Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 25.02.2017 по 22.03.2019, від якого [INFO] народила сина [PERSON] . Відповідач є батьком дитини, однак у березні 2019 року поїхав до себе на батьківщину, покинувши її вагітною. Оскільки відповідач відмовився повертатися назад, вона сама була змушена подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства та зареєструвала дитину, де у графі прізвище батька зазначила своє, ім`я та по-батькові зазначила дані відповідача, як біологічного батька дитини. Тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст.135 СК України. Відповідач відмовляється визнавати себе батьком дитини, участі у вихованні та утриманні не приймає та всіляко відмовляється від виконання свої батьківських обов`язків. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд: 1) визнати, що [PERSON] [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] ; 2) внести зніми до актового запису № 68 від 11.02.2019 року про народження [PERSON] , вказавши у графі «батько» - [PERSON] ; 3) стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і досягнення дитиною повноліття; 4) стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача у період знаходження її у декретній відпустці, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою суду від 08.10.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.11.2020 відповідачем був поданий відзив на позов, у якому останній позовні вимоги визнав частково, а саме: визнає, що він є батьком [PERSON] , [INFO] ; не заперечує проти внесення змін до актового запису №68 від 11.06.2019 про народження [PERSON] , вказавши у графі «батько» - [PERSON] ; згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відовідного віку, починаючи з дня подачі позовної заява і до повноліття дитини. Щодо сплати аліментів на утримання позивачки відповідач заперечує, оскільки частина фактів, викладена у позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема відповідач зазначив, що дійсно до березня 2019 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із позивачкою, однак під час спільного проживання їх сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Оскільки їхнє спільне життя стало неможливим та нестерпним через різні характери та погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відповідач був змушений повернутися проживати до батьків в смт. Великий Березний Великоберезянського району Закарпатської області. Також відповідач вказав, що надавав матеріальну допомогу на утримання дитини до моменту подачі позову, розмір якої за період з 2019-2020 р.р. складає 9700 грн. На підтвердження факту сплати коштів відповідач надав копії квитанцій з «Приватбанку». Крім того відповідач вказав, що він є безробітним, тому не має ніяких джерел доходу. Нерухомого майна, автомобіля, цінностей чи банківських вкладів у власності також не має. Проживає разом з батьками у їх будинку. На даний час він проживає у цивільному шлюбі, та з цивільною дружиною ведуть спільне господарство. Також він є годувальником для своїх батьків, так як вони є особами передпенсійного віку, однак не мають постійного місця роботи. Відповідач заробляє періодичними заробітками і його дохід повністю йде на щоденні потреби родини, а саме: оплата комунальних платежів, оплата житла та допомога батькам, купівля найнеобхіднішого одягу, продуктів, засобів гігієни, медикаментів, оплата за проїзд до місця роботи. Тому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дружини, решту позовних вимог визнає повністю. У підготовчому судовому засіданні позивачка позов підтримала частково та просила: 1) визнати, що [PERSON] [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] ; 2) внести зніми до актового запису № 68 від 11.02.2019 року про народження [PERSON] , вказавши у графі «батько» - [PERSON] ; 3) стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання позивачка просила залишити без розгляду. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, час і дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, але подав заяву, у якій просив суд справу розглядати без його участі, проти позову не заперечує. Ухвалою суду від 26.11.2020 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача у період знаходження її у декретній відпустці, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, залишено без розгляду. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПУ України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою у якій визнав позовні вимоги і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із сімейними спорами, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. На підставі свідоцтва про народження судом установлено, що [INFO] у м.Тростянець Сумської області народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України (а.с.8). Відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про його народження записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України за №00023093239 від 11.06.2019 (а.с.9). Позивачкою на підтвердження фактичних шлюбних відносин із відповідачем надано фотознімки, на яких вони відображені разом та на одному фотознімку відповідач, тримає на руках їх спільну дитину (а.с.16). Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка на підтвердження свого матеріального стану надала суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб, відповідно до якої остання у третьому кварталі 2019 року отримала соціальну допомогу у розмірі 13760 грн., у четвертому кварталі 2019 року отримала соціальну допомогу у розмірі - 2580 грн., у першому кварталі 2020 року отримала соціальну допомогу у розмірі - 12090,84 грн., у другому кварталі 2020 року отримала соціальну допомогу у розмірі - 12090,84 грн. (а.с.7). Також позивачкою надано довідку з Управління соціального захисту населення у Тростянецькому районі, відповідно до якої остання знаходиться на обліку в УСЗН Тростянецької РДА та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям розмір якої з липня 2020 року по жовтень 2020 року включно становить 12227,40 грн., тобто по 3056,85 грн. щомісяця (а.с.10) Крім того, позивачка надала виписку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 01.10.2020, з якої вбачається отримання нею доходів за 2019 рік у розмірі 54503,04 грн., у 2020 році - 37784 грн. (а.с.14). Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву на підтвердження обставин на які він посилався у відзиві надано копію трудової книжки, з якої вбачається, що відомості про його офіційне працевлаштування після проходження строкової військової служби у період з 11.05.2005 по 05.05.2006 відсутні (а.с.49-50). Також наданою відповідачем випискою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України підтверджується відсутність доходу відповідача у 2019-2020 р.р. (а.с.51). З наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідач перераховував позивачці протягом 2019-2020 років грошові кошти (а.с. 55-56). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах закону, відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, у зв`язку із задоволенням заявлених позивачкою позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, у розмірі, що був визначений на час подання позову до суду (02.10.2020), тобто у розмірі 1681, 60 грн. (840,80 грн. х 2). Також слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved