Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 56,1 кв.м., у тому числі житлової 32,5 кв.м., допоміжної - 23,6 кв.м., позначений на схемі літерою «А-1», та належні до нього господарські будівлі та споруди: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Д» - сарай, «Є» - погріб, №1 огорожа, №2 колодязь. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], прийняв спадщину, але оформити її в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності спадкодавця на будинок та землю відсутні. Ухвалою Василівського районного суду від 14 травня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду від 31 травня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача Скельківської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги зазначені в позовні заяві вирішити на розсуд суду. У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно чч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За даними спадкової справи №58/2017, заведеної приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу у Запорізькій області Харченко Ю.Г., після смерті [PERSON], померлого [INFO], 03 листпада 2017 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син померлого - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №2839 від 10.11.2017 року, на момент смерті громадянина [PERSON], який помер [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS], була зареєстрована його дружина - громадянка [PERSON]. Як встановлено з матеріалів спадкової справи №58/2017, заведеної приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу у Запорізькій області Харченко Ю.Г., 15 травня 2009 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно із чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом він матиме право, заповідав [PERSON], [INFO], заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області Плюйко І.П., зареєстрований у реєстрі за №34. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], є його дружина [PERSON], [INFO], яка постійно проживала зі спадкодавцем на момент його смерті, та відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині після померлого чоловіка [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як встановлено судом, згідно архівного витягу з рішення Василівського райвиконкому Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу додатку до нього (а.с.13, 14, 14 зворот), вирішено питання про оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] з видачею свідоцтва про право власності, обов'язок видачі поклався, в тому числі на Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації. Однак це рішення в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності виконано не було. Згідно довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №2840/02-01-21 від 10.11.2017 року, виданою в тому, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарської книги №21, особовий рахунок [NUMBER], числиться за громадянином [PERSON], який помер [INFO]. Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлим [PERSON] за його життя у виконкомі Скельківської сільської ради та визнання за ним права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської міської ради, останній мав вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року). Право власності померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в [ADDRESS], на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 07 липня 2010 року відділом Держкомзему у Василівському районі Запорізької області (а.с.26). Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 11 травня 2018 року №191/02-31 (а.с.31), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS], належав на праві власності померлому [PERSON], позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], належним чином прийняв спадщину після його смерті, інші спадкоємці відсутні, правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved