Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач в березні 2020 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачкою, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1996 року. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у шлюбі в них не склалось, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя і ведення спільного господарства, чому з лютого 2015 року сімейне життя між ними почало поступово погіршуватись, що призвело до повного припинення в березні 2019 року між ними шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Зазначив, що відповідачка неодноразово, без його згоди оформляє кредити, які він в подальшому оплачує, а кошти витрачає на власні потреби. Ствердив, що підстав для примирення, а також подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із врахуванням наведеного, вважає збереження шлюбу таким, що суперечитиме його інтересам, а тому просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив та просить розглядати справу у його відсутності, що суд вважає за можливе. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідачки, яка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, відзиву суду не подала, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення заочного рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 26.10.1996 року у Добростанівській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 7 /а.с. 3/. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. Також судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, між ними довгий час немає взаєморозуміння, з березня 2019 року ведення спільного господарства та підтримання шлюбних відносин припинено, позивач помиритися не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, а від так суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження та підлягають до задоволення. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264, 265, 274, 279, 281-286, 288, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved