Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , подав до суду позов до відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому позивач просив визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з усіма господарсько - побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив про те, що в селі Іванівка Семенівського району Чернігівської області проживала його тітка, [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] на його майно відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок, [PERSON] заповідала йому, [PERSON] , однак будинок оформити як спадщину він не має можливості, оскільки будинок зареєстрований, згідно свідоцтва про право особистої власності на будинок, за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] Свідоцтво про право особистої власності на будинок видане на підставі рішення виконкому Семенівської районної ради народних депутатів № 122 від 20 травня 1988 року, де зазначено, що домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, [PERSON] , маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, у якому мешкала. Про те, що покійна [PERSON] мала право власності на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Після смерті тітки він фактично володіє даним будинком, мешкає в ньому, оформив на себе право власності на земельну ділянку, яка має цільове призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи ту обставину, що на даний час він не має можливості оформити як спадщину житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , він змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 14 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 24 вересня 2019 року. Позивач [PERSON] не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої у судове засідання він не має можливості прибути, просить розгляд даної справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Іванівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області Казановський Олександр Федорович у підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі протягом всіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області, у підготовче судове засідання свого представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки представника суд не повідомила, письмове пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову до суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що в селі Іванівка Семенівського району Чернігівської області проживала тітка позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] на її майно відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] ). Зазначений будинок, [PERSON] заповідала позивачу, [PERSON] , однак будинок оформити як спадщину позивач не має можливості, оскільки будинок зареєстрований, згідно свідоцтва про право особистої власності на будинок, за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] Свідоцтво про право особистої власності на будинок видане на підставі рішення виконкому Семенівської районної ради народних депутатів № 122 від 20 травня 1988 року, де зазначено, що домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . В середині 1990 року колгоспні двори були ліквідовані і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів, [PERSON] , маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, у якому мешкала. Про те, що покійна [PERSON] мала право власності на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Після смерті тітки позивач фактично володіє даним будинком, мешкає в ньому, оформив на себе право власності на земельну ділянку, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивач не має можливості оформити як спадщину житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів являється - визнання права. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved