Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач в лютому 2015 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що є студенткою Міжнародної академії управління персоналом. В зв'язку з навчанням вона не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, вона щороку сплачує за навчання грошові кошти згідно договору про надання освітніх послуг. У зв'язку з навчанням вона потребує додаткової матеріальної допомоги. Відповідач працює, стабільно отримує заробітну плату, але в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання у період навчання не надає. Так як відповідач є працездатною особою, вражає, що він може надавати їй таку допомогу в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця та половину витрат на оплату навчання за договором про надання освітніх послуг. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні із заявленими вимогами не погодився. Вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими. В доведеність своїх заперечень суду зазначив, що він працює, але на утриманні має батьків похилого віку, яким щомісяця допомагає. Все це потребує від нього додаткових зусиль та затрат для організації свого життя. Його середньомісячна заробітна плата складає 2382 грн. 67 коп., тому йому приходиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, увагу суду звернув на те, що він працює на вугільному підприємстві, його підземний стаж роботи складає більше 18 років. Відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» його донька могла скористатися правом вступу до будь - якого вищого учбового закладу на пільгових умовах, при чому щомісяця отримувати стипендію. Вона з ним з цього приводу не порадилась. З цих підстав. Просив суд повністю відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги також не визнав, просив суд повністю відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON], відповідач по справі є батьком [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно довідки № 12/15 від 02.02.2015 року (а.с. 7) [PERSON] є студенткою 1-курсу Міжрегіональної Академії управління персоналом м. Київ, термін її навчання становить 4 роки 6 місяців. Із повідомленої [PERSON] інформації в своєму позові (а.с. 1-2), яка ніким і нічим не спростована, вбачається, що вона ніде не працює, стипендію не отримує, інших доходів не має. Отже, [PERSON] потребує матеріальної допомоги від батька на період навчання. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з принципу змагальності сторін, суд не може за власною ініціативою збирати докази або роботи інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що відповідач по справі є працездатною людиною, працює на шахті «ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої складає 2382 грн. 67 коп. (а.с. 15). Відповідач по справі проживає з батьками похилого віку, які є пенсіонерами, в той же час вони на утриманні у нього не перебувають, інших утриманців у відповідача не має. (а.с. 23, 24-25). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько може надавати донці, яка продовжує навчання матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, вік дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Отже, при визначенні розміру цієї допомоги суд враховує, що [PERSON] є працездатним, працює на вугільному підприємстві міста, має непрацездатних батьків, які є людьми похилого віку, при цьому несе щоденні споживчі витрати, в тому числі по сплаті комунальних послуг, тощо. З урахуванням зазначеного суд вважає, що відповідач може надавати донці допомогу у розмірі 1/5 частини з усіх видів доходу до припинення навчання або досягнення нею 23 років. Сплачуючи аліменти саме в такій частині відповідач, як зможе надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, так і вирішувати питання матеріального характеру щодо себе. При цьому суд вважає необгрунтованими доводи сторони відповідача щодо відсутності підстав для надання матеріальної допомоги на період навчання , у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» його донька могла скористатися правом вступу до будь - якого вищого учбового закладу на пільгових умовах, так як це право позивача на вибір учбового закладу, і відповідно до Сімейного кодексу України це не позбавляє обов'язку відповідача у разі можливості надавати своїй дитині матеріальну допомогу. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини витрат на оплату навчання за договором про надання освітніх послуг, заявлені позивачем необґрунтовано, оскільки ці витрати є невід'ємною частиною інших затрат, пов'язаних з навчанням. Доводи позивача про те, що вона за договором про надання освітніх послуг несе додаткові витрати, пов'язані з навчанням заслуговують на увагу суду, але не можуть бути підставою для задоволення позову в цій частині, а лише враховується судом при визначенні розміру аліментів. Виходячи з цього, суд вважає, позовні вимоги в цій частині недоведеними, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову доведеність заявлених вимог, тому вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial