Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2015 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2011 р. з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в розмірі 25 % з усіх видів його заробітку до повноліття сина. Позивач зазначає, що на момент постановлення судового рішення він працював та мав стабільний достатній заробіток для сплати аліментів у розмірі визначеному судом, проте, у червні 2014 р. позивача було звільнено та на даний час він тимчасово не працює. При цьому, позивач зазначає, що оскільки він не працює та не має доходів, живе за рахунок заощаджень та матеріальної допомоги, яку надають його батьки з чого також і виплачує аліменти по судовому рішенню. Позивач вказує, що в середньому він сплачує аліменти на утримання сина понад 1 500 грн. щомісячно, проте, вказана сума, з урахуванням його матеріального становища є зависокою, у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір аліментів з 25 % з усіх видів його заробіку на 600 грн. щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, подала письмові заперечення (а.с. 28-30). Суд, заслухавши пояснення представника сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2011 р. був розірваний (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що в період даного шлюбу відповідачка [INFO] р. народила сина [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Встановлено, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2011 р. з [PERSON] - позивача по справі, було вирішено стягувати на користь [PERSON] - відповідачки по справі аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25 % з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12.09.2011 р. і до повноліття дитини (а.с. 6). На підставі зазначеного вище судового рішення, Святошинський районний суд м. Києва 30.11.2011 р. видав виконавчий лист, який був пред'явлений до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві (а.с. ). Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог, щодо свого безробіття позивач посилається на трудову книжку, яка має запис про його звільнення від 10.06.2014 р. (а.с. 8-10). Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом Проте, суд вважає, що факт звільнення позивача з попередньої роботи не є належним доказом неможливості його працевлаштування, оскільки не надано доказів перебування позивача на обліку в державній службі зайнятості, як безробітний та вчинення дій з пошуку роботи. Крім того, позивачем та в судовому засіданні його представником не надано письмових доказів відсутності доходів з інших можливих джерел від здійснення підприємницької діяльності, за цивільно-правовими договорами, тощо, що може бути відображено у відомостях податкових органів. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Встановлено, що відповідно до відомостей ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, на виконанні у якої перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів, за позивачем на праві власності зареєстровано автомобіль Lexus, 2004 року випуску д.н.з. [NUMBER] та автомобіль BMV X5, 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER], які не є бюджетними транспортними засобами та потребують значних заощаджень на їх утримання. Таким чином, в судовому засіданні не доведено та всупереч ст. 60 ЦПК України не надано доказів погіршення матеріального становища позивача [PERSON], а наведені у позові обставини в обґрунтування позовних вимог, щодо звільнення позивача та неможливість працевлаштуватись, не свідчать про зміну (погіршення) матеріального стану останнього, а тому не є обґрунтованими обставинами для зменшення розміру аліментів. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем та в судовому засіданні його представником, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги не доведені, а тому позов підлягає задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed