Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість 52896,72 грн., а саме: заборгованість 3% ст. 625 ЦК на суму 12014,40 грн.; інфляційні витрати 40882,32 грн.; витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 14.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №501. Згідно кредитного договору [PERSON] отримала від Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку кредит в розмірі 14000,00 доларів США. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит у вказаній сумі. Відповідно до умов договору, відповідачка [PERSON] зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, додатком № 1 до договору та графіком платежів. Однак, відповідачка [PERSON] зобов`язання згідно умов договору належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість по кредитному договору, що становила 96877,54 грн. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2015 року позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до відповідачки про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Поскільки заборгованість за кредитним договором № 501 від 14.11.2007 року була стягнута судом станом на 25.11.2015 року, позивач АТ «Альфа-Банк» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст.625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, а саме: заборгованість 3% ст.625 ЦК України на суму 12014.40 гривень; інфляційні витрати 40882,32 гривень, що підтверджує розрахунком заборгованості. В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився. Представник позивача [PERSON] подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.\~ Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідачки до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідачки. Разом з тим, до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачки посилається на неповноту та помилковість проведених банком розрахунків суми заборгованості та наводить свої розрахунки 3% річних, інфляційних витрат за період з 01.10.2017 року по 07.02.2019 року щодо нарахування інфляційних витрат, з 28.12.2016 року по 07.02.2019 року щодо нарахування 3 % річних. Нарахування здійснює на повну суму боргу з урахуванням того, що 07.02.2019 року відповідачка погасила заборгованість перед банком у повному розмірі. Сума заборгованості відповідачки перед банком згідно розрахунку становить 23047,17 гривень інфляційних збитків та 6146,99 гривень 3% річних. Просить відмовити у задоволенні позовних вимого АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] . Відповідно до ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Інших заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестеційний банк» та відповідачкою [PERSON] \~ було укладено кредитний договір № 501, за умовами якого відповідачці надано кредит в сумі 14 000 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору позичальник взяла на себе зобов`язання повернути кредит, проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1. 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестеційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестеційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк»\~ права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестеційний банк» та фізичними особами. Рішенням Хустського районного суду від 26.11.2015 року\~ позов АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто на користь банку солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за кредитним договором № 501 від 14.11.2007 року в розмірі 96 877,54 гривень. Посилаючись на період прострочення\~ виконання відповідачко рішення суду від 26.11.2015 року, позивач, як стягувач, вважає, що має право на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідачки, як боржника, 3% річних та інфляційні витрати. Згідно розрахунків, наданих позивачем, загальна заборгованість відповідачки перед банком за кредитом № 501 за ст. 625 ЦК України (3% та інфляція), складає 52896,72 гривень з яких: 12014,40 гривень - заборгованість по 3% річних нарахованих за період з 26.11.2015 року по 13.01.2020 року на суму заборгованості згідно рішення суду від 26.11.2015 року та 40882,32 гривень заборгованість інфляційних витрат нарахованих за період з грудня 2015 року по грудень 2019 року на суму заборгованості за кредитом згідно рішення суду від 26.11.2015 року. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, які поширюються на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК. За вимогами ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із догововірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, із факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена нома не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки правових наслідків прострочення грошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України і вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрат нараховані на суму боргу за кредитним договором № 501 від 14.11.2007 року, що була стягнута з відповідачки за рішенням суду від 26.11.2015 року. Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що він є невірним, оскільки невірним є визначений період розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, а також розрахунок проведено без урахування оплат відповідачки. Суд приймає до уваги контррозрахунок, наданий представником відповідачки та обґрунтовує свою позицію наступним чином. Встановлено, що 07 лютого 2019 року відповідачкою погашена заборгованість за кредитним договором № 501 від 14.11.2007 року, стягнута з неї на користь позивача відповідно до рішення Хустського районного суду від 26.11.2015 року на суму 96877,54 гривень. Верховний Суд у своїй постанові від 26.10.2018 року (справа №922/4099/17) зазначає, що стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову до суду. Отже, фактичним виконанням зобов`язання є 07.02.2019 року. Позовну заяву позивачем подано до суду 28.12.2019 року. Таким чином періодом для стягнення інфляційних втрат є з 01.01.2017 року по 07.02.2019 року, а періодом для стягнення трьох процентів річних є з 28.12.2016 року по 07.02.2019 року. Враховуючи, що відповідачкою не надано суду докази про часткове погашення боргу, нарахування проводиться на повну суму боргу 96877,54 гривень. З наданого представником відповідачки контррозрахунку вбачається, що за тривале невиконання відповідачкою рішення суду від 26.11.2015 року інфляційні збитки позивача розраховані на повну суму боргу за період з 01.01.2017 року по 07.02.2019 року становлять - 23047,17 гривень, а три проценти річних від простроченої суми, складають суму в 6146,99 гривень. Таким чином, вказаний розрахунок є належним чином обґрунтованим, правильним та таким, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.\~ За наявних обставин суд констатує, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 29194,16 гривень, яка включає в себе заборгованість три проценти річних 6146,99 гривень та інфляційні втрати 23047,17 гривень. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial