Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом після померлої 12 листопада 2008 року матері [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Заорільська, 9 с.Драгівка Царичанського району Дніпропетровської області. На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві [PERSON] вказала, що 12 листопада 2008 року померла її та відповідача в справі мати - [PERSON], яка на день смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою:[INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Заорільська, 9 с. Драгівка Царичанського району Дніпропетровської області, запис у погосподарській книзі Царичанської селищної ради № 10, ос. № 510. Після смерті матері вона звернулася до нотаріуса із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але 17.06.2017 року державним нотаріусом було відмовлено у його видачі у зв'язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок. Проте, позивач вказує, що, відповідно до законодавства колишнього СРСР, реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. При побудові будинків в селах, громадяни отримували земельну ділянку та після завершення будівництва, в господарській книзі відповідної сільської Ради робились відповідні відмітки та відкривався особовий рахунок на забудовника. Зокрема, відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66р. «Не\~ підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з відання місцевих Рад депутатів\~ трудящих\~ постановами Уряду \~(на\~ землях\~ промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених\~ пунктах, які адміністративно підпорядковані\~ містам\~ або селищам міського типу, але до них не приєднані». Отже, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. На думку позивача, наявність запису в погосподарській книзі сільської Ради, було достатньою підставою для реєстрації права власності при включенні в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу. Факт наявності запису в погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинки в сільській місцевості. За таких обставин право власності на вищевказаний будинок за померлою [PERSON], на її думку, підтверджується записом у погосподарській книзі Царичанської селищної ради. На теперішній час між позивачем та відповідачем існують правові відносини щодо набуття права власності на спадкове майно, юридична доля нерухомого спадкового майна є невизначеною, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з'явилися. Надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд даної справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом,\~ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд, з'ясувавши правові позиції сторін, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті 12 листопада 2008 року матері [PERSON]; інший спадкоємець першої черги - відповідач в справі [PERSON] не заперечує проти того, щоб вищевказаний спадковий будинок успадкувала саме позивач в справі [PERSON]; інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, не має. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами існують правові відносини щодо набуття права власності на майно в порядку спадкування за законом, до яких повинні бути застосовані ст. ст. 1216, 1218, 1261 Цивільного кодексу України. За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні всі законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved