Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON] та про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані наступним. З 19.09.2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають різні характери, протилежні погляди на життя, різне відношення до сім»ї та подружніх обов'язків, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя та встановлення місця проживання дитини немає, дитина залишається проживати з матір»ю. Тому, при вирішенні питання по розірвання шлюбу позивач просить вирішити питання аліментів на утримання дитини до досягнення сином повноліття. Позивач, підтримавши позовні вимоги з наведених підстав, просила позов задовольнити. Відповідач до початку судового засідання у справі звернувся до суду з письмовою заявою, посвідченою нотаріально, в якій визнає позов в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення, а судове засідання просить провести у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 19 вересня 2006 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1896 (а.с. 5). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно викладених позивачем обставин, які визнані відповідачем, сім'я фактично розпалася внаслідок різних поглядів на життя, відсутність спільних інтересів та бажання зберігати шлюб, оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин, заява про визнання позову приймається судом і згідно з положеннями ст. 174 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Належними доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги той факт, що відповідач має постійний стабільний заробіток, інших дітей на утриманні не має, працездатний, суд дійшов до висновку про те, що розмір аліментів, який просить визначити позивач, у 1/3 частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, забезпечить права дитини. Тож, вимога про стягнення аліментів також підлягає задоволенню. Аліменти підлягають стягненню з дня звернення позивача до суду, тобто, - з 13.06.2016 р. і підлягають стягненню до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також необхідно стягнути судові витрати в дохід держави за подання позову про стягнення аліментів, оскільки позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від їх сплати.

Outcome: approved