Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування на підставі статті 225 ЦК України. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивувала тим, що вона знаходиться на диспансерному обліку з дитинства, діагноз: епілепсія з генералізованими приступами. Постійно приймає проти судомні препарати. Хвороба являється невиліковною. Після приступу відмічається виражена слабкість, сонливість, інколи короткочасні ретроградні амнезії. Приступи не пам'ятаються. Близько трьох років вона проживала спільно з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах за адресою: [ADDRESS] та 02.10.2010 року вони уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] наполіг на тому, щоб вона зареєструвала своє місце проживання на його житловій площі [ADDRESS], де він займав одну кімнату. Після цього відповідач почав оформлювати приватизацію кімнати, в якій вони проживали на її ім'я, оскільки сам він її приватизувати не мав права, тому що, вже використав право на приватизацію. Вони разом пішли в центр приватизації житла з документами, які їй передав чоловік. В грудні 2010 року вони в КП « Харківське міське БТІ» отримали свідоцтво про приватизацію 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] на її ім'я. 15 січня 2011 року відповідач, примусив її піти до нотаріуса, наказав підписати документи, які надасть нотаріус та під загрозою змусив її підписати договір дарування 40/100 частин квартири на його ім'я. Весь час до та після підписання (посвідчення) договору у неї відбувалися приступи епілепсії, а тому під час посвідчення договору дарування вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати своїми діями. Таким чином, 15 січня 2011 року вона подарувала [PERSON] 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], хоча весь цей час у неї відбувалися приступи, боліла голова та вона постійна вживала ліки від епілепсії. Після цього він змусив її знятися з реєстрації в квартирі [ADDRESS], замінив замки на двері в кімнату і на вхідних дверях в тамбурі в квартиру [NUMBER], виставив її речі в коридор і більше її в квартиру не пускав. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в позові відмовити. Представник третьої особи КЕВ м. Харкова до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечує, оскільки, члени сім'ї працівника ЗС України [PERSON] потребують поліпшення житлових умов і мають першочергове право на приєднання суміжної з їх кімнатами однієї з звільнених кімнат, та в разі задоволення позову будуть вважатись забезпеченими житлом для постійного проживання та зняті з квартирного обліку. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, судом було досліджено чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до наданих сторонами доказів судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, які не оспорюються сторонами. Позивачка [PERSON] більше двох років проживала спільно з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах за адресою: [ADDRESS]. 02.10.2010 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.02.2011 року. Після реєстрації шлюбу позивачка була зареєструвана за місцем свого проживання, на житловій площі відповідача [ADDRESS], де відповідач займав одну кімнату. Факт реєстрації підтверджується штампом про реєстрацію в паспорті. Після цього, чоловік запропонував позивачці оформити приватизацію кімнати, в якій він проживав на її ім'я, та в грудні 2010 року в КП «Харківське міське БТІ» вона отримала свідоцтво про приватизацію 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] на своє ім'я. 15 січня 2011 року позивачка підписала договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до цього договору вона подарувала [PERSON] 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.І ст.717 ЦК України). Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.І ст.718 ЦК України). Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до вимог ч.4 цієї статті, прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. У ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин с правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Суд зазначає, що в даному випадку правочин, вчинено [PERSON] у письмовій формі, нотаріально посвідчений, він не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, особа, яка його вчиняла, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивачка вказує, що весь час до та після підписання договору у неї відбувалися приступи епілепсії, а тому під час посвідчення договору дарування вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати своїми діями. Відповідно до ч. 1 стаття 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд зазначає, що належних та допустимих доказів тому, що весь час до та після підписання договору у неї відбувалися приступи епілепсії, а тому під час посвідчення договору дарування вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати своїми діями позивач до суду не надала. Разом з тим, відповідно до висновків судово-психіатрічної експертизи № 75 від 28 лютого 2014 року [PERSON] нині ознак психозу, недоумства і інших психічних розладів не виявляє. За своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. [PERSON] на момент складання і посвідчення договору дарування, а саме 15.01.2011 р., за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Таким чином, підстав, вважати, що договір дарування позивачка [PERSON] вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у суда немає. Виходячи з наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed