Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача\~ [PERSON], третя особа: відділ ведення реєстру територіальної громади міста Чернівці Чернівецької міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що вона є власником будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. В будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], як піднаймача 11.12.2009 року, проте з січня 2010 року у спірному будинку не проживає, його речей не має, де на даний час проживає відповідач їй невідомо. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, надавши право представляти свої інтереси [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим в порядку вимог ст. 74 ч.4 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи, суду представником позивача в інтересах позивача в суд подано письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутність як позивача, так і представника, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, був належно повідомленим в порядку вимог ст. 74 ч.4 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи відомостей про поважність причини неявки в засідання, суд не повідомив. Третя особа - представник відділу ведення реєстру територіальної громади міста Чернівці Чернівецької міської ради, за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належно повідомленою в порядку вимог ст. 74 ч.4 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи суду останньою надано письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], народилася в м. Сторожинець Чернівецької області, її місце проживання зареєстроване за адресою: [INFO] (а.с.4). Позивач [PERSON] є власником будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, загальною площею 51,60 кв.м., в тому числі житловою площею 19,50 кв.м. Витягом №28121724 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що позивач [PERSON] є власником будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці, форма власності приватна (а.с.5). Довідкою КЖРЕП №5 №3311 від 14.11.2016 року підтверджено, що в будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці зареєстровані: позивач [PERSON]; онук [PERSON] та відповідач [PERSON], [INFO], як піднаймач (а.с.6). Актом КЖРЕП №5 № 369 від 14.11.2016 року підтверджується, що відповідач [PERSON], за адресою по вул. Марморозькій, 25 в м. Чернівці зареєстрований, але не проживає з січня 2010 року (а.с.7). У відповідності до довідки МСЕ №226361, позивач [PERSON], [INFO], встановлено ІІ групу інвалідності довічно (а.с.8). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищенаведених вимог закону, судом установлено, що відповідач [PERSON], з січня 2010 року, який був за згодою власника зареєстрований в вищенаведеному будинку №25 по вул. Марморозькій в м. Чернівці не проживає; в будинку належних відповідачу речей не має, місце його проживання не відоме, звязків із позивачем [PERSON] останній не підтримує, в установленому законом порядку за відповідачем не заброньовано зареєстроване місце проживання, згідно досліджених доказів, відповідач не являється співвласником спірного будинку та матеріали справи не свідчать про наявний спір щодо вищеозначеного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа \~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved