Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, який було уточнено, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на його користь солідарно але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, заборгованість у розмірі 14 886,38 грн. за кредитним договором № б/н від 13.10.2011 та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.10.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 18.02.2016 по 18.08.2016. Спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] , [PERSON] 21.01.2019 позивачем була направлена претензія кредитора до Приморської державної нотаріальної контори. 03.04.2019 отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 30.08.2019 до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 13.10.2011 становить 14 886,38 грн., яка складається з 14 886,38 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту. Представник позивача належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.53). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] належно повідомлені про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають (а.с.137). За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 13.10.2011 між Банком та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] , померла [INFO] (а.с.34). Згідно розрахунків позивача заборгованість за договором № б/н від 13.10.2011, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , станом на час смерті [PERSON] становить 14 886,38 грн., яка складається з 14 886,38 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с.9-11). В матеріалах справи міститься: довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.100); довідка про надання кредитної картки, в якій відображено номер картки, термін її дії та дата відкриття рахунків на [PERSON] (а.с.101); виписка по рахункам [PERSON] за період з 01.08.2006 по 10.04.2016 (а.с.93-99). 21 січня 2019 року позивачем було направлено до Приморської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 14.12.2018 вих. SAMDN51000097940113 в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.35-39,40). На вказану претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь Приморської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензія кредитора від 14.12.2018 вих. SAMDN51000097940113 була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації вхідної кореспонденції за №22/02-14 та додана до вже заведеної спадкової справи № 90/2016 (а.с.41). 30 серпня 2019 року позивачем було направлено лист-претензію від 27.08.2019 вих. SAMDN51000097940113 на адресу [PERSON] , [PERSON] щодо сплати заборгованості в розмірі 14 886,38 грн. за кредитним договором № б/н від 13.10.2011, як спадкоємців після померлої [PERSON] (а.с.42,43,44-46). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України). Також статтею 1241 ЦК України встановлено право осіб на обов`язкову частку у спадщині. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦПК України). Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентовані приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 61526220 від 03.09.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена Приморською державною нотаріальною конторою 31.05.2016 номер у нотаріуса 90/2016, номер у спадковому реєстрі 59039061 (а.с.124). Згідно копії спадкової справи № 90/2016, наданої Приморською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої Приморською державною нотаріальною конторою не видавались. Згідно довідки № 05-14/1823 від 07.09.2020, наданої Приморською міською радою Приморського району Запорізької області, за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Яблунева, буд. 48, значаться зареєстрованими з 03.04.2007 [PERSON] , [INFO] , та з 03.08.1996 [PERSON] , [INFO] (а.с.122), за даною адресою проживала позичальник [PERSON] . Враховуючи визнання заявленого позову спадкоємцями [PERSON] згідно їх письмової заяви, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Оскільки відповідачі до початку розгляду справи по суті позов визнали, про що подали відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст.ст. 1218, 1241, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: approved