Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики у сумі 13 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення з даним позовом до суду складає 365 950,00 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 60 462,38 грн., та 3% річних у розмірі 17 866,38 грн., а всього на загальну суму 444 278,76 грн., з підстав порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасного погашення заборгованості. 24 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 24 вересня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 11.09.2017 року [PERSON] написано розписку, відповідно до якої останнім зазначено, що у січні 2017 року він взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 13 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути 01.02.2017 року, однак за минуванням восьми місяців борг не повернув, та [PERSON] даною розпискою зобов'язався повернути борг щомісячними платежами по 300,00 доларів США., починаючи з 30.10.2017 року. (а.с. 8) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В порядку ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе за договорами позики зобов'язання, грошові кошти у розмірі 13 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення з позовом до суду становить 365 950,00 грн. позивачу не повернув, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, з урахуванням 3% річних у розмірі 17 866,38 грн., розрахованих за 594 дні прострочення виконання зобов'язання Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі №6-36736вов10 (у порядку перегляду судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами Судовою палатою у цивільних справах) викладено висновок, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 за позовом про стягнення суми боргу з урахування інфляційних втрат і 3 % річних. Таким чином, суд вважає неправомірною вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь боргу з урахуванням індексу інфляції, оскільки предметом договору була грошова сума у доларах США, а саме 13 000,00 доларів США, яка підлягає стягненню за даним рішенням суду згідно курсу долара США станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, тобто з урахуванням інфляції, тому така сума боргу не підлягає індексації. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою підлягають до часткового задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 13 000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 365 950,00 грн., та 3 % річних у розмірі 17 866,38 грн., а всього на суму 383 816,38 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 838,16 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial