overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 16 серпня 2003 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом із відповідачкою. Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Оскільки нормальні стосунки між подружжям неможливі, прохає розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав та прохав задовольнити (а.с. 2). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Також зазначила, що дитина залишається мешкати разом із нею та прохала відновити дівоче прізвище (а.с. 21). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 247 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих ними межах, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 16серпня 2003 року уклали шлюб у Шевченківському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 595 (а.с. 17). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8), яка мешкає разом із відповідачкою. На даний час сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Судові витрати по справі складають 768 гривні 40 копійок (а.с. 16). Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивачки, а збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає із відповідачкою, залишити мешкати разом з нею. Дівоче прізвище відповідачки - відновити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 03 вересня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 307, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, сімейного бюджету не ведуть, проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу у сторін у [INFO] народився син [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнав. Дослідивши письмові докази по справі, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб 03 вересня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 307 (а.с.5). У сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 133, 141, 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 15 лютого 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №126, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим. У сторін [INFO] народився син [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовчесудове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також просила позов задовольнити. Відповідач у підготовчесудове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначив, що позов визнає. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб 15 лютого 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонськогорайонного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 126. У сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 133, 141, 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 30 квітня 2014 року у Академічному відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 822, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим. У сторін [INFO] народився син [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у підготовчесудове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також просила позов задовольнити. Відповідач у підготовчесудове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що позов визнає. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб 30 квітня 2014 року у Академічному відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 822 (а.с.3). У сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 133, 141, 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем з 12.08.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від зазначеного шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім`ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають з липня 2020 року. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. Ухвалою суду від 16.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем 01.12.2020 року до суду було направлено заяву, якою остання визнає позовні вимоги та не заперечує проти винесення рішення про розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що сторони 12.08.2016 року зареєстрували шлюбу, Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 61 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2020 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем з 20.11.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від зазначеного шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім`ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. Ухвалою суду від 19.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 20.11.2010 року зареєстрували шлюбу, Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1714 (а.с. 9). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про забовязання повернути дітей до Держави [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з 03.03.2007р. перебував у шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2007 році їхня сім»я репатріювалася до [PERSON], коли доньці виповнилося півтора роки, а син народився в державі [PERSON]. 15.05.2011р. судом по сімейним справам міста Беер-Шева, [PERSON] (суддя Геула Левин), (справа №53605-02-11) було визначено місце проживання дітей на території [PERSON]. Вказаним рішенням були закріплені домовленості сторін по сімейному процесу з питання опікунства дітей (далі: «Згода»). Згодою встановлено, що сторони продовжують проживання під одним дахом у спільному домі в м.Арад та спільне виховання неповнолітніх дітей, що місцем проживання неповнолітніх буде [PERSON], якщо в майбутньому не буде домовлено по іншому. Також домовлено, що всі рішення по вихованню дітей прийматимуться відповідно до спільної угоди, що батьки виховуватимуть у дітей любов та пошану до батька і матері та співпрацюватимуть між собою. З приводу виїзду неповнолітніх з країни відповідно до статті 15 Згоди встановлено, що «Сторони погоджуються, що діти ростимуть та виховуватимуться в [PERSON] та їхнє вивезення з [PERSON] без попередньої письмової згоди подружжя заборонено». Сторони погоджуються, що рішення на виїзд з [PERSON], видане судом для неповнолітніх, залишається дійсним до іншого судового рішення або до досягнення неповнолітніми 18 років. 28 червня 2012 року відповідачка разом з дітьми зі згоди позивача покинула [PERSON], сказавши, що хоче відвідати своїх батьків в Україні та повернутися, однак своєї обіцянки не виконала і до держави [PERSON] не повернулася. В подальшому позивачу стало відомо, що відповідачка покинула батьківський будинок та переїхала до іншого житла та незаконно утримує дітей на території України, влаштувавши їх до українських дитячих садків, незважаючи на те, що мова для них є іноземною. 20 травня 2013 року, за відсутністю сторін, судом по сімейним справам м. Беер-Шева Держави [PERSON] по справі за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] за справою № 36191-05-13 неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (далі «неповнолітні») ухвалено рішення, якмм визнано: 1. Місце проживання неповнолітніх є місто [PERSON], Держави [PERSON]. 2. До виїзду неповнолітніх з [PERSON] 28 червня 2012р., вони знаходилися під спільною опікою позивача та відповідачки. 3. Неповернення неповнолітніх до [PERSON] без згоди батька суперечує ізраїльському закону та є порушенням опікунських прав позивача. 4. Неповернення неповнолітніх до [PERSON] зроблено протизаконним способом, відповідно до статті 3 Гаазької конвенції. Посилаючись на вищевикладене, позивач,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2014 р. звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що 15.05.2013 р. я придбав в ЧП [PERSON] (магазин «[INFO]») насос поливальний «GA» СРМ-130, вартістю 498,55 грн. Після установки насосу він вийшов із ладу, позивач відвіз його 23.05.13 р. відповідачу в магазин і попросив продавця повернути йому сплачені кошти за чеком. Продавець йому запропонувала зачекати поки вони замінять його на інший, бо таких не було в магазині. До теперішнього часу відповідач не сплатив йому вартість повернутого товару 498,55 грн. Просив визнати що його права споживача порушені з боку відповідача та стягнути з відповідача вартість повернутого ним в насосу «GALAXY» СРМ-130, вартістю 498,55 грн.; стягнути з відповідача 300 грн. грошового еквіваленту завданої моральної шкоди та душевних страждань, за порушення прав споживача. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідач поважність причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.05.2013 р. позивач [PERSON] придбав в ПП [PERSON] (магазин «[INFO]») насос поливальний «GA» СРМ-130 потужністю 370 Вт, вартістю 498,55 грн. Після установки насосу він вийшов із ладу, позивач відвіз його 23,05.13 р. відповідачу в магазин і попросив продавця повернути йому сплачені кошти за чеком. Продавець запропонувала позивачеві зачекати поки вони замінять його на інший, бо таких не було в магазині. Чекати на новий насос позивач не захотів. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачеві вартість повернутого товару 498,55 грн. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Продаючи позивачеві вказаний товар, відповідач гарантував його якість на протязі року. Однак до закінчення гарантійного строку 15.05.2014 року, використання придбаного товару, позивач виявив недоліки в його роботі і побоявся його далі використовувати. В зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути кошти. До закінчення гарантійного строку товар може бути або замінений або за нього повернуті кошти. Внаслідок придбання товару неналежної якості позивач переніс моральні страждання, переживання, змушений постійно витрачати свій час для захисту своїх прав як споживача, нести певні витрати. Відповідно до ст. 6, 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, або сплатити вартість повернутого товару, а також надати інформацію про цю продукцію.

Outcome: approved