Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 9 квітня 2020 року звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.10.2010 між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту, який було збільшено до 9000 грн. Позивач вказував, що відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, станом на 17.03.2020 заборгованість складає 30525,22 грн, з яких: 18167,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4667,86 грн пеня, 500 грн та 1429,77 грн суми штрафів, 5760,54 грн проценти згідно зі ст. 625 ЦПК України. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.10.2010 в розмірі 30525,22 грн та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2020 року справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] \~9 червня 2020\~ року\~подано до\~суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 9 червня 2020 року заяву [PERSON] із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. 19 червня 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд залишити позов без розгляду. Заперечення з приводу позовних вимог не висловлював. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2020 року в задоволенні заяви [PERSON] про залишення позову без розгляду відмовлено. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21.10.2020 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 23). В межах кредитного договору відповідачем [PERSON] було отримано кредитні картки з терміном дії, зокрема, до липня 2021 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджено даними виписки по рахунку та не оспорюється відповідачем. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Станом на 17.03.2020 борг за тілом кредиту складає 18167,05 грн, що підтверджено випискою по картковому рахунку (а.с. 14-20). Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти в розмірі 18167,05 грн у вигляді кредитного ліміту отримано, але повернуто не було, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 4667,86 грн та сум штрафів суд виходить з такого. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 21.10.2010 процентна ставка не зазначена (а.с. 23). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення сум пені та штрафів заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 5760,54 грн як нарахованих відсотків в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність особи за прострочення грошового зобов`язання. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] 29.08.2017 отримав кредитну картку строком дії до 07/21, отже, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Тому суд приходить до висновку, що до правовідносин, які склалися між сторонами по справі, не підлягають застосуванню норми ст. 625 ЦК України, а позовні вимоги про стягнення суми відсотків в розмірі 5760,54 грн, які нараховані в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (59,51 %) в сумі 1250 грн 90 коп.

Outcome: partial