Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON], посилаючись в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що з 28 вересня 1991 року вона та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, просить шлюб розірвати, так як спільне життя подружжя не склалось, з 1992 року сторони однією сімєю не проживають, між ними немає порозуміння, що негативно впливає на сімейні відносини, їхня сімя існує формально та збережена бути не може. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, наміру зберегти сімю не має, після державної реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, наміру зберегти сім'ю не має. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 28 вересня 1991 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалось, з 1992 року сторони однією сімєю не проживають, між ними немає порозуміння, що негативно впливає на сімейні відносини. Досягти примирення та порозуміння сторони не можуть, наміру зберегти шлюб не мають, їхня сімя існує формально та збережена бути не може. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд вважає можливим розірвати шлюб, укладений між сторонами. Після державної реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище [PERSON].

Outcome: approved