Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила у суд даний позов і просить: 1.Визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку по [ADDRESS] 2.Зобов'язати Корсунь-Шевченківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області зняти відповідачів з реєстрації у будинку по [ADDRESS]. Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що рішенням районного суду від 11 листопада 2013 року за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] в м. Корсунь-Шевченківський Черкаська область визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] та в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] в м. Корсунь-Шевченківський Черкаська область визнано право власності на 5/6 частин даного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами. Відповідачі більше п'яти років у даному помешканні не проживають,про поважні причини своєї відсутності не повідомляли, а тому втратили право користування цим нерухомим майном. У суді представник позивача [PERSON] вимоги свого довірителя підтримав і надав суду пояснення аналогічні змісту заяви. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду у судове засідання не з'явились. Від них також не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, а тому суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON], повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду у судове засідання також не з'явилася, від отримання судової повістки відмовилася. Від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в суд не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У суді встановлено, що відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 січня 2014 року позивач [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Підставою для виникнення права власності на нерухоме майно є рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2013 року, згідно якого суд визнав за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] та в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] право власності на 5/6 частин даного нерухомого майна. Рішення суду вступило в законну силу. За життя спадкодавців відповідачі були зареєстровані в їх будинку в 1997,2004 та 2007 роках. Позивачка в шестимісячний термін з дня смерті спадкодавців прийняла спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу і державною нотаріальною конторою були заведені спадкові справи №246/2010р., №415/2012р., тобто вона отримала правомочності власника користуватися та володіти спадковим майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі, як члени сім'ї колишніх власників є зареєстрованими у вищезазначеному будинку, але не проживають в ньому більше п'яти років,оскільки мають інше житло, у будинку відсутні їх речі. Крім того, відсутні будь-які домовленості з позивачкою стосовно збереження за ними права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Крім того, відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. А тому, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову, відповідач не пред'явив зустрічний позов та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. При частковому задоволенні позову суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати в справі.

Outcome: partial