Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] обєднане управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого вказало, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області № 2-1140/05р. від 14.06.2005 [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. На підставі вказаного рішення за заявою дружини [PERSON] - [PERSON], останній була призначена пенсія по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей, яку вона отримувала щомісячно з липня 2005 року по грудень 2016 року. В грудні 2016 року [PERSON] обєднаним управлінням Пенсійного фонду України було виявлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець в м. Сєвєродонецьк Луганської області, у звязку з чим управління припинило виплату пенсії по втраті годувальника [PERSON] з 01.01.2017 та звернулося до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про скасування рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2017 скасовано рішення Лубенського міськрайонного суду від 14.06.2005 про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. При цьому за період з липня 2005 року по грудень 2016 року [PERSON] була виплачена пенсія в сумі 122402,01грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. До початку розгляду справи по суті представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву про стягнення переплати пенсії, у якому просив у задоволенні вимог позивача відмовити. Запропонував позивачеві залучити до справи належного відповідача [PERSON]. Вважає, що саме остання є належним відповідачем по справі, оскільки вона отримувала безпідставно пенсію, а не [PERSON] Вказав, що відповідач по справі ніяких дій по отриманню пенсії не вчиняв та пенсію не отримував, тому вважає, що відшкодовувати спричиненні збитки має той, хто звертався до управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії та отримував її. Вказує, що посилання позивача на ст. 180 СК України є безпідставними, оскільки управління Пенсійного фонду України не може бути стороною в аліментних відносинах. Окрім того, несплата аліментів не може бути підставою для призначення пенсії по втраті годувальника. Також безпідставним та такими, що не відносяться до [PERSON], вважає посилання позивача до ст. 1166 ЦК України. Так, позивач не вказав, які неправомірні дії вчинив відповідач та чому має відшкодовувати сплачену пенсію, яку він не отримував. Представник позивача у судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засідання позов не визнав, заперечував проти його задоволення, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області № 2-1140/05р. від 14 червня 2005 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім (а.с.3). 18 січня 2006 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, на підставі якої та поданих документів останній була призначена та виплачувалась пенсія по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей (а.с.4). У грудні 2016 року позивачу стало відомо, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань наявна інформація, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець у м. Сєвєродонецьк Луганської області, у звязку з чим управління припинило виплату пенсії по втраті годувальника [PERSON] та звернулося до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про скасування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2005 року по справі № 2-1140/05р. про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 травня 2017 року скасовано рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2005 року по справі № 2-1140/05р. про визнання [PERSON] безвісно відсутнім (а.с.6). 18 січня 2006 року [PERSON] звернулася до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про призначення їй пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей (а.с.4). На підставі чого їй була призначена пенсія. (а.с.6) Згідно розрахунку позивача за період з липня 2005 року по грудень 2016 року сума виплаченої [PERSON] пенсії по втраті годувальника становить 122402,01грн (а.с.7) . Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача переплати пенсії на підставі положень ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.ст. 77-81 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим законом. Отже,

Outcome: dismissed