Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 01 березня 2011 року вони уклали шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . На даний час вони з відповідачем фактично разом не проживають з вересня 2020 року, відповідач пішов жити окремо. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку не надає їй належної матеріальної допомоги, тривалий час припинив утримувати матеріально забезпечувати дитину, хоча має таку можливість, оскільки працює на Хоростківському виробництві ТзОВ «Радехівський цукор» де отримує дохід, а тому просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 29 січня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого послається на те, що на даний час проживає окремо від дружини та дитини, однак продовжує матеріально підтримувати та допомагати синові і твердження позивача про те, що він не допомагає фінансово є не правда. Відповідач погоджується з тим, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і він виконує добровільно, без рішення суду, ці обов`язки. Він дійсно працюю ТзОВ «Радехівський цукор» слюсарем-ремонтником. На даний час відповідач змушений проживати з батьками пенсіонерами. Також там живе його брат із сім`єю і тому він шукає собі інше житло, де планує проживати, платити оренду та комунальні послуги. Частина зароблених ним коштів витрачає на оплату комунальних послуг, а також батькам на ліки, харчування і сплачувати по 1/3 частці свого доходу, як того просить Позивач, він не має змоги. Просить позов [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити частково та призначити йому до сплати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до виповнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 14 січня 2021 року подала заяву про неучасть в справі. Представник позивача адвокат Студена М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просить суд стягувати з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суду пояснив, що з позивачем вони не проживають разом близько пяти місяців. На даний час він проживає з батьками. Має намір орендувати житло. У його власності нерухоме майно, земельні ділянки, транспортнгізасоби не перебувають. Стан його здоровя та дитини задовільний. Суд, дослідивши письмові докази в справі та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~видане 1\~березня 2011\~року Хоростківською\~міською радою,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~зареєстрували шлюб\~01.03.2011\~року в Хоростківській міській раді, відповідний актовий запис за №11. (а.с.16). У сторін по справі від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 21 вересня 2012 року. (а.с.15) Згідно довідки №25/2191 від 12 січня 2021 року, виданої виконкомом Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області до складу сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] , входить: син [PERSON] , [INFO] мати [PERSON] .(а.с.17) Учасниками справи визнається, що [PERSON] працює в ТзОВ «Радехівський цукор» з 11.05.2017 року на посаді слюсара-ремнтника. Дохід за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складав 132\~109, 62 грн. (а.с.39). Судом також встановлено, що починаючи з 03.04.2020 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, , а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1, ч.2 ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» для дітей вікoм від 6 до 18 рокiв на час розгляду справи становить 2395 грн. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та виходячи із обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні решти вимог відмовити. Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1(один) місяць допустити до негайного виконання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як встановлено, 12.01.2021 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про правничу (правову) допомогу. Згідно Додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.01.2021 року, Акту №1 обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.01.2021 року, акту виконаних робіт від 14.01.2021 року, квитанції від 12.01.2021 року, квитанції від 02.02.2021 року позивач [PERSON] здійснила платіж частини гонорару по договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.01.2021 року в розмірі 2000 грн. та 1000 грн. за виконання наданих послуг: попередної консультації, вивчення документів, підготовки заяв по суті (позовної заяви), участь адвоката в судовому засіданні. Таким чином враховуючи те, позов задоволено частково, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в частині, що підтверджені належними та допустимими доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу чи оспорювання їх співмірності від відповідача не надходило. За таких обставин заявлена представником позивача до відшкодування сума в частині 2280 грн. з урахуванням наданих в її обґрунтування документів, є співмірною із складністю справи; обсягом наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на надання вказаних послуг. В стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу, відмовити. Слід також стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial