Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 300205,5 гривень, з яких: сума боргу - 245000,00 гривень, сума пені - 34199,32 гривень, сума втрат від інфляції - 18130,00 гривень, сума 3% річних - 2876,18 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 23.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений строковий договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 540000 гривень на строк до 25.04.2018 року. Цей факт підтверджено договором позики грошей від 23.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. Відповідач станом на 05.02.2019 року повернув всього позивачу грошові кошти в сумі 295000 гривень. Станом на день подачі позову відповідач [PERSON] не повернув позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 245000 гривень. Відповідач зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, що складає 2876,18 гривень, а також втрати від інфляції за весь час прострочення, що становить 18130,00 гривень. Також, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки, право на стягнення пені в позивача виникло з наступного дня після 25.04.2018 року, а до суду позов подано 06.02.2019 року, то пеня підлягає стягненню за період часу з 26.04.2018 року по 05.02.2019 року. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню, яка станом на 05.02.2019 року становить 34199,32 гривень. Ухвалою суду від 22.02.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник до суду не з'явилися, представник надав заяву, згідно якої просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, не подав відзив на позов, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду, а також відстеження поштових відправлень. Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 130 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що23.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений строковий договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 540000 гривень на строк до 25.04.2018 року, що підтверджується договором позики грошей від 23.02.208 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. (а.с.10 - договір). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 1051 ЦК України встановлює, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунків (а.с.6-7) станом на 05.02.2019 року відповідач [PERSON] не повернув позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 245000 гривень; за користування грошима (3% річних) борг склав 2876,18 гривень; втрати від інфляції за період прострочення виконання грошового зобов'язання склали 18130,00 гривень; пеня підлягає стягненню за період часу з 26.04.2018 року по 05.02.2019 року в сумі 34199,32 гривень; а всього: 300205,50 гривень (а.с.6-7 - розрахунок). Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог[PERSON] щодо повернення відповідачем простроченого боргу за договором позики. При цьому, суд вважає, що відповідачем [PERSON] у розумінні положень ст.ст.76,81ЦПК України не надано суду належних та достовірних доказів на спростування позовних вимог позивача. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачагрошові кошти у розмірі 300205,5 гривень, з яких: сума боргу - 245000,00 гривень, сума пені - 34199,32 гривень, сума втрат від інфляції - 18130,00 гривень, сума 3% річних - 2876,18 гривень. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved