Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач в лютому 2021 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником зазначеної квартири на підставі договору дарування від 11.11.2003р. На прохання подруги зареєструвала в 2017 році відповідач в належній їй квартирі, але він фактично ніколи не проживав в даному житловому приміщенні, їх особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача в належній їй квартирі порушує її майнові права та чинить перешкоди у користуванні та розпорядженням майном. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, заперечень проти заочного розгляду справи не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його реєстрації, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування ВАР №848009 від 11.11.2003р. є власником квартири [ADDRESS] . Договір посвічений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. зареєстрований в реєстрі за № 6817. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації 04.12.2003р. за реєстровим № 64669 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22180730 від 04.12.2003р. Згідно акту обстеження від 30.01.2021р. складеного комісією у складі голови ОСББ «ЖБК-1» та сусідів за адресою: [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає на протязі останніх трьох років. Факт реєстрації відповідача в квартирі позивача підтверджується довідкою про місце реєстрації наданою на запит суду відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше року, що свідчить про те, що відповідач відмовився від проживання та користування житлом. Договору між сторонами про право користування спірним житлом не було, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин більше року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved