Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач в особі представника Мацієвської О.П. звернувся до суду з позовом у якому просить виселити [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення (а.с. 2-4, 71). Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 року № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» будинок [ADDRESS] з 02.09.2013 року знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», яке здійснює утримання та експлуатаційне обслуговування зазначеного будинку. До комунальної власності територіальної громади міста Києва належить двокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 29,30 кв.м., загальною - 44,85 кв.м. Наймачем квартири був [PERSON], [INFO], на підставі обмінного ордеру на житлове приміщення № 12299 від 22.12.1990 року. [PERSON] помер [INFO] та був знятий Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» з реєстраційного обліку 01.04.2014 року, особовий рахунок на квартиру був закритий 02.04.2014 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року [PERSON], [INFO], виселено із самовільно зайнятого жилого приміщення, а саме: з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року залишено без змін. 28.01.2016 року відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було здійснено примусове виселення [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Однак, [PERSON] разом зі своєю матір'ю [PERSON] вселилися в спірну квартиру та безпідставно користується нею. В судове засідання представник позивача та представник третьої особи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником позивача [PERSON] до суду подана заява у якій просить розглянути справу за відсутності представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на підставі наявних у справі доказів, у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Про причини неявки представника третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суд повідомлено не було. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] надала суду письмові заперечення (а.с. 47-49), у яких зазначила, що первинним наймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON], [INFO], який проживав у ній разом зі своєю дружиною [PERSON] та двома синами: [PERSON] та [PERSON]. У 1979 році відповідач [PERSON], уклавши шлюб з [PERSON], переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка у вищезазначену квартиру, надалі була зареєстрована. За час проживання у цій квартирі у [PERSON] та [PERSON] родилися діти - [PERSON] та [PERSON], які також були зареєстровані за вказаною адресою. У 1981 році [PERSON], [PERSON] та їхній син [PERSON] переїхали жити в іншу квартиру. У 1990 році був здійснений родинний обмін квартир, в результаті чого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] переїхали на постійне місце проживання у квартиру за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] (рідний брат [PERSON]) у квартиру [ADDRESS]. З 2003 року у зв'язку з тривожним станом здоров'я [PERSON] та за його згодою син відповідача [PERSON] переїхав до [PERSON] на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] часто відвідувала свого хворого брата [PERSON] та свого сина [PERSON], допомагала їм у домашніх справах. Постійне місце проживання [PERSON] відповідає адресі її реєстрації: квартира [ADDRESS]. Відповідач не вселялася у квартиру [ADDRESS] та не заявляла про визнання права на користування нею. Зазначає, що позивачем не доведений факт вселення [PERSON] у спірну квартиру, тому просить відмовити у задоволенні позову. З урахуванням зазначеного судом вирішено справу розглянути без участі представника позивача, відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Як убачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з 16 лютого 2015 року на праві господарського відання закріплений житловий будинок [ADDRESS], яке здійснює утримання та експлуатаційне обслуговування зазначеного будинку (а.с. 6-8). Згідно акту від 20.04.2016 року, складеного членами комісії у складі: майстра технічної дільниці № 1 [PERSON], майстра технічної дільниці № 2 [PERSON], робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими території [PERSON], засвідченого начальником ЖЕД-401, у квартирі [ADDRESS] зі слів сусідів на протязі декількох років проживає [PERSON] після смерті дядька. З початку 2016 р. разом з ним проживає його мати (а.с.16). У подальшому начальником ЖЕД-401 [PERSON] та [PERSON] направлено припис від 16.05.2016 року про надання ордеру або іншого правовстановлюючого документу на право проживання та користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] (а.с. 17). 30.05.2016 року членами комісії ЖЕД-401 у складі: майстра технічної дільниці № 1 [PERSON], майстра технічної дільниці № 2 [PERSON] і робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими території [PERSON] було складено акт, засвідчений начальником ЖЕД-401, із зазначенням, що спірна квартира не звільнена (а.с.19). 18.07.2016 р. начальником ЖЕД-401 [PERSON] та [PERSON] повторно направлено припис (а.с. 21). Як убачається з акту від 20.07.2016 року, складеного співробітниками ЖЕД-401, засвідченого начальником ЖЕД-401, вхідні двері в квартиру [ADDRESS] о 19 годині 50 хвилин ніхто не відкрив. Припис від 18.07.2016 року залишений в поштовій скринці квартири [ADDRESS] (а.с. 22). Також членами комісії співробітників ЖЕД-401 було складено акт із зазначенням, що станом на 01.08.2016 року квартира не звільнена (а.с. 23). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року, виселено [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с. 11-15). Згідно акту від 16.06.2016 року, затвердженого начальником ЖЕД-401, на момент перевірки 16.06.2016 року співробітниками ЖЕД-401 встановлено, що після виконання рішення суду про виселення мешканець [PERSON] заселився повторно і продовжує надалі проживати у квартирі [ADDRESS] (а.с. 20). Станом на 16.09.2016 р. у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 07.02.1991 р. по даний час (а.с. 31,41). Як вбачається з листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення №056/96-477 від 17.02.2016р. та копій обмінних ордерів на житлове приміщення, в журналі реєстрації обмінних ордерів за 1990 рік зареєстровані обмінні ордери від 22.12.1990 №12298 (виданий на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] складом сім'ї шість осіб) та №12299 виданий на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 43, 44,45). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10, 60 ЦПК України). За вимогами частин 3, 4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. У запереченнях на позов представник [PERSON] [PERSON] пояснила, що відповідач у спірній квартирі не проживає, лише могла відвідувати свого сина [PERSON] Суд приймає до уваги вказані пояснення представника відповідача, оскільки на їх підтвердження суду надано акт від 16.01.2017 року підписаний трьома мешканцями будинку [ADDRESS], підписи яких засвідчені головою правління ЖБК № 16, у якому зазначено про те, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 02.02.1991 року по час складення акту (а.с. 42). Вказані обставини позивачем не спростовані. Крім того, з долучених до позову копій приписів та актів убачається, що відповідачу приписи не вручались, так як двері спірної квартири не відкривали, у спірне житло після виселення за рішенням суду повторно вселився [PERSON], при цьому відсутні відомості стосовно вселення відповідача. З огляду на викладене, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню. За нормами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Outcome: dismissed