Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач - АТ «УКРСИББАНК», через представника - Останкова В.О., звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Відповідачем - [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11478728000 від 12.02.2016 року. Підписавши кредитний договір, Відповідачка погодилася з умовами кредитування, викладеними у договорі та Правилах споживчого кредитування, оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085) 13.05.2011 року. Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачці кредит (грошові кошти) у сумі 432 210 грн. 90 коп. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Відповідачки, а Відповідачка зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 7 536 грн. 96 коп. 12-го числа кожного місяця, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12.06.2048 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами Відповідачка зобов`язалася сплатити проценти у розмірі та в порядку, встановленому п.2.7 кредитного договору та п. 1.3 Правил. Так, сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка у розмірі 20.9% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк встановлюється процентна ставка у підвищенному розмірі, передбаченому Правилами споживчого кредитування, а саме у подвійному розмірі Відповідно до п.1.3 Правил та умов п. 2.7. кредитного договору передбачено, що на прострочену суму основного боргу нараховуються підвищені проценти в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки. Тому з урахуванням вказаних умов кредитного договору та положень ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання Відповідач повинен сплатити проценти подвійному розмірі. Всупереч умов Кредитного договору Відповідачка не здійснювала щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі №754/1028/17 встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, факт видачі кредиту в сумі 432 210 грн.90 коп., факт неналежне виконання Відповідачкою зобов`язань за договором, наявність заборгованості станом на січень 2017 року та вирішено стягнути солідарно з Відповідачки та поручителя заборгованість у розмірі 517 007 грн. 77 коп. з яких: 431 425 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 72 003 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами, 5 250 грн. 84 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8 327 грн. 65 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 23.11.2017 року, після розгляду апеляційним судом. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві в 04.03.2020 року провадження закрито в зв`язку з виконанням рішення суду. Представник позивача наголосив, що відповідно до положень ст.625 ЦК України та умов кредитного договору позивач має право вимагати до стягнення проценти за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у розмірі 1195 грн. 65 коп., нараховані відповідно до умов ст.625 ЦК України, умов кредитного договору за період з 12.01.2017 року по 11.02.2020 року, які не були предметом розгляду у справі №754/1028/17, а також інфляційна різниця за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 105 924 грн.10 коп. за період з 23.11.2017 року по 01.04.2020 року. Посилаючись на викладені обставини просить суд: -Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість по договору про споживчого кредиту №11478728000 від 12.02.2016 року по процентам у розмірі 1 195 грн. 65 коп. та інфляційну різницю у розмірі 105 924 грн. 10 коп.; -Стягнути з Відповідача на користь АТ «УКРСИББАНК» судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп. та фактично понесені судові витрати. 27 серпня 2020 року відкрито провадження в справі та визначено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачка скористалася своїм правом в порядку ст.178 ЦПК України та 13.10.2020 року було подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити Позивачу у задоволені позову в повному обсязі надаючи наступні пояснення: 1.Рішення вступило в силу лише 20.09.2018 після винесення Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, тобто строк нарахування інфляції не відповідає дійсності і складає всього період з 20.09.2018 року по 04.03.2020 рік, що у перерахунку складає 28 309 грн. 70 коп.; 2.Позивач відкрив 3 виконавчих провадження, за якими сумарно було сплачено всього 573 164 грн., а також зазначила, що її чоловік сплатив приватному виконавцю [PERSON] суму у розмірі 50 000 грн., які не враховані при закритті виконавчого провадження і фактично 44 000 грн. з яких є такими, що сплачено без повернення платнику, що повністю перекриває суму 3% річних і інфляцію; 3.Банк не надав розрахунку і таким чином маніпулює даними, оскільки її чоловік, як поручитель, сплачував на рахунки банку майже одразу. Квитанції додаються. 08 грудня 2020 року представником Позивача було надано письмові пояснення, в яких просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначено, що Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано копії квитанції, що підтверджують погашення заборгованості на виконання рішення Деснянського районного суду ми. Києва від 04.09.2017 року у справі №754/1028/17, однак AT «Укрсиббанк» вважає, що надані докази Відповідачем не стосуються розгляду даної позовної заяви, також на думку AT «Укрсиббанк» сплачена сума коштів на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2017 року знаходиться поза межами розгляду даної позовної зави так як і сплата приватному виконавцю [PERSON] суму у розмірі 50 000 гривень та AT «Укрсиббанк» вважає, що Відповідач надає суду докази, що не стосуються розгляду даної позовної заяви з метою введення суд в оману та уникнення відповідальності за невиконання умов кредитного договору. В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача просила залишити позов без задоволення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, щоміж Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Відповідачем - [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11478728000 від 12.02.2016 року. Підписавши кредитний договір, Відповідачка погодилася з умовами кредитування, викладеними у договорі та Правилах споживчого кредитування, оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085) 13.05.2011 року. Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачці кредит - грошові кошти у сумі 432 210 грн. 90 коп. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Відповідачки, а Відповідачка зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 7 536 грн. 96 коп. 12-го числа кожного місяця, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12.06.2048 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами Відповідачка зобов`язалася сплатити проценти у розмірі та в порядку, встановленому п.2.7 кредитного договору та п. 1.3 Правил. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі №754/1028/17 встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, факт видачі кредиту в сумі 432 210 грн.90 коп., факт неналежне виконання Відповідачкою зобов`язань за договором, наявність заборгованості станом на січень 2017 року та вирішено стягнути солідарно з Відповідачки та поручителя заборгованість у розмірі 517 007 грн. 77 коп. з яких: 431 425 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 72 003 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами, 5 250 грн. 84 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8 327 грн. 65 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та судовий збір. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві в 04.03.2020 року провадження закрито в зв`язку з виконанням рішення суду. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача. За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, суд вважає, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що Відповідач є боржником. Крім того, як вбачається з доданих до матеріалів квитанції Відповідачем, призначення платежу - погашення заборгованості за кредитним договором №11478728000 від 12.02.2016 року на рахунок банку отримувача - АТ «Укрссиббанк». Загалом було сплачено - 573 164 грн, а тому відсутні підстави вважати Відповідача боржником. На підставі ст.1054 ЦК України, ст.ст. 4,12,23 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed