті чоловіка [PERSON] Позивач проживала разом із ним за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Коробочкине, вул. Шевченко, буд. 130. Той факт, що [PERSON] була дружиною [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ВЛ №350679 (а.с. 9). Виходячи із положень\~ст. ст.\~548,\~549 ЦК УРСР 1963 року\~Позивач має право на спадкування після смерті [PERSON], померлого 09.07.1998 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме після смерті свого чоловіка\~залишилася постійно проживати в будинку, в якому проживала разом із ним. Згідно пунктів 123, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мін'юсту УРСР від 31.10.1975 № 45/5, яка була чинною на момент відкриття спадщини в 1998 році, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. З урахуванням вказаних положень законодавства, які діяли на момент відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] мав з'ясувати повні відомості щодо кола спадкоємців останнього, в тому числі тих, які проживали на момент смерті із спадкодавцем та вважаються такими, що прийняли спадщину. Проте при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину серії ААН №704850 від 04.12.1998 року на 2/3 частину майна спадкодавця [PERSON], державним нотаріусом безпідставно не було встановлено повного кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та не враховано спадкових прав [PERSON], який був непрацездатним на момент відкриття спадщини, та відповідно спадкових прав Позивача, яка мешкаючи разом із спадкодавцем, вважається такою, що прийняла спадщину, а відтак за відсутності нотаріально посвідченої відмови від спадщини має право на спадкування після смерті [PERSON], померлого 09.07.1998 року. З урахуванням цього частка відповідача 1 в спадковому майні після смерті [PERSON] була завищена, чим порушено спадкові права Позивача. Отже, видавши 04.12.1998 року свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №121 по вул. Жовтневій в с. Короб окине, Чугуївського району Харківської області лише на одного сина спадкодавця за заповітом та дружину померлого, нотаріус порушив вимоги статті 529 ЦК УРСР 1963 року,\~ст.535 ЦК УРСУ 1963 року\~та спадкові права Позивача, як спадкоємця непрацездатного [PERSON], яка відповідно до\~ст.549 ЦК УРСР\~1963 року вважається такою, що прийняла спадщину у встановлений законом строк та має право на відповідну частку. З урахуванням цього свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААН №704850 після смерті [PERSON], видане державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №2816 від 04 грудня 1998 року, на ім'я [PERSON] є таким, що порушує спадкові права Позивача, а тому підлягає визнанню недійсним. 04 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої останньому перейшло право особистої власності на житловий будинок №121 по вул. Жовтневій у с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області. Вказана угода також підлягає визнання недійсною у зв'язку із тим, що прямо випливає із вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ААН №704850. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Стаття 88 ЦПК України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved