Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Обгрунтовує позов тим, що відповідач більше 12 років за вказаною адресою не проживає, оплати за комунальні послуги не здійснює. За таких обставин позивач несе значні матеріальні витрати на утримання житла, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просить задовольнити, скасувати реєстрацію відповідача в зазначеній квартирі, оскільки він не бере участі у витратах на утримання житла, а вона не може оформити субсидії, у зв'язку з чим їй не вистарчає коштів на необхідні потреби. Зазначила, що скасування реєстрації, на її думку, не позбавляє відповідача права власності, а, відтак, не суперечить закону. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як слідує зі свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 13 травня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], що слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 13 травня 2014 року. Відтак, як позивач [PERSON], так відповідач [PERSON] є співвласниками житла, та кожен із них вправі здійснювати своє право власності щодо належної їм частки в майні відповідно до закону, зокрема володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд. Відповідно до ч. 2. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 3 ст. ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до довідки № 676, виданої ДП «Комунальник-2» 23 березня 2015 року, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], та у вказаній квартирі не проживає з 2005 року. Однак, за встановлених обставин суд не перевіряє тривалості непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS], оскільки факт непроживання власника у належній йому квартирі на зміст його права власності не впливає, відтак не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про безпідставність вимог позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 369 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed