Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернулася до\~суду із\~позовом і\~просить визнати\~за нею\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~померлої 27\~жовтня 2008\~року [PERSON]\~право власності\~\~на квартиру\~[ADDRESS] (бувша\~Леніна)\~в с.\~Пристроми Переяслав-Хмельницького\~району Київської\~області, право власності на земельну ділянку площею 2,4680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, і яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Переяслав-Хмельницькою районною державною конторою Київської області 29 травня 2007 року після смерті 24 листопада 2006 року [PERSON], та право власності на земельну ділянку площею 2,4682 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, і яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№ 264632 від 08.01.2004. Посилається на те, що 27 жовтня 2008 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] (бувша Леніна) в с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області та земельні ділянки. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви. Її сестра [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом на користь позивача, подавши відповідну заяву нотаріусу. Спадкоємців, які мають право на обовязкову частку на спадщину, немає. 29 вересня 2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки відсутня реєстрація правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (свідоцтва про право на спадщину за законом). У видачі Свідоцтва про право на спадщину на іншу земельну ділянку відмовив в зв»язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру. 23 листопада 2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] (бувша Леніна) с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області, в звязку з тим, що позивач предявила правовстановлюючого документ на 1/2 частину будинку-рішення суду від 29 березня 1994 року, але відповідно до довідки виданої КП КОР «Лівобережне БТІ» 04 жовтня 2016 року за №03090, право власності не зареєстроване. Окрім цього в документі на нерухоме майно зазначена 1/2 частка житлового будинку. Факт володіння померлою [PERSON] квартирою №1 будинку №17 по вул. Незалежності (бувша Леніна) в с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області та земельними ділянками, площею 2,4680 га та 2,4682 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується довідками Пристромською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області №839 від 30.09.2016 та №849 від 03.10.2016; копією технічного паспорта на житловий будинок №17 по вул. Незалежності в с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області станом на 04.10.2016, копією схематичного плану земельної ділянки, копією плану будинку, експлікацією та характеристикою до нього; рішенням Пристромської сільської ради №36 від 11.04.2016 про перейменування вулиць у селі Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області (вулицю Леніна на вулицю Незалежності), рішенням Пристромської сільської ради від 28 січня 2017 року за №6 про присвоєння поштових адрес; звітом про незалежну оцінку нерухомого майна-1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007, копією державного акту на право приватної власності на землю, звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,4680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Своє право на спадщину позивач [PERSON] підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON], серії І-ОК №063562, виданого виконкомом Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією заповіту посвідченого секретарем Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, копією свідоцтва про одруження [PERSON] з [PERSON], після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище «Ігнатенко», серія АГ№197325; постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса від 29.09.2016 та 23.20.2016; копією паспорта громадянина України; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] за №163. До суду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив відзив на позовну заяву, в якому позов визнав в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що присвоєння нової поштової адреси будинку не позбавляє спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Будинок, який є предметом позову, побудований 1968 року. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01 липня 2004 року передбачено, що «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації». Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку площею 2,4680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Переяслав-Хмельницькою районною державною конторою Київської області 29 травня 2007 року. Не оформлення. Виникнення права власності на майно не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. Тому суд вважає, що не реєстрація спадкодавцем [PERSON] належним чином свого права на земельну ділянку, успадковану після смерті чоловіка [PERSON], не позбавляє права [PERSON] як спадкоємця [PERSON] права на це майно. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 2, 4682 га, підтверджується державним актом серії Р1 № 264632 від 08.01.2004. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 цього Кодексу, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~відповідно до\~ст.ст.\~328,\~374,\~1216,\~1218,\~1225,\~1233,\~1235,\~1268,\~1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved