Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і просять суд зобов'язати [PERSON] знести належну йому 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], та припинити право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS], при цьому, позивачу [PERSON] належить 2/3 частини будинку, відповідачу [PERSON] - 1/3 частина. Відповідач [PERSON], крім того, є власником житлового будинку [ADDRESS]. На земельній ділянці, що по [ADDRESS], на підставі дозволу, наданого рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132, позивачем проведено будівництво нового будинку. У відповідності до згаданого рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради, після закінчення будівництва нового житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS], старий будинок підлягає знесенню. На теперішній час відповідач відмовляється знести належну йому 1/3 частину старого будинку, що перешкоджає позивачу провести державну реєстрацію новозбудованого будинку та оформити на нього право власності. Крім того вказують, що на даний час [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування суміжними земельними ділянками, в якому, крім земельної ділянки по [ADDRESS], претендує ще й на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS], що позивач вважає незаконним. Представники відповідача [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і в задоволенні позову просять суд відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. На заперечення позовних вимог посилаються на те, що вимоги позивача ґрунтуються лише на можливому порушенні його прав у майбутньому. Позивач не вказує, за захистом якого порушеного права чи інтересу він звернувся до суду. Вважають, що не знесення старого будинку не перешкоджає позивачу у реєстрації нового будинку та оформленні на нього права власності. Також зазначають, що сам позивач не має наміру зносити старий будинок і в майбутньому планує використовувати його як літню кухню. Що стосується земельної ділянки, то відповідач, використавши своє право на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS], не може ніяким чином претендувати на приватизацію будь-якої частини земельної ділянки по [ADDRESS]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина вказаного будинку на підставі договору дарування від 04 грудня 1965 року, укладеному з [PERSON] Позивачу [PERSON] належить 2/3 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2001 року, як спадкоємцю після смерті [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 [PERSON] було дозволено будівництво нового будинку по [ADDRESS]. Цим же рішенням було зобов'язано [PERSON] та [PERSON] після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок по [ADDRESS] знести. Як слідує зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2001 року, крім 2/3 частин старого житлового будинку [ADDRESS], позивач [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував і незакінчений будівництвом новий житловий будинок [ADDRESS], належний померлій на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132, відсоток готовності якого на час спадкування становив 80%. Зі згаданого свідоцтва також слідує, що всі права та обов'язки по завершенню згаданого житлового будинку бере на себе [PERSON] Крім того, у свідоцтві зазначено, що по завершенню будівництва вказаного житлового будинку, дане свідоцтво підлягає реєстрації в БТІ міста Рівне, а старий будинок, в якому [PERSON] належить 2/3 частини, підлягає знесенню згідно вищезгаданого рішення міськвиконкому. Судом також встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]-а, який розташований на земельній ділянці, наданій відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету Рівненської районної ради № 51 від 04 лютого 1969 року, яким було затверджено рішення правління колгоспу імені Леніна від 15 травня 1965 року протокол № 2 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га під будівництво житлового будинку. На теперішній час між сторонами існує спір щодо встановлення порядку користування суміжними земельними ділянками, який розглядається Рівненським міським судом. Вказані обставини сторонами визнаються. Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В обґрунтування позовних вимог та на підтвердження обставин порушення прав позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] намагається відділити собі площу земельної ділянки по [ADDRESS] більшої площі, ніж та, на яку він має право, та ще й претендує на закріплення за ним 1/3 частини земельної ділянки, на яку він не має права взагалі. Позовні вимоги про зобов'язання відповідача знести належну йому частину житлового будинку мотивовані позивачем тим, щоб не допустити розподілу земельної ділянки для будівництва і обслуговування старого і нового будинків [ADDRESS]. Способом захисту цивільних прав та інтересів позивачем, згідно пункту 5 частини другої статті 16 ЦПК України, обрано примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів як самого факту порушення його прав, свобод чи інтересів, так і обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Судом не встановлено наявності будь-яких зобов'язань між сторонами щодо знесення належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку по [ADDRESS]. Розписка [PERSON] до нотаріальної контори міста Рівне про зобов'язання розібрати частину свого будинку після будівництва матір'ю нового будинку, копія якої надана суду позивачем, не може свідчити про існування зобов'язань між сторонами. При цьому суд враховує, що обов'язок по знесенню старого будинку після закінчення будівництва нового будинку був покладений на [PERSON] та [PERSON] рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132. Згідно частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що незнесення старого будинку перешкоджає у реєстрації права власності на новий будинок, позивачем суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження самого факту завершення будівництва нового будинку. Посилання ж позивача на намагання відповідача провести незаконний розподіл земельної ділянки, враховуючи існування спору між сторонами з цього приводу, який розглядається судом, суд визнає припущеннями, на яких доказування не може ґрунтуватися. При вирішенні спору суд також враховує, що право спільної часткової власності сторін на старий житловий будинок по [ADDRESS] визначено в ідеальних частках - 2/3 та 1/3. Частки сторін в натурі не визначені, що само по собі робить неможливим вирішення питання про знесення 1/3 частки відповідача. Відповідно до вимог статті 41 Конституції України, частини першої статті 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною другою статті 321 ЦК України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача знести належну йому 1/3 частину житлового будинку, відсутні і підстави для припинення права власності відповідача на вказане майно.

Outcome: dismissed