Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] квітня 2018 року звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Крім того просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який розірвано 22 вересня 2014 року. [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], з 2014 року з сім'єю не проживає, сина не навідує, матеріальної допомоги не надає, подарунків та поштових переказів не здійснює, не цікавиться станом здоров'я. Вихованням [PERSON] займається позивач з своїм чоловіком [PERSON], дитині створено необхідні умови для фізичного та духовного розвитку дитини, забезпечено належний матеріальний стан. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, з метою захисту прав та законних інтересів сина просить позов задовольнити - позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - представник служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, однак від них поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просять задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, подав заяву, у відповідності до якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що проживає в [ADDRESS] Просить розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України, оскільки: Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/320/14 від 22 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 36 - розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 січня 2011 року, виданого Оріховецькою сільською радою Підволочиського району батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON]» згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 квітня 2015 року). Згідно довідки, виданої Скориківською ЗОШ І-ІІІ ступенів за час навчання у школі [PERSON], учня1 класу батько [PERSON] вихованням сина не займався. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 139 від 12 лютого 2018 року [PERSON] проживає в житловому будинку в с. Скорики разом із чоловіком [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], та батьками чоловіка. За час проживання в с. Скорики, а саме з 2015 року, батько дитини [PERSON] не проживає з сином, не відвідує його, не бере участі у його вихованні, не допомагає матеріально. Протягом трьох років брав участь у вихованні та отримував матеріально [PERSON] вітчим [PERSON] З довідки, виданої Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» убачається, що за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року на ім'я [PERSON] через відділення поштового зв'язку ПАТ «Укрпошта» грошові перекази від [PERSON] не надходили. З висновку органу опіки і піклування Підволочиської районної державної адміністрації від 02 травня 2018 року № 01-477/01-01-17 встановлено, що в шлюбі між [PERSON], та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] Відповідно до рішення Підволочиського районного суду від 22 вересня 2014 року шлюб між подружжям розірваний, син залишився проживати з матір'ю, яка забезпечує належний матеріальний стан дитини, піклується про його духовний та фізичний розвиток. Батько малолітнього з часу розлучення, не провідував жодного разу дитину за місцем проживання, станом здоров'я дитини не цікавився, поштових переказів не здійснював. Малолітній [PERSON] навчається у 1 класі Скориківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, за час відвідування навчального закладу батько не цікавився шкільним життям сина, не відвідував батьківські збори, шкільні заходи. У зв'язку з тим, що батько дитини не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина органом опіки та піклування райдержадміністрації 29 березня 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації розглянуто питання про надання висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] та відповідність його інтересам дитини, де винесено відповідне рішення за № 20-18. Вище вказане свідчить про те, що батько батьківські обов'язки, передбачені законом та моральним засадам суспільства, щодо дитини свідомо не виконує, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, його виховання. Без участі колишнього чоловіка мати малолітнього не може здійснити певні юридичні дії щодо захисту прав та інтересів дитини для яких необхідне обов'язкове погодження батька. Орган опіки, піклування райдержадміністрації вважає, що людина, яка не бере участі у вихованні, утриманні, не цікавиться потребами сина не має морального права на прийняття рішень, від яких може залежати подальша його доля. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення [PERSON] від обов'язків виховання дитини, закріплених ч. 1-3 ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з тим, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання і виховання малолітнього, не проявляє турботи про його здоров'я та фізичний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини Підволочиська райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно його сина [PERSON], [INFO]. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться його станом здоров'я, не допомагає матеріально, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов'язками. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З цих підстав, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, слід позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» 01 січня 2018 року становить 1860 грн. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони би мали тоді, коли утримувалися обома батьками. Судом не встановлено, а відповідачем не подано ніяких доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітнього сина. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] з урахуванням матеріального положення відповідача, стану здоров'я дитини, слід задовольнити, шляхом стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 12 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 гривень. Також, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved