Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач в квітні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL3724. Згідно з п.1.1. Генерального договору «Банк зобов`язується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює: 167 000 (сто шістдесят сім тисяч) доларів США.» 15 квітня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № ВL3724/К-1, згідно з якою банк надав кредит в сумі 100 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку кредитні кошти до 04 січня 2018 року. 24 липня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між банком та позичальником укладено додаткову угоду № ВL7489/К-1, згідно з якою банк надав кредит в сумі 30 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку кредитні кошти до 01 липня 2018 року. 19 серпня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № ВL8454/К-1, згідно з якою Банк надав кредит в сумі 37 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти до 01 серпня 2018 року. 11 жовтня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва було розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , ухвалено рішення позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з Відповідача заборгованість за Генеральним договором № ВL3724 від 15.04.2008 року та укладених в його рамках додатковою угодою №BL3724/K-1 від 15.04.2008 року, додатковою угодою № BL7489/K-1 від 24.07.2008 року, додатковою угодою №BL8454/K-1 від 19.08.2008 року в розмірі: 1 738 009 (один мільйон сімсот тридцять вісім тисяч дев`ять) грн., що в еквіваленті в доларах США за офіційним курсом НБУ станом на 27.11.2012 року складає: 217 441 (двісті сімнадцять тисяч чотириста сорок один) доларів США та 50 центів. 03 квітня 2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва залишино рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 р. про стягнення заборгованості без змін. Проте, станом, на дату подання цієї позовної заяви рішення суду по справі не виконано. Таким чином, сума заборгованості станом на 11.10.2013 р. вже встановлена судом та складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків та підвищених відсотків. Станом на день звернення ПАТ «Універсал Банк» із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано. Станом на 15.03.2017 року заборгованість за Генеральним договором №BL3724 від 15.04.2008 року складає: за укладеною в його рамках додатковою угодою №BL3724/K-1 від 15.04.2008 року: 87 805. 51 доларів США; за укладеною в його рамках додатковою угодою № BL7489/K-1 від 24.07.2008 року: 30 446. 57 доларів США; за укладеною в його рамках додатковою угодою №BL8454/K-1 від 19.08.2008 року: 37 138, 58 доларів США. Проте, ПАТ «Універсал Банк» вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 45 080,032 доларів США, серед яких: 25 473 доларів США за додаткової Угодою № BL 3724/ К-1 до Генерального договору; 8 832, 84 доларів США за додаткової Угодою № BL 7489/ К-1; 10 774, 26 доларів США за додаткової Угодою № BL8454/ К-1. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 45 080, 032 доларів США та судові витрати. Ухвалою від 23.05.2017 року по справі відкрито провадження. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22.02.2018 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за Генеральним договором № BL3724 від 15.04.2008 року, та укладеного в його рамках Додатковою угодою № BL3724/К-1 від 15.04.2008 року, Додатковою угодою № BL7489/ К-1 від 24.07.2008 року, Додатковою угодою № BL8454/ К-1 від 19.08.2008 року в сумі - 45 080, 32 доларів США та судові витрати. Ухвалою від 07.08.2019 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 02.12.2019 року скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22.02.2018 року та призначено справу до розгляду. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що Банк скористався правом дострокового стягнення кредиту і рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» 217441 дол. США 58 центів, а тому вважала, що після постановлення судового рішення відсутні підстави для нарахування відсотків у розмірі визначеному умовами договору. При постановленні рішення просила суд врахувати постанову Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL3724. Відповідно до п.1.1. Генерального договору «Банк зобов`язується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює: 167 000 (сто шістдесят сім тисяч) доларів США.» (а.с.10-15). 15 квітня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № ВL3724/К-1, згідно з якою банк надав кредит в сумі 100 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку кредитні кошти до 04 січня 2018 року. (а.с.16). 24 липня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між банком та позичальником укладено додаткову угоду № ВL7489/К-1, згідно з якою банк надав кредит в сумі 30 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку кредитні кошти до 01 липня 2018 року. 19 серпня 2008 року на виконання умов п.1.1. Генерального договору, між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № ВL8454/К-1, згідно з якою Банк надав кредит в сумі 37 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти до 01 серпня 2018 року. (а.с.19-20). Згідно розрахунку наданого позивачем (а.с.6-9) заборгованість відповідача станом на 15.03.2017 року складає 45 080. 032 доларів США, серед яких: 25 473 доларів США за додаткової Угодою № BL 3724/ К-1 до Генерального договору; 8 832, 84 доларів США за додаткової Угодою № BL 7489/ К-1; 10 774, 26 доларів США за додаткової Угодою №BL8454/ К-1. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак, як убачається з рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке залишено без змін 03.04.2014 року Апеляційним судом м.Києва, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за генеральним договором № BL3724 від 15.04.2008 року та укладених в його рамках додатковою угодою № BL8454/К-1від 19.08.2008 року в розмірі 1738009 грн., що еквівалентно в доларах США за офіційним курсом НБУ станом на 27.11.2012 року складає 217441 дол. США 50 центів. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з постанови від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняло правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняло боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляло кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором є безпідставними. В своєму позові Банк посилався також на ст. 625 ЦК України, разом з тим як убачається з розрахунку заборгованості розрахунок провів відповідно до ставки визначеної умовами договору. Вимогу про стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України позивач не заявляв та не надавав суду розрахунок відповідно до вказаної норми закону, а тому суд доходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed