Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач в квітні 2018 року звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк два місяці для подання заяви до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсара В.В., де заведена спадкова справа №53/2017 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. При цьому посилається на те, що після смерті свекрухи [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. За заявою онуки померлої [PERSON] була відкрита спадкова справа, однак у видачі їй відповідного свідоцтва про прийняття спадщини за законом останній було відмовлено. Приватним нотаріусом при заведенні спадкової справи було виявлено наявність заповіту від 02 березня 2017 року за №41, який був складений на ім'я позивача і про який вона не знала. 05 квітня 2018 року постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свекрухи [PERSON], оскільки вона звернулася до нотаріуса з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач вважає поважною причиною пропуску нею встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про існування заповіту від 02 березня 2017 року за №41. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. На виконання ухвали суду від 04 травня 2018 року позивач надіслав до суду позовну заяву з усунутими в ній недоліками. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 травня 2018 року провадження у цивільній справі було відкрито. В судовому засіданні 24 липня 2018 року за заявою адвоката позивача [PERSON] була проведена заміна відповідача на належного. В якості відповідача була залучена [PERSON] - онука померлої [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що передбачено положенням ч.1 ст.4 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що видано відповідне свідоцтво про смерть від [INFO] року (а.с.7). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. від 05 квітня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], оскільки вона звернулася до нотаріуса з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.4). Згідно договору дарування 1/3 частини квартири від 30 червня 2016 року та відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2016 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2007 року, за померлою [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS]. (а.с.10-15). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 р. №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що у встановлений законом строк після відкриття спадщини після смерті свекрухи [PERSON], спадкоємець за заповітом, не подав заяву про її прийняття, оскільки вона об'єктивно не знала та не довідувалася, що померла свекруха склала на її ім'я заповіт. (а.с.5). Про дані обставини їй повідомила відповідач по справі [PERSON], яка підтвердила дану обставину в суді. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Таким чином, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та визначає їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в два місяці. Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], через свою необізнаність про існування заповіту була з об'єктивних причин позбавлена можливості вчинити дії щодо прийняття спадщини, що свідчить про поважність причин пропуску строку для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві з відповідача.

Outcome: approved