Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Андріяш Н.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , громадської організації «Народний контроль Волинської області» про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в мережі Інтернет, на ютуб-каналі «Народний контроль Луцьк-Медіа» за веб-адресою [INFO], поширено у вільний доступ відеоматеріал під назвою «[INFO]», автором якого є ГО «Народний контроль» Волинської області», а фізичною особою, яка поширила інформацію є [PERSON] . На думку позивача, загальний зміст поширеного матеріалу має однозначну спрямованість - дискредитувати його особисто як забудовника в очах громадськості, потенційних покупців, органів влади, органів місцевого самоврядування, тощо. Зокрема, в поширеному відеоматеріалі [PERSON] повідомляє інформацію такого змісту: «… використовувалась гідротехніка тяжка, воно повело порушення будинків, тріщини, це вже замазували тут, додаткові тут тріщини і в хаті тріщини ідуть…» «… фірмач повністю затінив людські хати, побудувався на мережах, відрізав собі шмат дороги під парковку…» «Цей будинок стоїть на ґрунтових водах, при такій вазі і при такій малій площі це є шанс, що ризик людям попасти в біду, будинок може чисто лягти на бочок». По тексту поширеного відеоматеріалу прослідковується позиція щодо протиправних дій органів місцевого самоврядування, конкретних посадових осіб, а усе спрямування статті - не донести до читача інформацію про реальний стан речей довкола будівництва по [ADDRESS] , а дискредитувати його особисто як забудовника та новозведений багатоквартирний будинок. Позивач вважає, що відомості викладені у відеоматеріалі «[INFO]», такими, що ганьблять його честь, гідність та завдали і продовжують завдавати величезної шкоди його діловій репутації. Обґрунтовуючи завдання йому моральної шкоди позивач вказує, що висловлювання відповідача та випуск такого відеоматеріалу вже підірвали його авторитет серед потенційних покупців, ділових партнерів та контрагентів, представників органів державної влади та місцевого самоврядування. Такий відео сюжет викликав ряд запитань і серед його близького оточення на предмет того, чи дійсно проведене ним будівництво пошкодило будинок [PERSON] , чи дійсно будинок споруджений на ґрунтових водах, тощо. В зв`язку з такими діями відповідача він зазнав психологічної травми, адже переживає за майнові збитки, яких він зазнав. Він усвідомлює, що будь-який потенційний покупець, ознайомившись з такою інформацією, обиратиме іншого забудовника, а його ділова репутація може бути остаточно зіпсованою. З метою спростувати недостовірну інформацію, захистити свою честь, гідність та ділову репутацію, а також хоча б частково відновити душевний спокій та втрачену рівновагу, він змушений звернутись до суду з таким позовом. Визначаючи розмір, завданої йому моральної шкоди, позивач виходив з фінансових можливостей відповідачів та вважає за доцільне стягнути з них 30 000 грн. моральної шкоди. З врахування того, що поширена відповідачами відносно нього інформаціє перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет та є такою, що не відповідає дійсності, не підтверджена жодними доказами, з метою захисту особистих немайнових прав позивач просить: визнати відомості, поширені [PERSON] та ГО «Народний контроль» Волинської області» у відео матеріалі «[INFO]», опублікованому [INFO] за веб-адресою [INFO], такого змісту: «… використовувалась гідротехніка тяжка, воно повело порушення будинків, тріщини, це вже замазували тут, додаткові тут тріщини і в хаті тріщини ідуть…», «… фірмач повністю затінив людські хати, побудувався на мережах, відрізав собі шмат дороги під парковку…», «Цей будинок стоїть на ґрунтових водах, при такій вазі і при такій малій площі це є шанс, що ризик людям попасти в біду, будинок може чисто лягти на бочок» недостовірними та такими, що ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] та ГО «Народний контроль» Волинської області» спростувати поширену ними інформацію такого змісту: «… використовувалась гідротехніка тяжка, воно повело порушення будинків, тріщини, це вже замазували тут, додаткові тут тріщини і в хаті тріщини ідуть…», «… фірмач повністю затінив людські хати, побудувався на мережах, відрізав собі шмат дороги під парковку…», «Цей будинок стоїть на ґрунтових водах, при такій вазі і при такій малій площі це є шанс, що ризик людям попасти в біду, будинок може чисто лягти на бочок»; стягнути з [PERSON] та ГО «Народний контроль» Волинської області» солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою судді від 18 січня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 22 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому останній заперечує позовні вимоги. Відеозапис «[INFO]» містить інформацію про будівництво позивачем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] з порушенням чинного законодавства, будівельних норм і правил (виступ на сесії міської ради депутата П. Данильчука, повідомлення активіста громадської ради «Народний контроль» О. Бондарука та начальника відділу ДАБК Луцької міської ради Ю. Маслюка). Станом на 15 березня 2018 року будинок не був прийнятий до експлуатації. За результатами своїх звернень він отримав повідомлення про незаконне будівництво, допущені позивачем порушення законодавства при здійсненні вказаного будівництва. Щодо висловлювань, які позивач просить спростувати, [PERSON] зазначає, що поширена ним інформація є правдивою. Факт використання забудовником [PERSON] тяжкої вібротехніки підтверджується фотографіями, поясненнями свідків. Негативні наслідки використання тяжкої техніки у вигляді руйнування стін в його житловому будинку та надвірних спорудах він демонстрував в цьому відео. З огляду на відомі йому з дитинства факти про земельну ділянку, де позивач звів багатоквартирний будинок, він поширив правдиву інформацію про те, що будинок стоїть на ґрунтових водах і висловив з цього приводу свої оціночні судження про можливість руйнування такого будинку. Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів. На підставі наведеного, [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року в справі замінено відповідача ГО «Народний контроль» Волинської області» на належного відповідача Волинська обласна організація політичної партії «Громадський рух «Народний контроль». Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кирись Г.Й. в судовому засіданні заперечила позовні вимоги з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог та стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу. Представник відповідача Волинської обласної організації політична партія «Громадський рух «Народний контроль» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. 07 червня 2019 року на адресу суду надійшли клопотання голови Волинської обласної організації політичної партії «Громадський рух «Народний контроль» про відкладення розгляду справи та про надання справи для ознайомлення, які були задоволені судом. Однак після вказаних процесуальних дій суду відповідач Волинська обласна організація політична партія «Громадський рух «Народний контроль» втратив інтерес до цієї справи, оскільки його представники не цікавляться рухом справи, в судові засідання не з`являються. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Волинської обласної організації політична партія «Громадський рух «Народний контроль». Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд встановив, що [INFO] в мережі Інтернет, на ютуб-каналі «Народний контроль Луцьк-Медіа» за веб-адресою [INFO], поширено у вільний доступ відеоматеріал під назвою «[INFO]». В поширеному відеоматеріалі відповідач [PERSON] повідомляє інформацію такого змісту: «… використовувалась гідротехніка тяжка, воно повело порушення будинків, тріщини, це вже замазували тут, додаткові тут тріщини і в хаті тріщини ідуть…» «… фірмач повністю затінив людські хати, побудувався на мережах, відрізав собі шмат дороги під парковку…» «Цей будинок стоїть на ґрунтових водах, при такій вазі і при такій малій площі це є шанс, що ризик людям попасти в біду, будинок може чисто лягти на бочок». Відеозапис «[INFO]» та вищенаведені висловлювання містять інформацію про будівництво позивачем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Судом встановлено і не заперечується сторонами, що інформація, яка містилась у вищезазначеному відеоролику, дійсно була поширена та доведена до відома невизначеного кола осіб. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На доведення достовірності, поширеної ним інформації, відповідач [PERSON] зазначає, що він неодноразово звертався до різних державних установ з метою перевірки та здійснення необхідних заходів державного контролю за дотриманням вимог законодавства під час будівництва багатоквартирного будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповіді на такі звернення стали підставою для формування в нього та висловлення оціночних суджень з приводу допущених позивачем порушень законодавства, будівельних норм при здійсненні будівництва багатоквартирного будинку. Так, суд встановив, що за змістом отриманої відповідачем [PERSON] відповіді з Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 грудня 2017 року працівниками відділу ДАБК Луцької міської ради було здійснено виїзд на будівництво за адресою: [ADDRESS] з метою проведення перевірки. Попередньо замовнику будівництва [PERSON] було направлено лист-вимогу про необхідність надання проектної документації та присутність уповноваженого представника на перевірці. Станом на 09 жовтня 2017 року перевірка проведена не була у зв`язку з недопущенням посадових осіб відділу ДАБК Луцької міської ради на об`єкт будівництва. За таким фактом складено акт про недопущення від 09 жовтня 2017 року та протокол про порушення . 13 жовтня 2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Крім того, [PERSON] видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09 жовтня 2017 року, яким забудовника зобов`язано допустити працівників відділу ДАБК Луцької міської ради та надати документацію для перевірки. В подальшому було проведено перевірку виконання припису на об`єкті будівництва: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями комерційного призначення по [ADDRESS] ». За результатами перевірки встановлено, що гр. [PERSON] не в повному обсязі виконано вимоги припису, не надано проект (до коригування), згідно з яким проводиться будівництво об`єкту, що унеможливлює проведення перевірки дотримання підрядником проектних рішень. За таким фактом на [PERSON] складено протокол від 06 грудня 2017 року, а 15 грудня 2017 року - притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Крім того, перевіркою виявлено ряд порушень з боку генерального проектувальника ПП «Спецпроект», а саме: порушення вимог державних будівельних норм та правил при виготовленні проектної документації. Також [PERSON] повідомлено, що [PERSON] звертався до відділу ДАБК Луцької міської ради з заявою про прийняття вказаного об`єкту до експлуатації. Оглядом об`єкту встановлено, що порушення, виявлені у проектній документації не виправлені, не виконані вимоги припису від 09 жовтня 2017 року, виявлено невідповідності у документації та встановлено неготовність об`єкта до експлуатації. Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано ряд інших відповідей, які він отримав на свої звернення, а саме: відповідь з ГУ Держгеокадастру у Волинській області №31-3-0.4-3432/2-18 від 16 травня 2018 року, відповідь з ВК Луцької міської ради №Б-249/2-230 від 17 квітня 2018 року, відповідь з Управління захисту економіки у Волинській області №Б-98/39/102/01-18 від 11 червня 2018 року, лист про розгляд звернення ВК Луцької міської ради №1.1-9/7968 від 10 жовтня 2018 року. Однак суд відхиляє такі докази, оскільки вони отримані відповідачем вже після поширення спірної інформації (15 березня 2018 року), а отже, не могли бути відомі йому на той час. На спростування спірних висловлювань [PERSON] стороною позивача надано копію сертифікату відділу ДАБК Луцької міської ради, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта. Дата видачі сертифікату - 11 жовтня 2018 року. Наведене свідчить про те, що на час поширення спірної інформації в розпорядженні позивача такого сертифікату не було, а будівництво по [ADDRESS] не було закінченим. Також суд відхиляє надані стороною позивача в якості доказів копії рішень Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, оскільки такі рішення датовані вже після 15 березня 2018 року, а тому не могли бути відомими відповідачу на час поширення відеоматеріалу «[INFO]» та не могли вплинути на формування в нього думок щодо законності будівництва на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Аналізуючи висловлювання, які на думку позивача, є недостовірними та підлягають спростуванню, суд вважає, що таким чином відповідач [PERSON] виражав свої власні судження, ідеї та погляди, які сформувалися в нього під впливом бажання захистити свої права, оскільки вважав, що через будівництво багатоповерхівки за адресою: [ADDRESS] , руйнується його власний житловий будинок. З метою захисту своїх прав [PERSON] неодноразово звертався до різних державних установ, отримував від них відповіді, зі змісту яких робив свої певні висновки щодо невідповідності чинним будівельним нормам і вимогам будівництва, проведеного позивачем. Наведені позивачем спірні висловлювання відповідача розцінені судом як спостереження та думки їх автора про причини утворення тріщин в його домоволодінні та висловлення занепокоєння з приводу здійсненого позивачем будівництва. Також суд звертає увагу, що в своїх висловлюваннях [PERSON] використовує такі словосполучення як «є шанс», «ризик попасти в біду», «може чисто лягти», що свідчить про висловлення припущення, як результату власних роздумів. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу, національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідачем були поширені оціночні судження з урахуванням стилістики поширеної інформації, застосованих мовних оборотів та відсутністю посилань на конкретні факти, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у пункті 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), де зазначено, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Висловлювання, зроблені [PERSON] є суб`єктивним баченням ним (оцінкою) обставин, що мають місце у зв`язку з будівництвом позивачем [PERSON] багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди за поширення такої інформації. Щодо клопотання представника відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу на представництво інтересів відповідача [PERSON] при розгляді справи в суді, суд зазначає наступне. Частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч.2, 3 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є : позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої сторони щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначається цим кодексом або судом у передбачених кодексом випадках. Першою заявою по суті, що була подана відповідачем, є відзив на позовну заяву, який, відповідно до вимог ч.3 п.8 ЦПК України, повинен містити попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. З огляду на те, що під час розгляду справи разом з першою заявою по суті спору (відзивом на позовну заяву) відповідач не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат.

Outcome: dismissed