Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до [PERSON], [PERSON] міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих споруд гаража та тимчасової господарської споруди по вул. Стефаника, 25 в м. Тернополі та зобовязання [PERSON] міську раду припинити розгляд приватизаційної справи [PERSON] Обгрунтовує позов тим, що зазначені споруди збудовані відповідачем [PERSON] та її родичами в порушення вимог закону, без дозволу органу місцевої влади, без погодження та затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт органів держархбудконтролю, внаслідок чого порушений нормативний побутовий розрив між будинковолодінням відповідача та його будинковолодінням, яке розташоване по вул. Стефаника, 27 у м. Тернополі. Проведення ремонту самочинних споруд передбачає використання належної йому земельної ділянки. У гаражі відповідача зберігаються легкозаймисті речовини, що створює загрозу його життю, а з дахів спірних споруд спрямовані стічні води, що перешкоджає йому використання його земельної ділянки, спричиняє її затінення, а гараж перешкоджає йому огляду з вікна. Оскільки відповідач здійснила будівництво обєктів нерухомого майна без документів, які дають право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту, вони вважаються самочинним будівництвом та підлягають знесенню. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав із викладених у позовній заяві обставин та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що будівництва спірних споруд не здійснювала, вони побудовані кілька десятків років тому. Ці споруди зареєстровані за нею на праві власності. На 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами вона набула в порядку спадкування після смерті матері, та на 1/4 на підставі договору дарування. Право власності у встановленому законом порядку зареєстроване, спірні споруди не є самочинним будівництвом, жодних прав позивача вона не порушувала. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що право [PERSON] на приватизацію земельної ділянки гарантоване Конституцією України, оскільки [PERSON] подала всі документи, подання яких є необхідним відповідно до закону, тому підстав припиняти розгляд приватизаційної справи немає. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як слідує з договору дарування житлового будинку від 23 вересня 2004 року та реєстраційного посвідчення, виданого [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації 26 січня 2005 року, [PERSON] є власником будинковолодіння № 27 по вул. Стефаника в м. Тернополі. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі. Як слідує з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер витягу 21919385), [PERSON] на праві власності належить 1/4 будинку № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі (згідно з договором про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власності від 25 листопада 1987 року в її користуванні перебувала частина будинку, що складається з кімнати 1-6 пл. 9,8) та 1/2 будинку № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2013 року (право власності складає 1-4 пл. 16,3 кв.м, 1-5 пл. 16 кв.м., літня кухня під літ. «Б», сарай під літ «Г»). Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер витягу 37061799), [PERSON] на праві власності належить 1/4 будинку № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі (1-3 житлова кімната пл. 8,6 кв. м., гараж під літ. «Д»). Із зазначених витягів слідує, що складовими частинами обєкта нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі є літня кухня «Б» , вбиральня «В», сарай «Г», гараж «Д», гараж «Ж», сарай «З», сарай «Л», огорода «1», вимощення «І, ІІ, ІІІ». Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21 квітня 2015 року, складеного головним державним інспектором інспекційного відділу в м. Тернополі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області на підставі звернення [PERSON], встановлено, що в діях [PERSON] порушень не виявлено, господарські будівлі, а саме літня кухня під літ. «Б» збудована у 1959 році, гараж під літ. «Д» збудований у 1987 році батьками [PERSON] Вказані обєкти нерухомості зареєстровані відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Будівельні роботи на обєкті не проводяться. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Оскільки право власності на всі зазначені складові частини обєкта нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 25 по вул. Стефаника в м. Тернополі, в тому числі на літню кухню під літ. «Б» та гараж під літ. «Д», зареєстроване у встановленому законом порядку, доводи позивача про те, що спірні споруди збудовані в порушення вимог закону, без дозволу органу місцевої влади, без погодження та затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт органів держархбудконтролю, не знайшли свого обґрунтування та є безпідставними. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач у судовому засіданні зазначав, що розташування спірних споруд зменшує розмір його земельної ділянки, підтверджуючи це невідповідністю розмірів (ширини) земельної ділянки, зазначених у технічному паспорті на будинковолодіння по вул. Стефаника, 27 у м. Тернополі (17,65 м.) та у плані, виконаному ТОВ «Галицькі землі» (17,28 м.). Судом досліджено докази, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог. Зокрема, з технічного паспорта на будинковолодіння по вул. Стефаника, 27 у м. Тернополі слідує, що згідно з планом земельної ділянки її ширина становить 17,65 м. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON], будь-яких документів, що підтверджують його право на користування земельною ділянкою він не має, але в нього наявний генплан на цю земельну ділянку, в якому зазначені ті ж розміри, що й у технічному паспорті. З метою отримання земельної ділянки у власність до відповідних органів він не звертався, оскільки вважає, що цьому перешкоджає наявний між ним та [PERSON] спір з приводу гаража та тимчасової господарської споруди. З копії плану земельної ділянки, виконаного ТОВ «Галицькі землі», слідує, що ширина земельної ділянки, на якій розташований будинок позивача, становить 17,28 м. Однак сам по собі факт наявності розбіжностей у розмірах ширини земельної ділянки не може свідчити про те, що відповідач здійснила будівництво обєктів нерухомого майна без документів, які дають право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту, тому вони вважаються самочинним будівництвом та підлягають знесенню, як це стверджує позивач. Судом неодноразово розяснено позивачу [PERSON] його право, у разі наявності в нього складнощів щодо подання доказів на підтвердження його позовних вимог, заявляти клопотання про витребування таких доказів судом, а також право на призначення судової експертизи. Однак, пояснивши, що він розуміє зміст розяснених йому прав, позивач жодних клопотань із приводу витребування доказів чи призначення експертизи суду не заявляв та просив суд завершити розгляд справи у тому ж судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, позивач [PERSON], стверджуючи, що спірні споруди є самочинним будівництвом, внаслідок чого йому створюються перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зазначених обставин не довів. На підставі зібраних у справі доказів судом установлено, що відповідач [PERSON] є власником спірних споруд, має на них відповідні документи, які підтверджують її право власності відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи наведене, визнання спірних споруд самочинним будівництвом та їх знесення становитиме втручання у захищене Конвенцією право відповідача [PERSON] мирно володіти своїм майном. З цих підстав позовні вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих споруд є безпідставними та до задоволення не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобовязання [PERSON] міської ради припинити розгляд приватизаційної справи [PERSON], то ці вимоги теж до задоволення не підлягають, виходячи з таких міркувань: Право власності на землю гарантується статтею 14 Конституції України, відповідно до якої це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України визначено підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, серед яких приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Як установлено з пояснень відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], з метою приватизації земельної ділянки по вул. Стефаника, 25 у м. Тернополі, [PERSON] звернулася до [PERSON] міської ради у встановленому законом порядку, надавши необхідні документи. Зазначене питання перебуває в процесі розгляду. Таким чином, відповідач [PERSON] вправі реалізувати своє гарантоване державою право на приватизацію земельної ділянки і будь-яких законних підстав для виправданого втручання у це право під час розгляду справи судом не встановлено. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про безпідставність вимог [PERSON], а тому в задоволенні його позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 78, 81 Земельного кодексу України, ст. 14 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed