Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, у якому просить визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Він як спадкоємець першої черги за законом звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Його батько [PERSON] 12 жовтня 1999 року подав у нотаріальну контору заяву у якій зазначив, що спадщину після померлої дружини [PERSON] він не приймав та не буде звертатися до суду із заявою про продовження шестимісячного строку на прийняття спадщини. [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Від його імені із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Інші спадкоємці у нотаріальну контору не зверталися. Вказане будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка. Відтак, кожному із них належить по 1/4 частині будинковолодіння. Однак, постановою нотаріуса відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. За вказаних обставин, покликаючись на те, що померлим батькам [PERSON] , [PERSON] , а також йому [PERSON] належить по 1/4 частці будинковолодіння просить позов задовольнити, визнавши за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06 вересня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Білецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, у якій вказали, що не заперечують проти позовних вимог. Судом установлено: Згідно Довідки №131, виданої 16 лютого 2021 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] рахується за Померлим [PERSON] . Двір рахується як двір колгоспників, у якому станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №21 від 15 липня 1994 року Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 15 липня 1994 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №183, виданої 05 березня 2021 року Білецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, станом на день смерті [PERSON] , яка була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внук, [PERSON] внучка. \~ \~ \~ \~Як убачається із наданої Державним нотаріальним архівом у Тернопільській області на запит суду копії матеріалів спадкової справи №285, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] , [INFO] позивач [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] . 12 жовтня 1999 року [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про те, що спадщину після померлої дружини [PERSON] він не прийняв, спадкувати не бажає та не буде подавати заяву про продовження шестимісячного строку для прийняття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , про що 13 березня 2009 року складено актовий запис №07 Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 13 березня 2009 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №130, виданої 16 лютого 2021 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] станом на день смерті [PERSON] , разом із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внук, [PERSON] внучка. Як убачається із наданої на запит суду копії матеріалів спадкової справи №163/2015, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Також, 09 квітня 2021 року [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . 09 квітня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №864/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої матері [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на будинок за [PERSON] . У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що інші спадкоємці у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Також, 09 квітня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №863/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після померлого батька [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на будинок за [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки №194 виданої 24 лютого 2021 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] в бюро не проведена. 03 квітня 2015 року приватним підприємством «Фірма «Матек» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , з якого убачається, що вказане будинковолодіння складається із: А житловий будинок, 1922 року побудови; Сх сходи; Пг погріб, 1922 року побудови; Б дворова вбиральня, 1991 року побудови; В господарська будівля, 1922 року побудови; Пд підвал, 1922 року побудови; Г комора, 1985 року побудови; Д хлів, 1985 року побудови; 1 огорожа; 2 ворота з хвірткою; І колонка питна. Згідно Експлікації приміщень до плану садибного будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 51,8 кв.м., житлова площа 43,4 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] був [PERSON] та членами двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/4 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] та [PERSON] , оскільки є їх сином. Відтак, позивач [PERSON] набув права на спадкування належної [PERSON] 1/4 частини будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , та вважається таким, що спадщину прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрований та проживав разом із померлою та подав заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець чоловік померлої [PERSON] спадщину не приймав, про що подав у нотаріальну контору відповідну заяву. Також, позивач [PERSON] набув права на спадкування належної [PERSON] 1/4 частини будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що за [PERSON] в порядку спадкування в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та після померлого [INFO] [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] [ADDRESS] . Окрім цього, позивачу як члену колгоспного двору належить 1/4 частка вказаного житлового будинку. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Із матеріалів справи, вбачається, що жодних правовстановлюючих документів на належну позивачу 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка належить йому як члену колгоспного двору, позивач [PERSON] не має, та не може виготовити без звернення до суду, оскільки порядок оформлення права власності на колгоспний двір законодавством не передбачено. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, права позивача [PERSON] як члена колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на належну йому 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки в інший спосіб позивач позбавлений можливості захистити свої порушені права. За вказаних обставин, суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб, а тому позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] [ADDRESS] , з яких: 1/2 частина житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та після померлого [INFO] [PERSON] ; 1/4 частина житлового будинку як за членом колгоспного двору. На підставі викладеного та

Outcome: approved