Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], через свого повноважного представника, адвоката [PERSON], предявила до суду позов до відповідача, Машівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому сторона позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) площею 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» в селі Машеве Семенівського району Чернігівської області, яке належало померлій 05 березня 2002 року [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0200835. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що в селі Машеве Семенівського району Чернігівської області проживала мати позивача, [PERSON], котра померла 05 березня 2002 року. За життя [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0200835, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Україна», розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі. За життя [PERSON] не розпорядилася своїм майном, не склала заповіт. Після смерті [PERSON] позивач як спадкоємець першої черги звернулася до Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, але нотаріус, оглянувши документи, відмовила оформити спадщину у звязку з тим, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0200835, виданого на імя [PERSON], допущено орфографічну помилку, а саме замість по-батькові «Прохорівна» зазначено «Прокопівна» і в даному випадку питання оформлення спадкових прав можливо вирішити тільки в судовому порядку. Відповідно до листа відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30 травня 2017 року за № 29-25-0.33-84/113-17 у сертифікаті було допущено орфографічну помилку, але на даний час бланки сертифікатів відсутні і не можливо видати сертифікат з виправленням. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат [PERSON], не зявилися, подали суду письмові відомості про розгляд справи за їх відсутності, за змістом яких позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача, Машівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, за довіреністю секретар сільської ради та виконавчого комітету [PERSON], у судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, сутність якої зводиться до того, що вона просить розглянути справу за її відсутності, позов відповідачем визнається, наслідки визнання позову відповідачеві зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю [PERSON], у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, державний нотаріус [PERSON], у судове засідання також не зявилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори на розсуд суду із зазначенням даних, що після померлої 05 березня 2002 року [PERSON] спадкова справа не заводилася. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, при наявних даних та доказів вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі зясовано, що 05 березня 2002 року померла член колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» [PERSON], першочерговим претендентом (спадкоємцем) відносно прав та обовязків якої є позивач [PERSON]. За життя [PERSON], поряд з іншим, мала право на земельну частку (пай) розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Україна», і це право не реалізоване шляхом виділення земельної ділянки в натурі. Указані обставини підтверджуються даними письмових доказів, зокрема: копії довідки виконавчого комітету Машівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області про те, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована зі своїм чоловіком [PERSON], який помер 05 березня 2002 року (а.с. 5); копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 7); копії довідки відділу у Семенівському районі Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області про документування за життя [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) (а.с. 11). Виходячи з таких наведених обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити повністю з таких підстав. За змістом положень п. 17 розд. X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю суттю має не зовсім правовстановлююче, а більш правопосвідчуюче значення. Такий висновок випливає з позиції законодавця, закладеній у норми ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно якої сертифікат на право на земельну частку (пай) є лише основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), і документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем позов визнається повністю, за встановлених у справі обставин суд не вбачає жодних правових перешкод для задоволення позову з визнанням відповідного права за позивачем на підставі ст. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, адже попередній правопосвідчуючий документ (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0200835) не може тягнути за собою правові наслідки через неналежне його оформлення, яке в позасудовому порядку здійснити не можливо.

Outcome: approved