Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08 жовтня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та обов'язки, внаслідок чого в сім'ї відбувались сварки , які призвели до того, що сторони стали чужими і роз»їхалися. Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона проживає у своєї матері, а відповідач - у своєї. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам, оскільки вона не має бажання перебувати з відповідачем у шлюбі. Відповідач позов не визнав, просив встановити строк на примирення. Ухвалою Дніпровського районного суду від 20.11.2015 року сторонам було встановлено строк на примирення. По закінченню строку на примирення позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, а шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, пояснивши, що не хоче, щоб його дитину виховувала чужа людина і метою збереження сім»ї є саме інтереси дитини, просив повернути йому долучений позивачем до позовної заяви Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця її проживання, умов утримання та участі батьків у її вихованні, укладений 11.06.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Дяченко О.О. 11.06.2015р., зареєстрований в реєстрі за №511. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 жовтня 2011 року, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів вчинений актовий запис № 1577 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). До подачі позовної заяви про розірвання шлюбу сторони уклали Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця її проживання, умов утримання та участі батьків у її вихованні, укладений 11.06.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Дяченко О.О. 11.06.2015р. (а.с. 6), зареєстрований в реєстрі за №511, щодо доцільності і правильності якого у відповідача є сумніви, що не може розцінюватися судом як доказ на спростування викладених позивачем обставин щодо небажання і недоцільності подальшого перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторонами визнається те, що спільно вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач у судових засіданнях наполягає на відсутності бажання перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз'ясненно в абз. 1 та 5 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Оскільки вжиті судом заходи щодо примирення до такого не призвели, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що продовження шлюбу суперечить її інтересам, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не має бажання перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved