Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11433,02 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 липня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Акціонерне Товариство Комерційний банк «Приват банк» є правонаступником обов'язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21 травня 2018 року змінено назву позивача з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Позивачем 01 червня 2017 року була направлена претензія кредитора до Бориславської державної нотаріальної контори. 30 червня 2017 року позивачем було отримано відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] 28 жовтня 2017 року позивачем скеровано претензію спадкоємцям про повернення заборгованості померлого [PERSON], але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті позичальника перед банком становить 11433,02 гривень, яка складається з: 4994,73 грн. - заборгованість за кредитом; 6438,29 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі наведеного Позивач просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду поступила заява представника позивача Вовчок Г.В. про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Про заочний розгляд справи не заперечує. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена, про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 липня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Акціонерне Товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником обов'язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку із чим на н підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21 травня 2018 року змінено назву позивача з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Станом на день смерті позичальника перед банком становить 11433,02 гривень, яка складається з: 4994,73 грн. - заборгованість за кредитом; 6438,29 грн. - заборгованість за відсотками. Позивачем 01 червня 2017 року була направлена претензія кредитора до Бориславської державної нотаріальної контори. 30 червня 2017 року позивачем було отримано відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] 28 жовтня 2017 року позивачем скеровано претензію спадкоємцям про повернення заборгованості померлого [PERSON], але ніяких дій не було виконано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Крім цього, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі (пред'явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред'явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] його спадкоємець - [PERSON] отримала у натурі певне спадкове майно. Окрім цього відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не було доведено суду передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна, тому за таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed