Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Раца В.В. звернулась до суду з позовом про визначення часток у спільній сумісні власності подружжя до відповідача [PERSON] , вказавши в ньому, що 26.09.1993 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 21. Вказує, що на даний час сторони не проживають однією сім`єю, а також те, що Новоселицьким районним судом Чернівецької області розглядається цивільна справа про розірвання їхнього шлюбу. Ухвалою Новоселицького районного суду від 22.01.2019 року сторонам наданий строк для примирення терміном на три місяця, від спільного подружнього життя неповнолітних дітей у сторін немає. Також вказує, що під час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: дворогсподарство по [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків літ «А», «Б»; сараїв літ. «Г», «Д»,«Є», «Ж»; гаражу літ. «В»; вбиральні літ. «Е»; колодязя №1; огорожі № 2, 3. Дане дворогосподарство було побудовано сторонами як подружжям під час шлюбу в період з 2002 року по 2014 рік. Позивач зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 153719187 від 24.01.2019 року права приватної власності зареєстроване лише за відповідачем - [PERSON] Також зазначає, що земельна ділянка розміром 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яка приватизована на відповідача [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] виданого 22.11.2012 року. Оскільки, між сторонами не досягнуто домовленості про поділ домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] як об`єктів права спільної сумісної власності, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 69 СК України та ч. 4 ст. 372 ЦК України, що на думку позивача надає їй право на звернення до суду за захистом свого майнового права. Позивач вважає, що сторони мають право власності на вищевказане майно у рівних частках, розмір яких становить 1/2 частини і поділ якого здійснюється з розрахунку саме таких часток позивача та відповідача. На підставі зазначеного позивач просить постановити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності подружжя на дворогсподарство по [ADDRESS] яке складається з житлових будинків літ «А», літ. «Б»; гаражу літ. «В»; сараїв літ. «Г», «Д», «Є», «Ж»; вбиральні літ. «Е»; колодязя № 1; огорожі № 2, 3 та встановити право на спільну часткову власність Ѕ частини вказаного будинковолодіння за [PERSON] , [INFO] , а також припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку розміром 0,2500 га. за кадастровим номером [NUMBER] для індивідуального жилого будівництва по [ADDRESS] та встановити право на спільну часткову власність Ѕ частини вказаної земельної ділянки за [PERSON] , [INFO] . Представник позивача - адвокат Раца В.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, а представник відповідача - адвокат [PERSON]. позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26.09.1993 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 21. (а.с. 12) За час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони набули майно, яке складається з дворогсподарства по [ADDRESS] , яке складається з житлових будинків літ «А», «Б»; сараїв літ. «Г», «Д»,«Є», «Ж»; гаражу літ. «В»; вбиральні літ. «Е»; колодязя №1; огорожі № 2, 3. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 153719187 від 24.01.2019 року права приватної власності зареєстроване за - [PERSON] (а.с. 19) Також судом встановлено, що земельна ділянка розміром 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] виданого 22.11.2012 року. (а.с. 20) Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відпововідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. За ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року та у справі №404/1515/16-ц. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз`яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17.02.2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За таких обставин, враховуючи норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, а також приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, таким чином дворогсподарство по [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя і належить сторонам у рівних частках. Отже, позивач та відповідач є співвласниками вказаного майна. На підставі вищевказаного, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, те, що представник відповідача позов визнав та не заперечує щодо поділу спільного майна подружжя, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає що заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя підлягають задоволенню, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного майна. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України та

Outcome: approved