Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивача у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву у якій підтримав предявлений позов, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, справу розглянути без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що з 15 лютого 2013 року [PERSON] перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «[PERSON], ІНК», був прийнятий на роботу у підготовчий цех інженером - технологом гуми. 08 липня 2015 року його було звільнено з роботи за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією витягу з трудової книжки. Також встановлено, що окрім виконання своїх трудових обов'язків за трудовим договором, в період з травня по липень 2015 року позивач виконував для відповідача роботу за договором підряду №127/15 від 30 квітня 2015 року. Як встановлено у судовому засіданні, на момент припинення трудового договору відповідач в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України не провів з [PERSON] повного розрахунку. Так, йому не були виплачені суми, нараховані за червень та липень 2015 року в якості заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, а також нараховані суми за договором підряду. Зокрема, за червень йому було нарахована до виплати сума 3468,30 грн., в липні 2015 року - 7296,75 грн., що складає загальну суму у розмірі 10765,05 грн. і вказані обставини підтверджуються відповідними розрахунковими листками за вказаний період наданими представником відповідача та визнані позивачем. Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що в травні - червні 2015 року [PERSON] частково перебував у відпустці за власний рахунок, тому працював не повні місяці, середня заробітна плата ним розрахована за повні шість місяців роботи, а саме за період з 01 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року. Так, заробітна плата в даний період склала: листопад - 3053,08 грн., грудень - 3189,85 грн., січень - 4064,96 грн., лютий -2992,36 грн., березень -3044,67 грн., квітень 3189,23 грн., що становить загальну суму у розмірі 19534,15 грн., що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими позивачу [PERSON] Пенсійного фонду України в Самарському районі №12033/08-10 від 04 листопада 2015 року та середній заробіток за якими складає 3255,70 грн. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток: за липень 2015 року в розмірі 2415,52 грн.; за період з 01 серпня по 31 грудня 2015 року - 16278,50 грн., а всього на суму 18694,02 грн. Таким чином, всього підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] нараховані та невиплачені йому суми за червень - липень 2015 року в розмірі 10 765,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18694,02 грн., а всього 29\~459,07 грн. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Також, відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Крім того, у відповідності до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Більше того, судом встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України, від 22.02.2012 року, у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу, передбачено - «Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, то працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення... суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника передній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.» З огляду на відсутність спору, щодо обсягу заборгованості, оскільки Відповідач сам надав довідку, щодо нарахованих сум, вище наведена сума середнього заробітку, має бути стягнута з Відповідача на користь Позивача, за весь проміжок часу до погашення суми боргу чи то проголошення Рішення суду. Нормою статті 83 КЗпП України встановлено, що «у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки... У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник». Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення завданих йому відповідачем матеріальних збитків, тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп., сплачені ним при подачі позову.

Outcome: approved