Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач в квітні 2014 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що з 13.12.1972 року по даний час він працював та працює на шахтах ДП «Львіввугілля» з повним робочим днем під землею, на даний час він працює слюсарем-ремонтником. У зв'язку з тривалою роботою у шкідливих умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Висновком Обласної МСЕК від 21.11.2001 року йому було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, а тому він просить стягнути з відповідача на його користь 40 000 грн. в відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснив, що його підземний стаж становить більше 23 роки 10 місяців. В основному він працював за фахом: підземний гірничий майстер, помічник начальника дільниці, заступник начальника дільниці. Весь час він працював під землею. Робота була пов'язана з шкідливими умовами: вібрація, велике фізичне навантаження, вологість, запиленість. Це призвело до того, що в 2001 році висновком МСЕК йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюваннями: силікоз, емфізема легень. У зв'язку з професійних захворюванням йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що у нього появився кашель, пітливість, біль в грудях, слабкість, він обмежений в ході, не може виконувати фізичну роботу в повній мірі. Постійно лікується. Представник відповідача проти позову заперечила, вказала, що на момент встановлення позивачу втрати працездатності діяли п. 3 ст. 34, ст. 21, ч. 3 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» які передбачали виплату моральної шкоди за наявності висновку медичних органів про факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. Крім того довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не долучено жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому матеріальної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши докази суд встанови слідуюче. З трудової книжки на ім'я [PERSON] від 27.04.1973 року, акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 13.10.2001 року вбачається що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 23 роки 10 місяців. Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 006642 від 21.11.2001 року [PERSON] було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності по професійному захворюванню від 11.10.2001 року. Відповідно до довідок МОЗ Обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-1 № 159051 від 28.10.2002 року та серії ЛВА-2 № 017592 від 28.10.2002 року [PERSON] було безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню. У зв'язку з наявністю вищевказаного професійного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві ц професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України. Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не взмозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курс лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в життєдіяльності, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, яка спричинена внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, необхідно врахувати характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved