Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до ТзОВ «Кей-ІФ», просить визнати припиненими трудові відносини між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-ІФ» з 18.03.2019 року, у зв`язку із звільненням позивача за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач мотивує свої вимоги тим, що на підставі протоколу №1 загальних зборів учасників ТзОВ «Кей-ІФ» 08.12.2012 року позивача було призначено на посаду директора. Відповідно до наказу №70-О від 13.02.2012 року та рішення учасників, зафіксованого у протоколі зборів учасників ТОВ «Кей-ІФ» від 02.02.2012 року позивач приступила до виконання обов`язків директора з 13.02.2012 року. 05.03.2019 року позивачем було надіслано заяву про звільнення її з роботи та посади директора ТзОВ «Кей-ІФ»» за власним бажанням, згідно ст..38 КЗпП, однак її заява була проігнорована. Позивач подала суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що на підставі протоколу №1 загальних зборів учасників ТзОВ «Кей-ІФ» 08.12.2012 року позивача [PERSON] було призначено на посаду директора, засновником якого є [PERSON] , [PERSON] призначено керівником Товариства з 09.02.2012 року. (а.с. 14). Як вбачається з наказу №7-0 від 13.02.2012 року та рішення учасників, зафіксованого у протоколі зборів учасників ТОВ «Кей-ІФ» від 08.02.2012 року №1, з 13.02.2012 року [PERSON] приступила до виконання обов`язків директора ТОВ «Кей-ІФ» (а.с.15). Згідно із ч. 4 ст. 145 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства. 05.03.2019 року [PERSON] на адресу ТОВ «Кей-ІФ» надіслано заяву про звільнення за власним бажанням з 18 березня 2019 року на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. (а.с. 23). Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору, серед іншого, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Згідно ч. 1, 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими трудових відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем ТзОВ «Кей-ІФ» з 18.03.2019 року у зв`язку із звільненням позивача за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що є правом позивача, - оскільки судом встановлено невиконання вищим органом товариства, а саме: Загальними зборами ТзОВ «Кей-ІФ», законодавства про працю щодо проведення загальних зборів Товариства задля розгляду заяви про звільнення з посади позивача, яка займала посаду директора товариства, таким чином порушуючи трудові права позивача щодо визначення місця роботи та реалізації права на працю, що підлягає відновленню за наслідками розгляду даного спору. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «Кей-ІФ» про визнання припиненими трудових відносин, підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача ТзОВ «Кей-ІФ» на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved