Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за яким просила визнати за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , та за його законним представником [PERSON] право на проживання та користування квартирою [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та з 2007 року разом із сином та цивільним чоловіком [PERSON] проживає за вказаною адресою. [PERSON] ставши власником даної квартири та збираючись їхати на проживання до Ізраїлю здійснив правочин та подарував квартиру своїй матері - відповідачу [PERSON] , яка проживає в іншій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також позивач [PERSON] знає, що після укладення правочину, відповідач одразу склала заповіт, яким заповіла дану квартиру [PERSON] Однак переїзд до іншої країни у останнього не відбувся та подружжя разом продовжували проживати у зазначеній квартирі, [PERSON] фактично вважав спірну квартиру своєю. Незважаючи на те, що квартира належала відповідачу, її син, [PERSON] , як член сім`ї був зареєстрований за цією адресою та мав право проживання в квартирі. Крім нього у зазначеній квартирі проживала і позивач, на тих же підставах, як цивільна дружина, яка була пов`язана з ним спільним побутом, та їх неповнолітній син [PERSON] , який також зареєстрований у вказаній квартирі. 27 жовтня 2017 року цивільний чоловік позивача та батько дитини [PERSON] трагічно загинув, а позивач [PERSON] разом із дитиною продовжила жити у квартирі [ADDRESS] , вести побут. Тому вважає, що вони досі мають право проживати у квартирі як члени сім`ї. Вказує, що після смерті [PERSON] його брат [PERSON] та його дружина [PERSON] , з якими за життя померлий стосунків не підтримував, почали зазіхатися на цю квартиру та впливати на відповідача, яка є людиною похилого віку. Отримавши генеральну довіреність від відповідача вони почали дзвонити до позивача з погрозами, вимагати виселитися з квартири, повідомили, що будуть продавати квартиру. Зазначає, що іншого житла позивач із дитиною не мають, а гуртожиток, в якому вона зареєстрована є лише формальним місцем реєстрації, де фактично у неї немає кімнати. Крім того, наголошує, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований за спірною адресою, а його мати - позивач [PERSON] , проживає з ним як його законний представник. Вказує, що сторони неодноразово намагалася вирішити конфлікт у позасудовому порядку, вона просила залишитися проживати в даній квартирі, пропонувала укласти договір, за яким визначити порядок проживання у квартирі, однак відповідач [PERSON] на жодні поступки не йде та намагається виселити їх разом із неповнолітньою дитиною, яка має право на проживання в квартирі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Черкез Д.Л. за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] зазначає, що не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві та вважає її безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що позивач [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали у спірній квартирі, так як син відповідача [PERSON] - [PERSON] фактично не вів з позивачем спільного побуту. Як зазначає відповідач [PERSON] , позивач та її син постійно мешкають однією сім`єю разом з її співмешканцем за адресою: [ADDRESS] . Крім того, наголошує на тому, що позивач має у власності земельну ділянку та житловий будинок, а також, можливо, квартиру. Твердження позивача [PERSON] про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою та фактично позбавляє позивача з сином житла вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки є підстави вважати, що тривалий час за вказаною адресою не здійснювалась оплата комунальних платежів. Позивач відразу після смерті [PERSON] змінила замки вхідних дверей, а тому у відповідача відсутній доступ до квартири. Також зазначає, що правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться в середині квартири, однак оскільки позивач [PERSON] перешкоджає доступу до квартири, відповідач не має можливості отримати ці документи, що обмежує її права на розпоряджання майном. Доводи позивача, яка вказує на те, що неодноразово намагалася вирішити конфлікт у позасудовому порядку вважає такими, що не відповідають дійсності, доказів, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою онуку, позивач [PERSON] не надала. Відповідач вказує, що позивач з дитиною за місцем реєстрації сина не проживають понад один рік без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, не бере участі в її утриманні, змінила замки від вхідних дверей без відома відповідача та такими діями чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною відповідачу власністю. Враховуючи викладене відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також 25 вересня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, у якій відповідач, як позивач за зустрічним позовом, просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] , як з законного представника малолітнього [PERSON] , судовий збір. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що на підставі договору дарування від 25 червня 1998 року їй належить зазначена квартира. Разом з її сином у вказаній квартирі з 17 березня 2016 року зареєстровано малолітнього онука [PERSON] . Вказує, що відповідач за зустрічним позовом та [PERSON] ніколи не проживали у цій квартирі, оскільки спільного господарства як сім`я із сином позивача за зустрічним позовом - [PERSON] , вони не вели. Однак позивач за зустрічним позовом бажає вільно розпоряджатись та користуватися належною їй квартирою. Додатково посилалася на обставини, які зазначила у відзиві на первісну позовну заяву. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та виключено з числа третіх осіб Управління у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування залишено без руху та надано позивачу за зустрічною позовною заявою строк для усунення недоліків. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах як законний представник малолітнього [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , як законного представника [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права проживання. 23 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив до первісної позовної заяви, в якій позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що раніше спірна квартира належала [PERSON] та через його наміри поїхати до Ізраїлю на постійне проживання він переоформив квартиру на свою матір - відповідача за первісним позовом. Раніше відповідач [PERSON] не мала жодних претензій щодо користування квартирою, відносини між ними були гарними. Додатково зазначили, що сама відповідач [PERSON] написала тоді заповіт на ім`я свого сина [PERSON] та у 2016 році вона сама дала дозвіл на реєстрацію малолітнього онука. Вказують, що конфлікт між сторонами розпочався саме з часу смерті [PERSON] , з листопада 2017 року, та вважають, що відповідач зайняла таку позицію під впливом свого старшого сина та його дружини. До того ж наголошують на тому, що позивач за первісним позовом та померлий [PERSON] проживали разом однією сім`єю, народили разом дитину та [PERSON] допомагала померлому із веденням господарської діяльності, підтримувала його захоплення. Всі спільні документи, медичні картки та інші особисті документи знаходяться у дружини померлого [PERSON] , що додатково, як вона вважає, підтверджує їх спільне проживання. Враховуючи, що [PERSON] працювала на двох роботах, одна з яких була в лівобережній частині міста, вона була вимушена віддати дитину до дитячого садка та в подальшому до школи на вул. Передовій, куди возила його вранці. Вказують, що у зв`язку з хворобою з 2010 року померлий чоловік позивача не мав можливості повноцінно займатися підприємництвом та весь тягар забезпечення сім`ї лежав на дружині [PERSON] , в тому числі догляд за акваріумами вдома та торгівля на ринку. Крім того, саме вона як дружина після смерті чоловіка викликала лікаря та поліцію, а також вони разом з дитиною визнані потерпілими в кримінальному провадженню стосовно смерті [PERSON] . До того ж, на їх думку, факт проживання позивача за первісним позовом підтверджується документами, квитанціями про сплату комунальних послуг. Зазначено, що викладені у відзиві факти про наявність у [PERSON] іншого житла або нерухомості у власності є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи це, просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Крім того, 23 жовтня 2018 року відповідачем за зустрічним позовом та її представником [PERSON] було надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому викладені обставини аналогічні тим, що викладені у відповіді на відзив на первісний позов. Додатково зазначено, що [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] було подано заяву до Самарського відділення поліції, де були викладені обставини конфліктності даної ситуації та створення перешкод у користуванні житлом з боку позивача за зустрічним позовом. 25 жовтня 2018 року до суду від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. надійшли пояснення на зустрічну позовну заяву [PERSON] , згідно яких зазначає, що зустрічні позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом є свідченнями її наміру порушити вимоги Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», вимоги ЖК Української РСР та вимоги Конвенції ООН «Про права дитини». Крім того, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній дозвіл органу опіки та піклування на позбавлення дитини права користування житловим приміщенням. Разом з цим, на думку представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. позивачем за зустрічним позовом не надано обґрунтовану відмову органу реєстрації місця проживання щодо зняття відповідача за зустрічним позовом з реєстраційного обліку у позасудовому порядку, тому наявність спору між сторонами не доведена документально. З огляду на викладене, вважає, що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. 02 листопада 2018 року від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якої вказує, що доказів вчинення перешкод позивачем за зустрічним позовом [PERSON] відповідачу за зустрічною позовною заявою не надано, навпаки вважає, що перешкоди чиняться саме позивачу за зустрічним позовом. Крім того, наголошує на тому, що її онук був зареєстрований за спірною адресою без її згоди, оскільки згода власника не потрібна на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей. Надані [PERSON] докази вважає неналежними, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування. Додатково зазначає, що останній рік перед смертю [PERSON] проживав разом із [PERSON] , який був помічником померлого у торгівлі рибками, та саме він доглядав за акваріумами та рибками. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом свідомо порушує права позивача за цим же позовом як власника квартири, а тому просив зустрічний позов задовольнити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року цивільну справу прийнято до провадження судді Книш А.В. та призначено підготовче судове засідання. 18 грудня 2018 року відповідачем за зустрічним позовом та її представником [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких додатково наголосили на тому, що [PERSON] не ставить питання щодо того, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні квартирою. Зазначають, що вони з померлим жили однією сім`єю, спільним життям та інтересами, однак разом з цим не заперечують, що [PERSON] був другом померлого чоловіка [PERSON] та дійсно іноді він залишався в квартирі ночувати, оскільки вони дружили, спілкувалися та він дійсно допомагав йому продавати рибок на базарі. Але вказані факти, на думку відповідача за зустрічним позовом, не суперечать тому, що вона не здійснювала допомогу померлому чоловіку. Вважають, що відвідування дитячого садка, школи по вул. Передовій та секцій не доводить проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або гуртожитку по [ADDRESS] . Дані обставини викликані саме інтересами та розвитком дитини. Та обставина, що дитина була зареєстрована за спірною адресою не з народження, вказує лише те, що у подружжя були свої життєві плани та інтереси, це було їх рішенням. Додатково, це підтверджує їх проживання спільною родиною. Щодо наявного домоволодіння у [PERSON] зауважує, що воно передано у розпорядження іншим особам та взагалі цей будинок знаходиться у нежилому стані. Доводи позивача за зустрічним позовом стосовно проживання дитини на [ADDRESS] вважають надуманими, оскільки цю квартиру здають в оренду іншим особам. Твердження щодо того, що [PERSON] має намір заволодіти майном, на їх думку, безпідставне, оскільки право власності [PERSON] ніхто не заперечує. Також посилається на обставини, викладені у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву. Враховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року витребувано у КЗ «Дніпровський центр медико-санітарної допомоги №11» та КЗ «Дніпровський центр медико-санітарної допомоги №7» інформацію про наявність медичних карток та щодо перебування (або не перебування) на обліку амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] ; у КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №391» Дніпровської міської ради інформацію про те чи навчався в даному закладі [PERSON] , [INFO] , та повідомлене батьками [PERSON] , [INFO] , його місце проживання; у КЗО «Спеціалізована школа №115» Дніпровської міської ради інформацію про повідомлене батьками учня [PERSON] , [INFO] , місце проживання останнього. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року заяву представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним) [PERSON] про виправлення описки в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права проживання та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах як законний представник малолітнього [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування задоволено та виправлено в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року помилково зазначену назву закладу, в якому представник відповідача за первісним позовом [PERSON] просив витребувати докази, а саме з «Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла- садок) №391» Дніпровської міської ради» на вірний «Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №393» Дніпровської міської ради. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та її представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відповіді на відзив до первісної позовної заяви, відзиві на зустрічну позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісних позовних вимог [PERSON] повністю, зустрічний позов просили задовольнити. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради Медведєва В.О., належним чином та завчасно сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та вказала про підтримання первісних позовних вимог. Представник третьої особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином та завчасно сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, вислухавши позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] , її представників [PERSON] та [PERSON] , відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та її представника [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідачу за зустрічним позовом (позивачу за первісним позовом) [PERSON] на підставі договору дарування від 25 червня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., належить 18/60 частин будинку [ADDRESS] . Дану частину будинку відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) отримала в дар від свого сина [PERSON] (т.1 а.с.51,68,250). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 28 травня 2009 року у позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] та у [PERSON] народився син - [PERSON] , який з 17 березня 2016 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.11,15-18). [INFO] помер [PERSON] (т.1 а.с.12). Згідно довідок, виданих головою квартального комітету 25 липня 2018 року та 30 квітня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , з 1990 року до дня смерті проживав [PERSON] . Разом з ним, як члени сім`ї проживали та продовжують проживати його дружина [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] (т.1 а.с.128, т.2 а.с.21). Актом обстеження умов проживання, складеного уповноваженими особами виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, від 24 липня 2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають (під час обстеження) [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.129). Позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) [PERSON] на праві власності належать земельна ділянка, площею 0,3486 га за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, селищна рада [ADDRESS] , [ADDRESS] , площею 0,25 га, та житловий будинок загальною площею 37,1 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.52-53,69-70). 29 квітня 2015 року [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] продати жилий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, площею 0,5986 гектарів в межах згідно з планом з цільовим призначенням 0,25 га для садівництва та обслуговування житлового будинку, 0,3486 га для підсобного господарства (т.1 а.с.144). Згідно листа КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №393» Дніпровської міської ради №19 від 12 червня 2019 року, [PERSON] у КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №393» Дніпровської міської ради не перебував (т.2 а.с.52). Відповідно до листа КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7», №1148 від 04 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , спостерігався у лікаря педіатра АЗПСМ №4 КНП «ДЦПМСД №7» ДМР [PERSON] до 27 лютого 2019 року, після цього він уклав декларацію з лікарем іншого медичного закладу (т.2 а.с.54). Згідно листа КНП «ДЦПМСД №11» Дніпровської міської ради №3/14 від 07 червня 2019 року та листа КЗО «Спеціалізована школа №115» Дніпровської міської ради №296 від 12 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.55-56). Позивач за первісним позовом [PERSON] зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.10 на звороті). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є хрещеною матір`ю малолітнього [PERSON] Знає, що відповідач за первісним позовом намагається виселити дитину з його матір`ю, які хочуть жити в спірній квартирі. Також вказала, що з моменту народження дитини позивач постійно проживала з померлим чоловіком за адресою: [ADDRESS] на [ADDRESS] . Передовій в неї живуть якійсь родичі, які іноді забирають дитину зі школи. Пояснила, що раніше вона часто бувала у них вдома на [ADDRESS] , зараз рідко там буває, а тому чи є там речі дитини не знає. Чи проживав там свідок [PERSON] їй також не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач за первісним позовом [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Свідку відомо, що позивач за первісним позовом [PERSON] живе разом з дитиною з іншим чоловіком десь в Березанівці, де дитина там же й ходить до школи. Також пояснила, що останній раз вона була в квартирі на [ADDRESS] за півроку до смерті свого племінника та знає, що там з останнім жив лише [PERSON] . В спірній квартирі у племінника бувала за його життя постійно, інколи раз на півроку, інколи раз на місяць-півтора місяця, речей позивача за первісним позовом [PERSON] та дитини у спірній квартирі вона не бачила. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що [PERSON] є його матір`ю, а померлий [PERSON] - рідним братом. Пояснив, що раз на місяць бував у брата [PERSON] вдома, але жодного разу не бачив там позивача за первісним позовом [PERSON] , її речей або речей дитини. Вказав, що після смерті свого брата він одного разу приїхав до спірної квартири та слідом приїхала позивач [PERSON] зі своїм співмешканцем, забрала домову книгу, ключі та сказала свідку, що за даною адресою проживала дитина і будинок тепер належить дитині. Свідок [PERSON] пояснив суду, що померлий [PERSON] був його другом з 2003 року та він допомагав йому продавати рибок на ринку. Знає, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] познайомилися у 2007 році, але вона не проживала з [PERSON] , лише іноді приходила та залишала інколи в нього на вихідні дитину, в квартирі були дитячі іграшки. Зазначив, що з 2004 року до 27 листопада 2017 року він жив у [PERSON] спочатку по п`ятницям, а потім проживав у квартирі [PERSON] постійно, доки позивач [PERSON] не вигнала його. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що знає позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] як дружину померлого [PERSON] , з яким перебував у трудових відносинах, а відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - як його матір. Зазначив, що з 1998 року по 2004 рік він працював у [PERSON] експедитором, а в 2008 році свідок викупив його фірму за домовленістю та в цей же час познайомився з його майбутньою дружиною. Знає, що померлому [PERSON] [PERSON] допомагала із здачею звітів за результатами господарської діяльності. Пояснив, що неодноразово був вдома у [PERSON] , бачив там його матір, у квартирі постійно була [PERSON] , яка вела себе як господиня у квартирі, та дитину. Крім того, пояснив, що знає свідка [PERSON] та те, що останній допомагав [PERSON] у розведенні рибок. Свідку відомо, що [PERSON] після смерті чоловіка переїхала в квартиру на [ADDRESS] , чому перестала проживати у спірній квартирі він не знає. В останні роки перед смертю [PERSON] [PERSON] та дитину у померлого вдома не бачив, де вони живуть зараз він також не знає. В 2011 році по справам приїжджав до [PERSON] вже на [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що позивач за первісним позовом [PERSON] є дружиною його померлого друга [PERSON] , якого він знає з 1982 року. Знає, що [PERSON] разом із сином проживали за адресою: [ADDRESS] , із [PERSON] , вели спільне господарство, разом відпочивали. Свідок забирав дитину з родильного дому, однак у зазначеній квартирі були погані умови проживання, тому позивач за первісним позовом переїхала жити на [ADDRESS] . Згодом приблизно в 2007-2008 році, коли дитина підросла, вони переїхали проживати на [ADDRESS] . [PERSON] не знає, але знає, що іноді у гостях в [PERSON] бачив якогось чоловіка на ім`я [PERSON] , який іноді ночував у нього та з яким померлий випивав. Вказує, що раніше, приблизно у 2005 - 2007 роках, він 1-2 рази на місяць приїжджав до друга, однак останні два роки не був у квартирі. Знає, зі слів померлого, що дитина навчається у якійсь спеціалізованій школі. У спірній квартирі бачив речі [PERSON] , іграшки дитини, взуття дитяче, тому вирішив, що вони там проживали. Про існування іншого чоловіка у позивача за первісним позовом йому не відомо. Також повідомив, що спірну квартиру [PERSON] купив за власні кошти та потім подарував її матері, оскільки мав намір виїхати до Ізраїлю. Так як він не зміг виїхати до Ізраїлю продовжив проживати у свої квартирі, але вона формально залишися оформлена на його матір. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є двоюрідною сестрою відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та проживає біля спірної квартири на [ADDRESS] , їй видно вікна даної квартири. Вказала, що після смерті [PERSON] бачила, що у квартирі на [ADDRESS] хтось проживає та навіть одного разу, коли вона не могла знайти ключі від свого будинку, заходила до спірної квартири, просила копію своїх ключів, які там знаходяться, та бачила там молоду жінку. Зазначила, що була у [PERSON] за його життя часто в гостях, однак його сина там ніколи не бачила. Після смерті [PERSON] вона була присутня при відкритті дверей квартири, оскільки ключі відповідача [PERSON] не підходили та відчиняли їх за допомогою спеціаліста. Коли відчинили квартиру всі речі були складені, як за життя [PERSON] , однак була явна запущеність: виглядало як не жиле приміщення, дитячих речей там не було, тільки іграшки старі для трирічного віку, електроенергії не було, холодильник був вимкнений, акваріум запущений. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є якоюсь родичкою його дружини, з якою він знайомий близько 15 років, знав її чоловіка [PERSON] , іноді допомагав їм. Зазначив, що він проживає на [ADDRESS] . Передовій на підставі договору оренди. Дитина [PERSON] зараз живе у бабусі, а раніше проживав на [ADDRESS] він буває досить часто та знає, що з 2008-2010 року по час смерті [PERSON] разом з ним та дитиною проживали однією сім`єю в даному будинку, де й продовжили проживати й після смерті [PERSON] . Пояснив, що дитина навчається в школі №115 та після школи приходить до нього, вчить уроки, а потім [PERSON] приходить та забирає дитину, інколи свідок сам відвозить дитину додому. Знає, що дитина відвідує кінний клуб на вул. Передовій, а тому й школу обрали в тому районі. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом суд враховує наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно із частиною першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом враховується, що згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Однак, в судовому засіданні встановлено померлий батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] станом на час реєстрації місця проживання дитини в спірній квартирі та на час своєї смерті не був її власником. А тому з часу смерті [PERSON] дитина втратила право на проживання в спірному житлі. Членом сім`ї відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , як власника нерухомого майна, в розумінні ч.2 ст. 64 ЖК УРСР дитина [PERSON] не є, факт постійно проживання дитини та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] разом і ведення ними спільного господарства в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження та сторонами відсутність такого факту не оспорюється. Та обставина, що позивач за первісним позовом [PERSON] має намір продати домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , судом до уваги не приймається, оскільки на час розгляду справи вона ще є власником даного житлового приміщення. Доводи позивача за первісним позовом [PERSON] з приводу того, що дане домоволодіння перебуває в стані не придатному для проживання належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того, суд звертає увагу на те, що в наданій суду копії довіреності на підтвердження наміру позивача за первісним позовом [PERSON] продати належне їй на праві власності домоволодіння зазначено, що вона має намір продати жилий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, а не - №83, власником якого вона є (т.1 а.с.144). Та обставина, що померлий [PERSON] подарував спірну квартиру матері - відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] , але фактично продовжував в ній проживати не спростовує право власності відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на спірну квартиру, докази визнання договору дарування від 25 червня 1998 року недійсним суду не надано. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , які є послідовними та узгодженими між собою, встановлено, що дитина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ніколи не проживала, а лише іноді була в померлого батька [PERSON] в гостях та залишалася на вихідні. З показів свідка [PERSON] також встановлено, що останні роки перед смертю [PERSON] [PERSON] та дитину у померлого вдома він не бачив. З показань свідка [PERSON] вбачається, що він прийшов до висновку про те, що позивач за первісним позовом [PERSON] та дитина проживали у спірній квартирі останні два роки лише на підставі того, що він там бачив речі [PERSON] , іграшки дитини та дитяче взуття. Однак факт знаходження вказаних речей в спірному житлі не доводить факт проживання даних осіб в ньому. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом до уваги не беруться та оцінюються судом критично, оскільки свідок [PERSON] перебуває в дружніх відносинах з позивачем за первісним позовом, а дружина свідка [PERSON] перебуває в родинних відносинах з позивачем за первісним позовом [PERSON] , а тому такі свідки є заінтересованими особами в розгляді справи. Акт обстеження умов проживання, складений уповноваженими особами виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, від 24 липня 2018 року, як доказ проживання позивача за первісним позовом [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , судом до уваги не приймається, оскільки в даному акті зроблено застереження, що зазначені в акті обставини встановлені лише під час обстеження, а тому даний акт не може бути доказом постійного проживання дитини та її матері за спірною адресою (т.1 а.с.129). Довідки, видані головою квартального комітету 25 липня 2018 року та 30 квітня 2019 року також не можуть бути належним та допустимим доказом проживання позивача за первісним позовом [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Такі довідки є лише доказом реєстрації місця проживання дитини за вказаною адресою (т.1 а.с.128, т.2 а.с.21). Таким чином, з огляду на наявність у позивача за первісним позовом [PERSON] іншого приватизованого будинку, наявність права на проживання за місцем її реєстрації в будинку [ADDRESS] , де дитина за нормами ч.4 ст. 29 ЦК України також має право на проживання, а також тієї обставини, що дитина тривалий час проживала за іншою адресою, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для визнання за малолітнім [PERSON] , [INFO] , та за його законним представником [PERSON] права на проживання та користування квартирою [ADDRESS] . Інші доводи позивача за первісним позовом [PERSON] та її представників висновки суду не спростовують та судом до уваги не приймаються. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд враховує наступне. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] , втратила право на проживання в спірному житлі з часу смерті батька [PERSON] , не є членом сім`ї [PERSON] , тривалий час проживала за іншою адресою, тієї обставини, що в задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, зустрічні позовні вимоги [PERSON] , яка є власником спірного майна, підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовлено, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволено, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved