Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 50% додаткових витрат на малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 30 353,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2014 р. ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду між [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за умовами якої на [PERSON] було покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. У подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 р. було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] до утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1200 грн. щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 р. збільшено розмір аліментів з 1200 грн. на 1800 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Позивач зазначає, що за її дорученням 31.08.2018 р. її мати [PERSON] підписала договір про навчання [PERSON] в школі «Оксфорд пройм академі лімітед», також за її дорученням на виконання умов договору про навчання [PERSON] провела оплати: за вересень 2018 р. у розмірі 100 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 04.10.2018 р. за 1 дол. США 28,32 грн. становило 2 832 грн.; за жовтень та листопад 2018 р. у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 01.11.2018 р. за 1 дол. США 28,11 грн. становило 5 622 грн.; за грудень 2018 р. та січень 2019 р. у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 05.12.2018 р. за 1 дол. США 28,12 грн. становило 5 624 грн.; за лютий та березень 2019 у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 08.01.2019 р. за 1 дол. США 27,70 грн. становило 5 540 грн.; за квітень та травень 2019 у розмірі 200 дол. США, що за курсом НБУ на час оплати на 27.03.2019 р. за 1 дол. США 26,98 грн. становило 5 396 грн. Таким чином, за навчання дитини було сплачено 900 у.о. Позивачем зауважено, що відповідач у добровільному порядку брати участь у додаткових витратах не бажає, питанням розвитку здібностей сина не цікавиться, усі питання вирішуються нею особисто, оскільки відповідач не виявляє бажання займатися питанням розвитку особистості дитини, у зв`язку з чим зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у розмірі 50 % сплаченої за навчання суми. Питання вивчення англійської мови у ранньому віці спричинено розвитком особистих навичок дитини, його схильністю до запам`ятовування та розвитку вказаних здібностей для реалізації їх в майбутньому. В період з 01.09.2017 р. по 29.06.2018 р. малолітній [PERSON] відвідував секцію кіокушинкай карате в ГО «Київський спортивний клуб бойових мистецтв», щомісячний благонадійний внесок за яку становив 600 грн. За весь період відвідування клубу позивачем за 10 місяців внесено 6 000 грн. Також позивач зазначає, що з її та відповідача дозволу у період з 24.01.2018 р. по 04.02.2018 р. [PERSON] їздив разом з її батьками у Єгипет (Шарм Ель Шейх), загальна вартість путівки склала 40 358 грн., сума путівки на дитину становила 10 089,50 грн. Ще 30.01.2019 р. позивачем було придбано тур на 4-х осіб до Єгипту та зараховано 31 366 грн. за відпочинок, з яких сума на одну особу склала 7 841,50 грн. Вказує, що питання оздоровлення дитини у зимовий період має позитивні наслідки, оскільки у дитини підвищується імунітет. Відповідач з моменту народження сина не проявляв бажання проводити вільний час з дитиною, жодного разу не провів з дитиною спільного відпочинку. Крім того, 17.10.2017 р. було придбано дитячий комбінезон та зимові чоботи вартістю 4 543 грн. та 11.08.2018 р. придбано велосипед за 8 400 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасовано, а справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року у справі № 755/8838/17 стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , працюючого продавцем-консультантом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортделюкс», проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року у справі № 755/19511/18 збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] з 1200 грн. на 1800 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: dismissed