Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач в листопаді 2013 року звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просила зобов»язати відповідача усунути перешкоди ії для користування квартирою [ADDRESS] та вселити ії у вказане житлове приміщення. В обґрунтування позову посилається на те, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1011 року він якого мають дітей - малолітнього сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Вказує, що квартира [ADDRESS] була набута у власність від час їх спільного проживання з відповідачем шляхом інвестування коштів у житлове будівництво через Банк « Аркада». Посилається на те, що вона є зареєстрованою у вищевказаній квартирі та право користування зазначеним житловим приміщенням виникло у неї відповідно до вимог законодавства. Позов мотивований тим, що 11 серпня 2014 року відповідач змінив замки на вхідних дверях у квартирі в якій вони проживали однією сім`єю і з цього часу вона позбавлена можливості потрапити до квартири. У зв`язку з відмовою відповідача надати доступ до квартири , вона вважає свої житлові права порушеними та як наслідок звернулась до суду із вказаним позовом. В ході судового розгляду позивач та ії представники позов підтримали та просили його задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування заперечень його представник послалась на те, що відповідач [PERSON] є одноособовим власником спірної квартири. 15 травня 2001 року з позивачкою був укладений шлюбний контракт відповідно до умов якого спірна квартира, а також все майно, яке знаходиться у квартирі на момент укладення шлюбу6 меблі, побутова техніка, посуд, відео- теле-аудіо-апаратура, тощо, та все майно , що буде придбане під час шлюбу незалежно від його вартості і буде знаходитись у квартирі є особистою власністю відповідача. В липні 2013 року [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею. Представник відповідача послалась на те, що звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з нею, [PERSON] мала намір проживати окремо від відповідача. 11 серпня 2013 року [PERSON] добровільно покинула належну відповідачу спірну квартиру з усіма особистими та правовстановлюючими документами на рухоме та нерухоме майно,яке було придбано нею до шлюбу та спільно за час існування подружніх відносин. Крім того, послалась на конфліктний характер відносин з позивачкою та ії штучні звернення до правоохоронних органів із заявами про притягнення його до кримінальної відповідальності. Також повідомила про наявність судового спору про поділ спільного майна подружжя, який знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Представник відповідача вважає, що позов є необґрунтованим, оскільки безоплатне проживання [PERSON], як колишнього члена сім`ї , без угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, не допускається, та ні під час існування подружніх відносин , ні після припинення подружніх відносин жодних угоди про безоплатне користування житловим приміщення не укладалось. Суд, вислухавши пояснення позивачки та ії представників, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 09 червня 2001 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис № 423. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 19 лютого 2014 року шлюб, укладений між сторонами розірвано, визначено місце проживання дітей з батьком [PERSON]-відповідачем по справі. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії КВ № 40706 від 09 березня 2006 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - відповідачу по справі на праві особистої приватної власності. Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу сторін 21.06.2011 року позивачка за згоди відповідача вселилась у вищевказану квартиру та була зареєстрована у ній, що підтверджується паспортними даними позивача. Вказана обставина відповідачем не оспорювалась. В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами виникли конфліктні відносини з приводу місця проживання дітей та користування спірним приміщенням. Позивачка в судовому засіданні вказала на те, що з серпня 2013 року вона не проживає у вказаній квартирі у зв`язку з виникненням конфлікту з відповідачем та позбавлена можливості користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідачем змінені вхідні замки від дверей та чиненням ним перешкод у користуванні приміщенням. Відповідач у судовому засіданні факт зміни вхідних замків не заперечував, вказавши , що позивач залишила квартиру з власної волі. Проте, відповідач не оспорював відсутність свого волевиявлення щодо подальшого проживання позивачки у жилому приміщенні з серпня 2013 року виказавши свої заперечення щодо користування позивачкою спірним приміщенням, оскільки воно є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло та не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України, за винятком обмежені, які встановлені законом. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку( квартирі) , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що позивач була зареєстрована та поселена в спірне приміщення в якості члена сім`ї власника приміщення - відповідача по справі та за його особистої згоди, у зв`язку із чим набула права користування житловим приміщенням у встановленому порядку. В ході розгляду справи наявності будь-якої угоди щодо порядку користування житловим приміщенням між сторонами не встановлено. Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З огляду на право позивача щодо користування житловим приміщенням на рівні з відповідачем - як його власником, суд вважає неправомірним створення відповідачем перешкод у користуванні позивачкою спірною квартирою, яке полягає зокрема у зміні вхідних замків, а тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача усунути створені перешкоди. Оскільки позивач позбавлена можливості користування житловим приміщенням, суд вважає доцільним вселити позивача у спірне приміщення. Посилання представника відповідача щодо наявності угоди , яка була досягнута між сторонами при вселенні в спірне приміщення, а саме шлюбний договір, укладений між подружжям, суд до уваги не приймає, оскільки такий договір регулює майнові відносини подружжя та їх майнові права , виходячи із чого зміст шлюбного договору для спірних правовідносинах юридичних наслідків не створює. На підставі наведеного,

Outcome: approved