Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на земельну ділянку по вул. Федьковича, 16 у м. Стрию Львівської області, загальною площею 0,0594 га, кадастровий номер 4611200000:02:009:0016, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 07.09.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 07.09.2016 року померла його мама [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Ще за життя між ним та матірю було укладено спадковий договір, за яким на випадок її смерті належний матері на праві приватної власності житловий будинок № 16 по вул. Федьковича в м.Стрию разом з належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 590 кв.м, передається у його власність. На підставі спадкового договору від 05.09.2009 року за ним зареєстровано право власності на вищезазначене будинковолодіння. Також на праві власності [PERSON] належала земельна ділянка, яка розташована у м. Стрию по вул. Федьковича, 16, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Стрийська ДНК відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,0594 га, яка знаходиться по вул. Федьковича, 16 в м. Стрию. Крім нього, спадкоємцем є також відповідачка [PERSON], його рідна сестра, яка не претендує на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, змушений звернутися до суду з даним позовом. Обраний спосіб захисту права не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЯР №066445 від 23.10.1957 року /а.с. 13 на звороті/. Відповідачка по справі [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 440564 від 07.09.2016 року [PERSON] померла 07.09.2016 року /а.с. 11/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 349250 від 20.07.2007 року [PERSON] помер 17.07.2004 року /а.с. 12/. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №688593 від 21.12.2009 року [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,0594 га, яка розташована в м. Стрию Львівської області по вул. Федьковича, 16, цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4611200000:02:009:0016 /а.с. 9/. Відповідно до спадкового договору від 05.09.2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті передає у власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок № 16 по вул. Федьковича в м. Стрию разом з належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 590 кв.м. Вказаний житловий будинок належить [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Стрийською державною нотаріальною конторою 01.04.1957 року за № 1821, акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10.10.1964 року, зареєстрованих у Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за №1547 в реєстрову книгу №10 /а.с. 10/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 16 по вул. Федьковича в м. Стрию Львівської області /а.с. 15/. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.02.2018 року, виданого відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, вартість земельної ділянки, яка розташована в м. Стрию Львівської області по вул. Федьковича, 16, кадастровий номер 4611200000:02:009:0016, становить 154285,56 грн. /а.с. 16/. Стрийська державна нотаріальна контора відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 07.09.2016 року [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,0594 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться на території м. Стрия по вул. Федьковича, 16 /а.с. 7/. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], копією спадкового договору від 05.09.2009 року, Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 688593 від 21.12.2009 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Спірна земельна ділянка в м. Стрию по вул. Федьковича, 16 набула ознак обєкта цивільних прав, оскільки її площа визначена, відносно неї установлено межі та внесено інформацію про неї до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер, а право власності визначено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 688593 від 21.12.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку в спадщині. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті передала у власність позивачу [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок № 16 по вул. Федьковича в м. Стрию разом з належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 590 кв.м, на підставі спадкового договору від 05.09.2009 року, який був посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] Після смерті спадкодавця позивач фактично прийняв спадщину та у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на нерухоме майно. У звязку із прийняттям спадщини в позивача із передбачених законом підстав виникло право власності на спірну земельну ділянку, яка з моменту отримання спадкодавцем Державного акта є обєктом права власності. Відповідачка не оспорює його право на спірну земельну ділянку, позовні вимоги визнала, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за останнім права власності на земельну ділянку по вулиці Федьковича, 16 у м. Стрию Львівської області, загальною площею 0,0594га, кадастровий номер 4611200000:02:009:0016, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 07.09.2016 року. Судові витрати слід залишити за позивачем на його вимогу.

Outcome: approved