Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся з позовом в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати розпорядження №481 від 27 серпня 2013 р. виданого Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією недійсним; Зобов»язати Дніпровську районну в м.Києві державну адміністрацію забезпечити [PERSON] жилим приміщенням ( квартирою ) [ADDRESS]; Зобов»язати Дніпровську районну в м.Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на право користування жилим приміщенням ( квартирою ) [ADDRESS]; Виселити із займаного приміщення ( квартири [ADDRESS]) [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує наступним, що він є рідним братом [PERSON], що була квартиронаймачем спірної квартири №15. У вказану квартиру він вселився зі згоди своєї сестри разом зі своєю громадянською дружиною [PERSON].в 1997 році. В спірній квартирі також проживав і його племінник [PERSON], що за життя заперечував щодо реєстрації позивача з його дружиною у спірній квартирі. Його сестра [PERSON] потребувала сторонньої допомоги в зв»язку з захворюваннями та він за нею постійно доглядав також доглядав за своєю дружиною, що були на його утриманні. [PERSON] не здійснював догляд та утримання своєї матері [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. , а її син [PERSON] помер [INFO] в зв»язку з чим позивач посилається на вимоги ст.. 64 ЖК України та вважає себе квартиронаймачем спірної квартири, також позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст..ст. 24, 47 Конституції України. Та в зв»язку з тим, що він не забезпечений в м.Києві житлом вважає за доцільне видати йому ордер на спірну квартиру, в якій він проживав, виселивши зі спірної квартири [PERSON] якому Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією було видано ордер на спірну квартиру. В ході судового розгляду представник позивача наполягала на задоволені позову в повному обсязі в рамках заявлених позовних вимог, що були викладені в редакції 31.03.2014 р., надавши пояснення, що викладені в позовній заяві стверджуючи, що позивач має першочергове право на отримання ордеру на спірну квартиру з зв»язку з чим вважає, що є всі підстави для визнання розпорядження №481 від 27 серпня 2013 р. виданого Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією недійсним та виселення [PERSON] зі спірної квартири, цим самим забезпечивши позивач житлом. Представник [PERSON] , що представляла інтереси відповідача Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в ході судового розгляду заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи, що будь - яких правових підстав для задоволення позову не має, підстав для визнання оспорюваного розпорядження недійсним не має, так - як дане розпорядження видане у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі якого й було видано ордер на житло [PERSON], крім того, будь - яких правових підстав для забезпечення житлом позивача не має, так - як останній тривалий час зареєстрований в іншому регіоні, на квартирному обліку в Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації не перебуває на час смерті квартиронаймача [PERSON] в спірній квартирі не проживав. Будь - яких підстав для виселення [PERSON] на даний час не має, так - як останній користується спірним житлом на законних підставах. Представник [PERSON], що представляє інтереси відповідача [PERSON] в ході судового розгляду заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, підтримавши пояснення представника Дніпровської РДА м.Києва, при цьому надавши до суду свої письмові заперечення. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що 12 листопада 1963 р. [PERSON] на сім»ю з двох осіб було видано ордер на спірне житло. На підставі розпорядження Дніпровської РДА м.Києва від 5.12.2005 р. було змінено договір найму однокімнатної квартири [ADDRESS] та укласти його з [PERSON] в зв»язку зі смертю [PERSON]. [PERSON] померла [INFO]. її син [PERSON] помер [INFO] в спірній квартирі більше осіб зареєстрованих на день смерті [PERSON] не було. Як було встановлено в ході судового розгляду, що після 16.01.2013 р. позивач разом зі своєї дружиною виїхав з м.Києва та став постійно проживати в м.Орджонікідзе, Дніпропетровської обл.. Дана обставина також підтверджується довідкою, виданою УПФ України в Дніпровському районі м.Києва. Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №481 від 27.08.2013 р. [PERSON] було надано однокімнатну службову квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного розпорядження було видано [PERSON] ордер на проживання в спірній квартирі. Відповідно до довідки виданої ЖЕО м.Оржонікідзе Дніпропетровської обл.. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.05.2006 року. Як було встановлено в ході судового розгляду та не спростовувалось представником позивача, що [PERSON] на квартирному обліку в Дніпровській РДА м.Києва не перебував, зареєстрованим в встановленому законом порядку в спірній квартирі не був. З позивачем [PERSON] договір найму житлового приміщення у встановленому порядку, передбаченого статтею 61 ЖК України не укладався. Статтею 58 Житлового Кодексу передбачено видачу ордеру на жиле приміщення, а саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Статтею 118 ЖК України передбачено , що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до вимог ст.. 59 ЖК України ордер, що було видано [PERSON] недійсним визнано не було. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується позовної вимоги щодо виселення із квартири [ADDRESS] [PERSON] то стороною позивача не надано доказів того, що [PERSON] чи члени його сім'ї проживають в спірній квартирі, в ході судового розгляду стороною позивача не ставилось питання про витребовування вказаних доказів так на яких правових підставах повинно бути здійснено виселення [PERSON] зі спірної квартири, як це визначено статтею 109 ЖК України Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника [PERSON], що виступає в інтересах [PERSON] не знайшли свого правового обґрунтування в ході судового розгляду в зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України

Outcome: dismissed