Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.11.1983 року згідно договору купівлі-продажу вона придбана житловий будинок, що знаходиться в с. Веренчанка. Після купівлі будинку, вона одразу там почала проживати разом із своєю сім'єю. У вересні 1986 року вона разом із сім'єю, виїхала в Росію в м. Новий Уренгой, де і проживає там по даний час. Однак протягом всього цього часу 3 місяці літа і 1 місяць зими кожного року вона приїжджала до свого будинку у с. Веренчанка, проживала там разом із своїми дітьми, здійснювала догляд за будинком, робила косметичний ремонт, обробляла земельну ділянку. У 2008 році провела газифікацію цього будинку. У 2017 році, вирішивши впорядкувати документи, в т. ч. і правовстановлюючі документи на будинок, позивач звернулася до нотаріальної контори, сільської ради, реєстраційної служби та органів БТІ де їй повідомили, що договір купівлі-продажу, який 34 роки вона вважала належним правовстановлюючим документом, що підтверджує її право власності на будинок, не відповідає вимогам закону, оскільки не був нотаріально посвідчений. За вказаних обставин, вона не може зареєструвати своє право власності та у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить. З вказаних підстав просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по вул. Привокзальній, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області за набувальною давністю В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши доводи представника позивача, пояснення свідків, врахувавши заяву представника відповідача, який позовні вимоги визнав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.11.1983 року між [PERSON] з однієї сторни та позивачем [PERSON] з іншої сторони укладено договір купівлі продажу (а.с. 7). Згідно умов вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила належний продавцю на праві особистої власності будинок, що знаходиться в с. Веренчанка на присадибній ділянці розміром 0,01 га з господарськими спорудами: літньою кухнею та сараєм. Вказаний договір посвідчений секретарем виконкому Веренчанської сільської ради народних депутатів [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 16 (а.с.7 зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (чинної на момент укладання договору купівлі - продажу) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. За змістом ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язуєтьсяприйняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу\~жилого будинку\~повинен бути\~нотаріально посвідчений,\~якщо хоча\~б однією\~з сторін\~є громадянин.\~Недодержання цієї\~вимоги тягне\~недійсність договору\~(стаття\~ 47\~цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено, що при укладенні вищезгаданого договору купівлі-продажу, його сторонами були дотримані вимоги чинного законодавства, а саме він укладений в письмовій формі, зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, проте нотаріально не посвідчений. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З довідки виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району №1256 від 09.06.2017року (а.с. 9) вбачається, що згідно погосподарської книги №6 запис №0257 стор. 141 житловий будинок, що знаходиться в с. Веренчанка Заставнівського району по вул. Привокзальній 17 належить [PERSON] Згідно відповіді Веренчанської сільської ради на адвокатський запит від 06.04.2018 року вих. №243 [PERSON] значиться головою домогосподарства в с. Веренчанка по вул. Привокзальній, 17 з 14.11.1983року по даний час на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1983 року (а.с. 10). Факт належності позивачу спірного житлового будинку також підтверджуються копіями погосподарських книг сільської ради по даному домогосподарству з 1983 року по даний час (11-18). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014\~ № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Судом встановлено, що з моменту купівлі спірного житлового будинку, тобто з 1983 року і по даний час [PERSON] користується вказаним будинком, здійснила у ньому ремонт, обробляє присадибну земельну ділянку, провела благоустрій прибудинкової території, газифікувала, тощо. Вищевказані факти підтверджуються копією технічного паспорту на садибний житловий (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 22-27), копією робочого проекту газифікації житлового будинку (а.с. 19-22), згідно яких замовником технічної інвентаризації спірного будинку та його газифікації є позивач [PERSON] Крім того, вищевказані обставини в судовому в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Як сказано в постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014\~ № 5, Ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. В даному випадку строк набувальної давності починає обчислюватися з 1 січня 2001 року і становить 18 (вісімнадцять) років. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх прав. Враховуючи наведене, ст.ст. 47, 224, 227 ЦК ЦРСР України, ст.ст. 16, 317, 318, 319, 328,392 ЦК України,

Outcome: approved