Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернувся до суду із цим позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його корить суму шкоди в розмірі 4073,20 гривень, суму неправомірно сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 гривень та суму судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.07.2014 між сторонами був укладений договір страхування наземного транспорту №294/14-Тз/Дн, за яким позивач взяв на себе зобовязання компенсувати відповідачеві будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 20.10.2014 в м. Димитрові Донецької області біля ринку «Світлого» сталася дорожньо-транспортна подія за участю вищевказаного автомобіля під керуванням [PERSON] та мопеда «Viper», д/н АНАС3875, під керуванням [PERSON], який в подальшому був визнаний судом винуватим у вчиненні ДТП. Згідно з рахунком-фактурою №ANF9003468 від 07.11.2014, наданим ТОВ «Компанія Алекс», вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] як власникові автомобіля внаслідок ДТП, склала 4073,20 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 24.04.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення збитків, оскільки [PERSON] відшкодував завдані під час ДТП збитки безпосередньо [PERSON] Таким чином, [PERSON] було двічі отримане страхове відшкодування від позивача і від [PERSON], що суперечить умовам договору добровільного страхування. Крім того, при предявленні позову до [PERSON] позивач сплатив судовий збір в сумі 1378,00 гривень, що також є витратами, повязаним із неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків за договором страхування. Позивач просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надіславши судові клопотання про розгляд справи без її участі, в якому просила розглянути справу на підставі наявних в ній доказів, задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] також не прибув до суду, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він просив відмовити у задоволенні позову. Відзиву на позов [PERSON] суду не надав. Від третьої\~особи без\~самостійних вимог\~[PERSON]\~на адресу\~суду надійшла\~заява про\~розгляд справи\~у його\~відсутність та\~письмові пояснення,\~в яких\~зазначається на\~неправомірність та\~недобросовісність \~дій відповідача\~[PERSON],\~навмисне приховування\~[PERSON]\~інформації та\~безпідставне подвійне\~отримання ним\~відшкодування,\~висловлена думка\~щодо необхідності\~задоволення позовних\~вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», заявлених до [PERSON], у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України у звязку із неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію ТЗ №САО089318 (а.с.13). 10.07.2014 між [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №294/14-Тз/Дн, за умовами якого страхова компанія зобовязалася компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, в тому числі збитки внаслідок ДТП щодо автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON] (а.с.5-9). 20.10.2014 в м-ні Світлому м. Димитрова (нині Мирнограда) відбулася ДТП за участю належного [PERSON] автомобіля та мопеда «Viper», д/н АНАС3875, який перебував під керуванням [PERSON], автомобіль відповідача зазнав механічних ушкоджень. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 16.12.2014 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні ДТП (а.с.10-11). Сума страхового відшкодування за страховим випадком (ДТП) згідно з розрахунком позивача від 11.11.2014 склала 4073,20 гривень (а.с.14). На підставі платіжного доручення №25429, рахунку-фактури №ANF9003468 від 07.11.2014 та Страхового акту №№294/14-Тз/Дн-1-1 від 11.11.2014 вказана вище сума на підставі заяви [PERSON] №101114-08736/к від 10.11.2014 була сплачена страховою компанією ТОВ «Компанія Алекс», яке здійснювало ремонт автомобіля відповідача (а.с.16-18,20). Рішенням Димитровського міського суду від 02.03.2015, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2015, з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнуто 7497,16 гривень, а у відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень (а.с.21-23). Рішенням Димитровського міського суду від 24.04.2017 у справі №226/2098/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 26.10.2017, у задоволенні позову відмовлено у звязку з повним відшкодуванням [PERSON] шкоди, завданої ДТП, на користь [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2015 (а.с.70-72). Згідно з відомостями, зазначеними судом у рішенні, стягнення здійснювались за виконавчим листом з вересня 2015 року по червень 2016 року. 03.06.2016 виконавче провадження №48526732 було закрито через повне виконання [PERSON] обовязку з відшкодування шкоди. При розгляді даної справи [PERSON] не було відомо, що [PERSON] вже отримано автомобіль, відремонтований ТОВ «Компанія Алекс» за перераховані кошти [PERSON] «СК «Арсенал Страхування». Оглядом цивільної справи №2/226/181/2015 (226/167/15-ц) встановлено, що з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП [PERSON] звернувся до суду 21.01.2015, тобто після того, як 07.11.2014 йому страховою компанією вже було виплачено страхове відшкодування.\~\~ Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] отримав страхове відшкодування за страховим випадком ДТП 20.10.2014 двічі: спочатку від страхової компанії, а в подальшому від особи, винуватої у вчиненні ДТП, не повідомивши про факт подвійного отримання коштів а ні страхову компанію, а ні [PERSON] Відповідно до положень ч.ч.1,2\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Обєктивними умовами виникнення зобовязань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобовязанням є\~правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Зобовязання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1\~ст.177 ЦК України\~обєктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. В даному випадку [PERSON], отримавши страхове відшкодування від позивача 07.11.2014 шляхом сплати страховою компанією вартості ремонту автомобіля, звернувся в подальшому із вимогою про відшкодування шкоди до [PERSON] і отримав таке відшкодування. Відтак, отримавши відшкодування від винуватця завдання шкоди, [PERSON] мав керуватися нормою закону, визначеною у ч.2 ст.1212 ЦК України, згідно з якою особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В той самий час [PERSON] не повернув грошові кошти до страхової компанії. Частиною 1\~ст.1213 ЦК України\~передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Пункт 24.2.13 договору добровільного страхування наземного транспорту №294/14-Тз/Дн від 10.07.2014 передбачив, що страхувальник зобовязаний повернути страховику виплачене страхове відшкодування (або відповідну його частину), якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника права на страхове відшкодування згідно з умовами Договору та Правил (а.с.5-8). Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) визначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їхній сукупності, дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, дійсно наявні і доведені позивачем. \~ \~ \~ \~Відповідачем [PERSON] не надано судові жодних доказів на спростування доводів [PERSON] «Страхова компанія «Арсенал Страхування», як і не надано відзиву на позовну заяву з обґрунтуванням позиції щодо невизнання позову. \~ \~ \~ \~22.12.2017 у даній справі судом було ухвалене заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке було скасоване ухвалою суду від 16.01.2019 на підставі заяви [PERSON] від 28.03.2018 (а.с.91-92). В заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] висловив незгоду із позовними вимогами, вважаючи їх помилковими та недоведеними. Наполягає, що у справі не може йти мова про регресні зобовязання, є наявною суброгація. Також відповідачем зазначено про недійсність, на його думку, умов договору добровільного страхування автомобіля через неукладеність такого договору. Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи не є регресні чи/або суброгаційні правовідносини сторін, судом розглядається позов про стягнення коштів з підстав їх подвійного набуття відповідачем з урахуванням превалювання відшкодування шкоди за загальним правилом винуватою особою за умови відсутності у цієї особи застрахованої належним чином цивільно-правової відповідальності. Так само в контексті спірних правовідносин перед судом не стоїть питання зясування недійсності/неукладеності договору добровільного страхування транспортного засобу. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях дотримується усталеної практики, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя. Так, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відтак, суд не вбачає потреби наводити детальне обґрунтування відкидання аргументів заяви [PERSON] від 28.03.2018, оскільки ці аргументи не стосуються суті справи і не спростовують висновків суду, наведених вище. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З огляду на це вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 4073,20 гривень є обґрунтованими, і вказана сума підлягає стягненню з відповідача. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] на його користь суми сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 гривень в іншій справі при зверненні до суду 21.12.2016 із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не повязані з розглядом даної справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами вирішення справи, суд відповідно до вимог п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~вважає за необхідне\~покласти їх на відповідача і стягнути з нього на користь позивача суму сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 1600,00 гривень. На підставі наведеного і

Outcome: partial