Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування вимог зазначив, що 11 жовтня 2013 року о 14.35 год. по пров.Больничному в місті Мирнограді Донецької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ 5551», державний номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], та автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням та належить на праві власності [PERSON] Постановою Димитровського міського суду від 07.11.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу. В результаті ДТП автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження, внаслідок чого потерпілому завдано матеріальних збитків, які згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 1661/13-11 від 19.11.2013 року складають 8234,72 грн. та які на підставі Наказу №4522 від 29.112013року та платіжного доручення були сплачені [PERSON] (транспортним) страховим бюро потерпілому [PERSON], оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП не була забезпечена Договором обовязкового страхування. Зазначаючи на вказану обставину та право на стягнення з відповідача, як винної в ДТП особи, сплаченого потерпілому страхового відшкодування в порядку регресної вимоги на підставі п.п.38.2.1,38.3 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.1 ст.1191 ЦК позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним матеріальні збитки в сумі 8234,72 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача на його користь витрати, повязані з автотоварознавчим дослідженням, які складають 725 грн., витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 1378 грн. Представник позивача до судового засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій висловлена згода на розгляд справи в заочному судовому засіданні в разі неявки до суду відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року о 14 годині 35 хвилин по провулку Больничний в місті Димитров Донецької області з вини водія [PERSON], який керував автомобілем МAЗ 5551, державний номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої автомобілю DAEWOO LANOS, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] були спричинені механічні ушкодження. Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Димитровського міського суду Донецької області від 7 листопада 2013 року, згідно якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Дана постанова суду набрала чинність 19 листопада 2013 року (а.с.6-7). Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 1661/13-11 від 19 листопада 2013 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], на момент проведення дослідження складає 8234 гривні 72 копійки (а.с. 15-25). 20 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування на підставі статті 35 та п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоди, заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11 жовтня 2013 року з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була (а.с. 33). 2 грудня 2013 року платіжним дорученням № 1/21965 [PERSON] (транспортним) бюро України на підставі Наказу № 4522 від 29 листопада 2013 року [PERSON] у відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, було перераховано 8234,72 грн (а.с. 34-35). Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до пунктів 39.2. статті 39, п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги щодо покладення на відповідача витрат за послуги аварійного комісара за автотоварознавче дослідження та витрати з надання правової допомоги, суд виходить з наступного. За правилами ст.1191 Цивільного Кодексу, яким регулюється право зворотної вимоги до винної особи, зворотна вимога розповсюджується на виплачене відшкодування, до якого не відносяться витрати страховика, направлені на визначення розміру матеріального збитку, оскільки вони належать до звичайних виробничих витрат страховика, які покриваються за рахунок страхової премії, що сплачується страхувальником при укладенні договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності та за рахунок внесків страховиків до фондів МТСБУ відповідно до ст. 43 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки зазначені витрати не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків та належать до звичайної господарської діяльності страховика, в задоволенні вимог позивача в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 цього Кодексу склад та розмір витрат, повязаних із оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопосутимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, витрачених на надання правової допомоги і не підтверджено факт сплати таких витрат, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат, повязаних з наданням правової допомоги. Що стосується стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 1378 грн., то в цій частині вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК. На підставі ст.ст.35,39,41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1191 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial