Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до закінчення сином навчання у ВНЗ, тобто до 30 червня 2022 року. Позов подано з підстав порушення батьком обов`язку по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем має спільну дитину [PERSON] , який є повнолітнім та продовжує навчання у ВНЗ на денній формі навчання. Син проживає з матір`ю, відповідач мешкає окремо, регулярної матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, у письмовій заяві, поданій до суду, підтримала позов та просила слухати справу за її відсутністю. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради 21.06.2000 року, актовий запис про народження 477. Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, батьки дитини розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено відповідний актовий запис за №217 від 31.08.2005 року. До досягнення [PERSON] повноліття позивач отримувала від відповідача: аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, що підтверджується виконавчим листом по справі №2-1196/2004, виданим Приморським районним судом м. Одеси 01.12.2004 року, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 700,00 грн. щомісячно, що підтверджується виконавчим листом по справі №2-1195/04, виданим Приморським районним судом м. Одеси 01.12.2004 року, а також аліменти на своє утримання у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.01.2004 року і до змін стану здоров`я дитини, що підтверджується виконавчим листом по справі №2-1193/04, виданим Приморским районним судом м. Одеси 01.12.2004 року. [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №107 від 11.09.2018 року про склад сім`ї та прописку, виданою ЖБК «Центральний», довідкою №56062 про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданою Приморським районним відділом в м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області 11.05.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є студентом денної форми навчання освітнього ступеню бакалавр спеціальності транспортні технології ННІ морського бізнесу 1 курсу 2 групи Одеського національного морського університету, строк закінчення навчання - 30.06.2022 року, що підтверджується довідкою №52 від 01.03.2019 року, виданою навчальним закладом. Позивач надавала до суду клопотання про витребування доказів (про витребування від Адміністрації ДПС України інформації про перетинання корону України відповідачем), але до початку розгляду справи по суті [PERSON] надала до суду заяву з проханням не розглядати зазначене клопотання. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи, що [PERSON] навчається у ВНЗ на денній формі навчання, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має і потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надав заперечень щодо можливості надавати таку допомогу, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання, як повнолітньої особи, яка продовжує навчання, у розмірі 2000,00 грн. Розмір аліментів встановлюється судом, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи те, що до досягнення повноліття позивачка отримувала аліменти та відшкодування додаткових витрат на утримання сина у розмірі 1700,00 грн., та аліменти на своє утримання у розмірі 300,00 грн. Суд не може вважати належними доказами того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому, ніж 2000,00 грн. розмірі, надані позивачкою: контракт найму відповідача на посаду другого помічника капітана, оскільки це контракт укладався у 2004 році строком на 6 місяців, довідку про те, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, оскільки у суду відсутня інформація про доходи відповідача, а також відомості про наявність у відповідача у власності судового будинку, оскільки відомості про наявність у відповідача у власності іншого майна відсутні. Відомості щодо отримання [PERSON] стипендії позивач до суду не надала. Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього доказового матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial