Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду посилаючись на те, що згідно рішення виконавчого комітету Корюківської міської ради народних депутатів №70 від 21 квітня 1983 року, рідному брату позивача, [PERSON] була виділена земельна ділянка під [ADDRESS] під будівництво житлового будинку. 13 червня 1983 року між виконавчим комітетом Корюківської міської ради народних депутатів та [PERSON] було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, який був нотаріально посвідчений нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори 14 червня 1983 року та зареєстрований в реєстрі за №708. Позивач в позові вказує про те, що згідно матеріалів інвентаризаційно-технічної справи №1605 на домоволодіння по [ADDRESS] будівництво житлового будинку було завершене і в матеріалах БТІ власником житлового будинку по [ADDRESS] значиться [PERSON]. З тверджень позивача належний [PERSON] вищевказаний нотаріально посвідчений договір був правовстановлюючим документом, на підставі якого бюро технічної інвентаризації мало провести реєстрацію права власності [PERSON] на будинок. На червень 1987 року бюро технічної інвентаризації було оформлено інвентаризаційно-технічну справу №1605 на домоволодіння по [ADDRESS] власником якого був [PERSON], але відсутні відомості про реєстрацію в бюро технічної інвентаризації права власності [PERSON] на закінчений будівництвом будинок [ADDRESS]. Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 1995 року за № 1-113/95 [PERSON] визнано винним за ст.81 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. 02 березня 1995 року Корюківським районним судом видано виконавчий лист № 1-113/95 року на виконання вироку Корюківського районного суду від 02 лютого 1995 року про конфіскацію у [PERSON] в дохід держави ? частини належного йому майна. У вказаному виконавчому листі № 1-113/95 року міститься відмітка судового виконавця про конфіскацію в дохід держави ? частини належного [PERSON] майна. 31.03.1995 року, з тверджень позивача проведено Корюківським БТІ експертну оцінку арештованого нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будовами та спорудами за адресою: [ADDRESS], що належало [PERSON]. Вартість даного нерухомого майна станом на 31.03.1995 року склала 9319,00 крб. Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 1992 року № 375 «Про затвердження Порядку обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави та скарбів», реалізація конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави, та скарбів проводиться державними податковими інспекціями з дотриманням такого порядку: а) будівлі і споруди (в тому числі житлові будинки) та їх частини безоплатно передаються у комунальну власність, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно листа Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції від 16 січня 2015 року, згідно якого конфісковане майно перейшло у власність держави і передано Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки №5 від 17.04.1995 року. Отже, з тверджень позивача, вже починаючи з 17 квітня 1995 року дане конфісковане нерухоме майно, що складається з ? домоволодіння по [ADDRESS] за оціночною вартістю 4659,00 крб. (9319 крб. х ?) прийняте по акту опису і оцінки №5 від 17.04.1995 року на баланс Корюківської міської ради не належало [PERSON]. Позивач в позові стверджує про те, що в липні 1995 року, позивачу, тобто його рідній сестрі, як найближчому родичу було запропоновано Корюківською міською радою народних депутатів Чернігівської області придбати конфісковане майно, що становило ? частину домоволодіння по [ADDRESS] за ринковою вартістю 5000000,00 крб. та надано реквізити для сплати коштів за конфісковане майно до Державного бюджету України. 11 липня 1995 року згідно квитанції Корюківського відділення ощадбанку №3060 позивачем, з її тверджень, було сплачено кошти в розмірі 5000000,00 крб. за вище зазначене конфісковане майно, що становило ? домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області. Позивач в позові вказує, що весь цей час, позивачка вважала себе власником ? домоволодіння по [ADDRESS] оскільки не знала що потрібно було переоформити на себе дане викуплене нею конфісковане майно у відповідності до вимог чинного законодавства. [INFO] року власник ? домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області [PERSON] помер. Після смерті власника ? домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON], відкрилася спадщина. До Корюківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - [PERSON], [INFO], який звернувся з заявою до Корюківського районного суду Чернігівської області з цивільним позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. З тверджень позивача, достаменно знаючи, про факт придбання [PERSON], конфіскованого майна - ? домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] на даний час згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06.11.2014 року, яке набрало чинності з 17.11.2014 року по справі за №736/1395/14 (номер провадження 2/736/282/14) став недобросовісним набувачем, як спадкоємець неналежного [PERSON] ? нерухомого майна по [ADDRESS] оскільки згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 1995 року за №1-113/95 у [PERSON] було відчужено дане нерухоме майно та придбано позивачем, що підтверджується квитанцією Корюківського відділення ощадбанку №3060 від 11.07.1995 року. Виходячи із вищевикладеного, зважаючи на те, що на даний час факт придбання позивачем в липні 1995 року у Корюківській міській раді народних депутатів Чернігівської області конфісковане нерухоме майно в розмірі ? домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке було конфісковане на користь держави згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року у [PERSON] та передано на безоплатній основі Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки № 5 від 17.04.1995 року для реалізації не є визнаним, що позбавило позивача набуття права власності на конфісковане, викуплене нею нерухоме майно. Тому позивач просила суд визнати факт придбання нею, [PERSON], в липні 1995 року у Корюківської міської ради народних депутатів Чернігівської області конфісковане нерухоме майно в розмірі ? домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке було конфісковане на користь держави згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року у [PERSON] та передано на безоплатній основі Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки № 5 від 17.04.1995 року. Після позивач змінила свої позовні вимоги та остаточні позовні вимоги виклала такими: просить суд припинити право власності за [PERSON] на конфісковане нерухоме майно у розмірі ? частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, розташовані за адресою [ADDRESS] так як дане майно не належало батьку [PERSON], оскільки було конфісковане за вироком суду від 08.02.1995 року, визнати дійсним факт придбання нею, [PERSON], 11 липня 1995 року у Корюківської міської ради народних депутатів Чернігівської області конфісковане нерухоме майно в розмірі ? частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке було конфісковане на користь держави згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року у [PERSON] та передано в розпорядження на безоплатній основі Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки № 5 від 17.04.1995 року і придбано позивачкою згідно квитанції Корюківського відділення ощадбанку від 11.07.1995 року відповідно до рішення виконкому Корюківської міської ради від 30.05.1995 року №69. Також просила суд визнати право власності за [PERSON] на придбане конфісковане майно в розмірі ? частина житлового будинку А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується факт придбання даного нерухомого конфіскованого майна оригіналом квитанції Корюківського відділення ощадбанку від 11.07.1995 року відповідно до рішення виконкому Корюківської міської ради від 30.05.1995 року №69. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] остаточний позов підтримали просять суд позов задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився подано доручення на представлення його інтересів в суді [PERSON] та договір про надання юридичних послуг в суді за вказаним позовом адвокатом Загалець О.М. . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала письмове заперечення на позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Загалець О.М. в судовому засіданні позов не визнав, подав письмове заперечення на позов. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Також просить суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності і на цій підставі відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Корюківської міської ради в судове засідання не з'явився, подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, в вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Також повідомили, що в розпорядженні міської ради відсутні документи, що підтверджують факт прийняття та реалізації конфіскованого майна [PERSON] за вироком Корюківського районного суду від 02.02.1995 року. Такі документи можуть знаходитись в Державному архіві. Представник третьої особи Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в судове засідання не з'явились надано письмову заяву про слухання справи без участі їх представника. Представник третьої особи Корюківської КРП «РАМПА» Кривда Т.Ф. в судовому засіданні пояснила, що станом на 11.07.1995 року власність на житловий будинок А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не була зареєстрована. До 1992 року не передбачалось обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно. Також пояснила, що на даний час право власності на житловий будинок А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року зареєстровано за спадкоємцем - відповідачем по справі [PERSON]. В вирішенні позову покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Корюківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились надано письмову заяву про слухання справи без їх участі, в рішенні покладається на розсуд суду. Також повідомлено, що 28 травня 2014 року в нотаріальній конторі заведена спадкова справа №105/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину не видавалися. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він по справі нічого не може пояснити так як не пам'ятає нічого з приводу чи проводилась реалізація в 1995 році конфіскованого майна, що становило ? домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області. Вважає, що якби якесь нерухоме майно було передано до міськради в 1995 році, то більш за все воно було розподілене за чергою. В 1995 році він дійсно працював заступником голови Корюківської міської ради. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він нічого не може пояснити з приводу позову позивача, так як не пам'ятає нічого з приводу чи проводилась реалізація в 1995 році конфіскованого майна, що становило ? домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області. Дійсно в той час в 1995 році він працював в державній податковій інспекції Корюківського району, але так як минуло багато часу з тієї події то нічого не пам'ятаєта не може нічого пояснити з цього приводу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за наступних підстав. По справі встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Корюківської міської ради народних депутатів №70 від 21 квітня 1983 року, рідному брату позивача, [PERSON] була виділена земельна ділянка під [ADDRESS] під будівництво житлового будинку. 13 червня 1983 року між виконавчим комітетом Корюківської міської ради народних депутатів та [PERSON] було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, який був нотаріально посвідчений нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори 14 червня 1983 року та зареєстрований в реєстрі за №708. Згідно матеріалів інвентаризаційно-технічної справи №1605 на домоволодіння по [ADDRESS] будівництво житлового будинку було завершене і в матеріалах БТІ користувачем житлового будинку по [ADDRESS] значиться [PERSON]. В матеріалах інвентаризаційно-технічної справи №1605 на домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області відсутні будь-які дані про прийняття органом місцевого самоврядування в експлуатацію вказаного житлового будинку по [ADDRESS] та про те, що Корюківською міською радою в 1995 році було отримано від Корюківської ДПІ конфіскованого нерухомого майна [PERSON] за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року по акту опису та оцінки від 17.04.1995 року №5 та його було реалізовано позивачу. Згідно матеріалів інвентаризаційно-технічної справи №1605 станом на 2012 рік власність на домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області по даним БТІ не було зареєстровано. На червень 1987 року бюро технічної інвентаризації було оформлено інвентаризаційно-технічну справу №1605 на домоволодіння по [ADDRESS], Чернігівської області , але не було введено в експлуатацію органом місцевого самоврядування, тому не було проведено його державну реєстрацію. Згідно матеріалів інвентаризаційно-технічної справи №1605 хоча користувачем даного домоволодіння був [PERSON], але були відсутні відомості про реєстрацію в бюро технічної інвентаризації права власності [PERSON] на закінчений будівництвом будинок [ADDRESS]. Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 1995 року за № 1-113/95 [PERSON] визнано винним за ст.81 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. 02 березня 1995 року Корюківським районним судом видано виконавчий лист № 1-113/95 року на виконання вироку Корюківського районного суду від 02 лютого 1995 року про конфіскацію у [PERSON] в дохід держави ? частини належного йому майна. У вказаному виконавчому листі № 1-113/95 року міститься відмітка судового виконавця про конфіскацію в дохід держави ? частини належного [PERSON] майна. 31.03.1995 року, проведено Корюківським БТІ експертну оцінку нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будовами та спорудами за адресою: [ADDRESS], що належало [PERSON]. Вартість даного нерухомого майна станом на 31.03.1995 року склала 9319,00 крб. Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 1992 року № 375 «Про затвердження Порядку обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави та скарбів», реалізація конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави, та скарбів провадиться державними податковими інспекціями з дотриманням такого порядку: а) будівлі і споруди (в тому числі житлові будинки) та їх частини безоплатно передаються у комунальну власність, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно листа Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції від 16 січня 2015 року, відповідно до запису в особовому рахунку №5 по обліку розрахунків за майно, по акту опису і оцінки №5 від 17.04.1995 року і передане Корюківській міській раді 11.07.1995 року було сплачено 5000000 крб. За ? частину житлового будинку. Згідно даних Корюківської міської ради в розпорядженні міської ради відсутні документи, які підтверджують факт прийняття та реалізації конфіскованого майна [PERSON] за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року . Так як станом на жовтень 2014 року були відсутні будь-які документи про державну реєстрацію домоволодіння по [ADDRESS], [PERSON] в жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на вказане спадкове нерухоме майно. Рішенням Корюківського районного суду від 06 листопада 2014 року по справі № 736/1935/14 було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2014 року зареєстровано за ним. Вказане рішення суду набрало законної сили. Позивач спочатку звернулась до суду з позовними вимогами про визнання факту придбання нею, [PERSON], в липні 1995 року у Корюківської міської ради народних депутатів Чернігівської області конфісковане нерухоме майно в розмірі ? домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке було конфісковане на користь держави згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року у [PERSON] та передано на безоплатній основі Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки № 5 від 17.04.1995 року. Після позивач змінила свої позовні вимоги і до них додала ще такі позовні вимоги: просить суд припинити право власності за [PERSON] ? частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, розташовані за адресою [ADDRESS] так як дане майно не належало батьку [PERSON], оскільки було конфісковане за вироком суду від 02.02.2015 року. Також просила суд визнати право власності за [PERSON] на придбане конфісковане майно в розмірі ? частини житлового будинку згідно квитанції від 01.07.2015 року за адресою [ADDRESS]. В позовній заяві відсутні будь-які посилання на мету встановлення даного факту. Встановлення факту придбання конфіскованого нерухомого майна не може мати юридичного значення для заявника, бо право власності на спірне нерухоме майно, яке позивачка вважає конфіскованим, оформлено на відповідача [PERSON] в порядку спадкування, під час розгляду цивільної справи про спадкування спірного нерухомого майна суди не визнали ніяких прав позивачки на дане майно. Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 1992 року №375 «Про затвердження Порядку обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави та скарбів» передбачено, що інструкція щодо застосування цього Порядку видається Міністерством фінансів України. Відповідно до пункту 16 «Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів» затверджених наказом №20 від 08.06.1993 року Міністерства фінансів України та Головної державної податкової інспекції України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.07.1993 року за №80, реалізація майна, вказаного в пункті цієї Інструкції, проводиться державними податковими інспекціями з дотриманням такого порядку: а) будівлі (в тому числі житлові будинки) і споруди та їх частини безоплатно передаються у комунальну власність, якщо інше не передбачено законодавством. При цьому витрати, пов'язані з передачею (послуги бюро технічної інвентаризації, державної нотаріальної контори тощо), проводяться за рахунок бюджету тієї Ради народних депутатів, у власність органу місцевого самоврядування якої передається будівля. Якщо передача цього майна у комунальну власність є недоцільною, воно може бути реалізоване на підставі рішення місцевого органу виконавчої влади у встановленому порядку з зарахуванням коштів до Державного бюджету. Відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин ст.227 Цивільного кодексу України 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Відповідно до вимог ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, справи про встановлення факту придбання конфіскованого нерухомого майна не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, бо відповідними нормативними актами був встановлений порядок придбання конфіскованого майна, який передбачав наявність відповідних рішень та документів для придбання конфіскованого майна, а такі документи у позивачки відсутні. Твердження позивачки [PERSON] про сплату нею коштів за конфісковану частину домоволодіння [PERSON] доказами не доведені. В архівному відділі Корюківської районної державної адміністрації відсутні рішення про продаж частини спірного домоволодіння позивачці, є тільки рішення виконавчого комітету міської ради про постановку половини спірного будинку на баланс, але докази про постановлення частини будинку на баланс відсутні. Згідно довідки КРКП «Рампа» БТІ, право власності на спірний будинок не було зареєстровано ні за батьком відповідача [PERSON], ні за міською радою. Позивачка помилково стверджує, що правовстановлюючим документом на майно померлого є договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. Даний договір не є правовстановлюючим документом і не підтверджує право власності померлого на нерухоме майно. Даний договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку був правоустановлюючим документом на підставі якого бюро технічної інвентаризації мало провести реєстрацію права власності [PERSON] на будинок. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.32), відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку на підставі рішення суду. З наданих позивачкою доказів не вбачається, що саме вона сплатила за [PERSON] кошти за конфісковану судом частину майна: рішення виконавчого комітету міської ради про продажу частини будинку відсутнє, довідки та документи Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції підтверджують лише сплату 5000000 крб., але не вказано ким. Сама по собі наявність квитанції про сплату [PERSON] 5000000 крб. за конфісковане майно не свідчить про наявність у [PERSON] права на ? частини житлового будинку [ADDRESS], оскільки правоустановлюючий документ (договір, угода) про купівлю-продаж, який укладений між виконкомом місцевої ради депутатів трудящих та [PERSON], про купівлю у 1995 році [PERSON] ? частини вищевказаного житлового будинку - відсутній. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факту укладання договору купівлі-продажу між виконкомом місцевої ради депутатів трудящих та [PERSON], про купівлю у 1995 році [PERSON] ? частини вищевказаного житлового будинку. Позивачка не надала доказів того, що вона сплатила за конфісковану судом частину будинку свої особисті кошти, вона зазначена в даній квитанції лише платником. Позивачка не реєструвала свого права на частину нерухомого майна, яке вона придбала, з її слів, як конфісковане, тому позивачка не може вважатись власником даного нерухомого майна. Позивачка на час розгляду справи не надала до суду жодних правоустановлюючих документів, які б підтвердили, що у період з 1995 року по грудень 2014 року вона у встановленому законом порядку набула право власності на ? частину будинку по [ADDRESS], а отже у позивачки відсутнє право на частину нерухомого майна будинку по [ADDRESS], яке було або могло бути порушене рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року у цивільній справі №736/1395/14. Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на спірне нерухоме майно, факт придбання якого позивачка просить встановити, вже вирішено рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року (а.с.23-24), в якому вказано про визнання за відповідачем [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно - на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Отже, встановлення позивачці даного факту не буде мати для неї юридичного значення. Відповідно до вимог ст.257 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до вимог ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як стверджує позивачка, вона придбала конфісковане майно у 1995 році, вважала себе власником його половини, але не знала, що необхідно переоформити на себе. Отже, саме з цього часу позивачка довідалась або могла довідатись про порушення свого права, як наслідок, саме з цього часу розпочався відлік позовної давності, який закінчився 11 липня 1998 року. До суду з позовною заявою про встановлення факту позивачка [PERSON] звернулась 23 липня 2015 року, тобто, більше ніж через сімнадцять років після спливу строку позовної давності. В своїх позовних вимогах позивачка не просила суд поновити їй пропущений строк. Відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Загалець в запереченні на позов вказав, що якщо суд визнає викладені позивачкою вимоги «позовними», то просить суд застосувати сплив позовної давності до позовних вимог позивачки і по цим підставам також відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. Таким чином вказаний позов позивачки також підлягає відмові в задоволенні через сплив строку позовної давності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Також позов позивача підлягає відмові в задоволенні, так як визнання факту придбання [PERSON], в липні 1995 року у Корюківської міської ради народних депутатів Чернігівської області конфісковане нерухоме майно в розмірі ? домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке було конфісковане на користь держави згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.02.1995 року у [PERSON] та передано на безоплатній основі Корюківській міській раді народних депутатів по акту опису і оцінки № 5 від 17.04.1995 року не породжує для позивача ніяких правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту придбання конфіскованого нерухомого майна не може мати юридичного значення для заявника, бо право власності на спільне нерухоме майно, яке позивачка вважає конфіскованим оформлено на відповідача [PERSON] в порядку спадкування за рішенням суду. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин ст.227 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо однією з сторін є громадянин. Позивачка не надала достатніх доказів про те що вона сплатила за конфісковану судом частину будинку свої кошти. Позивачка не реєструвала свого права власності на частину нерухомого майна, яке вона придбала, з її слів, як конфісковане, тому позивачка не може вважатись власником нерухомого майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є власником спірного будинку на підставі рішення суду. Відповідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що за даних обставин вказаний позов підлягає відмові в задоволенні . Так як позов підлягає відмові в задоволенні, тому судові витрати понесені позивачем при подачі позову слід залишити за позивачем. Окрім цього слід стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу понесені відповідачем [PERSON], згідно наданих квитанцій б/н від 10.08.2015 року, б/н від 14.08.2015 року та акту виконаних робіт від 25.08.2015 р..

Outcome: approved