Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.12.2000 року №1973 до об'єктів комунальної власності належить гуртожиток [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2015 року залишено без змін, у цивільній справі №127/9398/14-ц за позовом виконавчого комітету Вінницької міської ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS], оскільки він не проживав у останній понад шість місяців. На підставі вищезазначеного рішення суду відповідача було знято з реєстрації місця проживання. Однак, при перевірці кімнати обслуговуючою організацією ТОВ «ЖЕО» було з'ясовано, що після того, як рішення суду набуло законної сили, відповідач самовільно заселився у кімнату [NUMBER] у гуртожитку [ADDRESS], про що складено відповідний акт від 16.02.2015 року. Зазначену кімнату відповідач займає самоправно, адже не має жодних правових підстав та документів для проживання в спірній кімнаті, оскільки ордер на заселення в спірну кімнату позивачем йому не видавався. Працівниками ТОВ «ЖЕО» відповідачу було вручено припис від 16.02.2015 року з вимогою звільнити самовільно зайняте жиле приміщення, однак вимоги даного припису виконані не були. Також, 19.02.2015 року інспектором ТОВ «ЖЕО» Бондаренко Н.А. відносно відповідача було складено протокол серії ОС №000420 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.151 КУпАП. Оскільки, гуртожиток по [ADDRESS], зокрема і спірна кімната [NUMBER] належать територіальній громаді м. Вінниці в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради, тому з метою захисту своїх прав та інтересів щодо володіння та розпоряджання належною йому власністю позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кріпак О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд останні задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що кімната [NUMBER] у будинку [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.12.2000 року №1973 відноситься до об'єктів комунальної власності. Обслуговування даного гуртожитку здійснює ТОВ «ЖЕО». Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2015 року залишено без змін, у цивільній справі №127/9398/14-ц за позовом виконавчого комітету Вінницької міської ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS], на підставі ст.71 ЖК УРСР. Так, відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. На підставі вищезазначеного рішення суду відповідача було знято з реєстрації місця проживання, в даний час відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС у Вінницькій області (а.с.16). Однак, при перевірці вищезазначеної кімнати обслуговуючою організацією ТОВ «ЖЕО» було з'ясовано, що після того, як рішення суду набуло законної сили, відповідач самовільно заселився у кімнату [NUMBER] у гуртожитку [ADDRESS], про що складено відповідний акт від 16.02.2015 року (а.с.10). Згідно ст.58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення в жиле приміщення в будинку державного житлового фонду є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету відповідної Ради. Зазначену кімнату відповідач займає самоправно, адже не має жодних правових підстав та документів для проживання в спірній кімнаті, оскільки ордер на заселення в спірну кімнату позивачем йому не видавався. Працівниками ТОВ «ЖЕО» відповідачу було вручено припис №68 від 16.02.2015 року з вимогою звільнити самовільно зайняте жиле приміщення в триденний термін до 19.02.2015 року, однак вимоги даного припису виконані не були (а.с.9). Також, 19.02.2015 року інспектором ТОВ «ЖЕО» Бондаренко Н.А. відносно відповідача було складено протокол серії ОС №000420 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.151 КУпАП, відповідно до змісту якого встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в кімнаті [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS] без відповідних правових підстав та документів, що засвідчували б право власності або право користування жилим приміщенням, що є самовільним вселенням (а.с.8). Відповідно до п.44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, громадяни, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Вищезазначена норма також кореспондується із ч.3 ст.116 ЖК УРСР. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад належить розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності та видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Оскільки, гуртожиток по [ADDRESS] і спірна кімната належать територіальній громаді м. Вінниці в особі Вінницької міської ради на праві комунальної власності, то дії відповідача порушують права та інтереси територіальної громади м. Вінниці щодо володіння та розпорядження належної їй власності, оскільки не дають можливості вільно розпоряджатись житловим приміщенням. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Окрім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн., що підтверджуються платіжним дорученням №514 від 02.03.2015 року (а.с.27) також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved