Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у травня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO]. У позові вказала, що 09.04.2010 сторони зареєстрували шлюб. Спільне життя з відповідачем у [PERSON] не склалося, в результаті чого з серпня 2013 вони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання дитини, хоча має таку можливість працюючи бригадиром підприємства залізничного транспорту у ДП «Південна залізниця» ВП «Локомотивне депо Гребінка» та зареєстрований як фізична особа підприємець. Сторони у судове засідання не з'явилися, на адресу суду надали заяви у яких просили справу слухати у їх відсутність, представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що з 09.04.2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 09.04.2010 (а.с. 12). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO] (а.с. 4). Неповнолітня дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідно до довідки виданої Пирятинським центром первинної медичної допомоги від 17.04.2014 року - [PERSON] народження [INFO], на «Д» обліку у дитячій консультації не перебуває (а.с. 7). Суд дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме матеріальне становище платника аліментів, уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від прибутку батька або матері. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних. На даний час відповідач має постійне місця роботи та стабільний дохід працюючи бригадиром підприємства залізничного транспорту у ДП «Південна залізниця» ВП «Локомотивне депо Гребінка» та будучи зареєстрованим як фізична особа підприємець, про що свідчать довідки (а.с. 5, 9-11). У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved