Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], прохаючи суд стягнути з нього на її користь заборгованість зі сплати аліментів у сумі 33170 гривень 99 копійок, неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у сумі 296423 гривні 89 копійок та суму індексу інфляції у розмірі 214 гривень 31 копійка (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2004 року з відповідача [PERSON] на її користь аліменти стягнуто на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 13 липня 2004 року і до досягненням дитиною повноліття. Відповідач добровільно рішення суду не виконував, а тому 21 січня 2005 року судом видано виконавчий лист. На підставі виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів по вказаному рішенню. Однак, рішення суду він не виконує. Станом на 31 січня 2015 року за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка, згідно з довідкою державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ становить суму у 33170 гривень 99 копійок. Згідно зі зробленими нею підрахунками, пеня за прострочення зі сплати аліментів на її користь на утримання [PERSON], [INFO], з суми у 33170 гривень 99 копійок, станом на 31 грудня 2015 року, становить 296423 гривні 89 копійок, інфляційні втрати становлять 214 гривень 31 копійку. Спираючись на норми ст.ст. 195-196 СК України, прохає стягнути кошти у загальному розмірі 329809 гривень 19 копійок. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 20 СК України, вважає, що на правовідносини, які регулюються ст.ст. 196 СК України, не поширюється позовна давність, передбачена нормами ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги своєї довірительки у повному обсязі, прохала їх задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що вважає за можливе стягнути, крім неустойки у вигляді пені, ще і інфляційні втрати, так як таке стягнення передбачено нормами ст. 625 ЦК України. Матеріальний стан відповідача, який є платником аліментів, зі слів її довірительки, є задовільним. Вони мешкають в одній квартирі, але у різних приміщеннях, на підставі відповідного рішення суду, яким встановлено режим користування житлом. Сімейний стан відповідача, зі слів довірительки, після розірвання шлюбу є незмінним, так як він мешкає у частині квартири сам. Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 52). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Представник позивача не заперечувала проти судового розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Вислухавши пояснення представника позивача та перевіривши фактичні обставини справи наданими нею письмовими доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2004 року, відповідач [PERSON] зобов'язаний щомісяця сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 13 липня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). На виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження (а.с. 9-10). Відповідач ухиляється від сплати аліментів, і відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, яка видана Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02 квітня 2015 року, станом на 03 січня 2015 року його заборгованість зі сплати аліментів становить 33170 гривень 99 копійок (а.с. 10-11). Згідно зі складеним позивачем та наданим до суду розрахунком пені за прострочення зі сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO], виходячи із заборгованості у сумі 33170 гривень 99 копійок гривень, неустойка у вигляді пені становить 296423 гривні 89 копійок; інфляційні втрати складають 214 гривень 31 копійку (а.с. 3-4). У зв'язку з укладенням у 2004 році шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12). Згідно з вимогами ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення; розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів; неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Відповідач є платником аліментів, які за рішенням суду зобов'язаний сплачувати на користь позивача, на утримання їх спільної дитини. Однак, маючи час та можливість виконувати зазначене рішення суду, аліментів не сплачує, внаслідок чого має заборгованість. Право позивача на отримання з відповідача аліментів порушено, і тому підлягає судовому захисту. Позивач має право на стягнення з відповідача пені за прострочення зі сплати аліментів, і скористалась цим правом, звернулася до суду. Підстав вважати розрахунки боргу, зроблені державним виконавцем та пені, зроблені позивачем, невірними, у суду немає. Доказів того, що заборгованість зі сплати відповідачем аліментів виникла внаслідок непереборної сили, чи з вини позивача, суду не надано. Тому суд вважає, що відповідач, і ніхто інший, є особою, винною у невиконанні рішення суду у вигляді несплаті аліментів на утримання своєї дитини. Враховуючи те, що він є повнолітнім, та те, що суду не надано доказів того, що він не в змозі, внаслідок свого сімейного чи матеріального стану, їх сплачувати, підстав для зменшення розміру неустойки чи відмови у її стягненні, немає. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідач на користь позивача інфляційних втрат у сумі 214 гривень 31 копійки не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, стягнення пені прямо передбачено нормою ст. 196 СК України, яка регулює право- стосунки між стягувачем та платником аліментів, і встановлює відповідальність платника аліментів за навмисне невиконання ним рішення суду. До правовідносин, які врегульовано зазначеними нормами Сімейного Кодексу України, не зможуть застосовуватися норми, які врегульовано іншим видом законодавства - ст. 625 ЦК України. Через це у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial