Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: вселити її, її дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування їй, її дітям - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], жилу кімнату, площею 15,2 кв.м.; виділити в користування відповідачів - [PERSON], [PERSON] та неповнолітній дитині - [PERSON], 1998 року народження, жилу кімнату, площею 14,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS]; інші приміщення квартири [ADDRESS] - туалет, ванну кімнату, коридор, кухню, балкон залишити у спільному користуванні всіх мешканців квартири; змінити договір житлового найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] і зобов`язати ЖЕК №408 укласти з нею - [PERSON], окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на її ім`я особовий рахунок на кімнату площею 15,2 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, вона разом з дітьми та відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Квартира не приватизована, складається з двох жилих кімнат площею 15,2 кв.м. та 14,2 кв.м., загальною площею 44,98 кв.м. Ордер на спірну квартиру було отримано [PERSON] Всі вони проживали у спірній квартирі доки відповідачі не почали їй та її дітей виживати з квартири. Відповідачі перешкоджають їм проживати у спірній квартирі, не впускають до неї, змінили замок у вхідних дверях, не зважаючи на те, що в квартирі знаходяться їх особисті речі, пишуть заяви до органів міліції та жеку, бажають її та її дітей виписати з квартири. Внаслідок неправомірних дій відповідачів вона вимушена тимчасово проживати у батьків свого чоловіка. Комунальні послуги вона сплачує, бажає приватизувати частину квартири, однак відповідачі відмовляються, тому їй необхідно змінити договір найму житлового приміщення та розділити лицьовий рахунок в судовому порядку, оскільки в добровільному відповідачі відмовляються. Вона зверталася до Дніпровського РУГУ МВС України, начальника жека м. Києва №408, державну адміністрацію Дніпровського району про усунення порушень її прав та прав її дітей на користування квартирою, однак їй відповіли в усному порядку, щоб вона зверталася до суду. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, в судовому засіданні 05 березня 2015 року представником відповідачів [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 05 березня 2015 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою. Відповідно до зустрічних позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON], які діють також в інтересах неповнолітньої [PERSON], просять суд, з урахуванням уточнень: визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS]. В зазначеній квартирі також зареєстровані [PERSON] та її малолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Квартира [ADDRESS] є двокімнатною, загальною площею 44,98 кв.м, житловою - 29,40 кв.м, розташована на 5 поверсі п'ятиповерхового житлового будинку. Наймачем зазначеної квартири є [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначена квартира є неприватизованою, відповідно розпорядження нею здійснює Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, а її балансоутримувачем є Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Спірна квартира була отримана у користування у 1965 році [PERSON] у вигляді однієї кімнати площею 14,2 кв. м у двокімнатній квартирі [ADDRESS] на сім'ю з однієї особи (самої [PERSON]) відповідно до ордера [NUMBER] від 26 липня 1965 року, виданого Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих м. Києва № 612 від 25 грудня 1972 року за [PERSON] було додатково закріплено одну кімнату площею 15,2 кв.м в тій же квартирі 34 на сім'ю із 3 осіб: [PERSON], її чоловіка, [PERSON], сина, [PERSON]. [PERSON] помер у 2001 році і був знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю, а [PERSON] померла [INFO] та була знята з реєстрації 30 вересня 2014 року. Відповідачка по справі, [PERSON], була дочкою [PERSON] та є сестрою [PERSON] Зареєстрована за даною адресою згідно довідки Ф3 у 1990 році. Малолітні [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі як малолітні діти члена сім'ї наймача у 2010 та 2013 роках на підставі ч. 1 ст. 65 ЖК України, відповідно без їх згоди. У листопаді 2008 року відповідач, [PERSON], одружилася та виїхала на інше місце проживання до чоловіка, [PERSON], забравши при цьому свої речі. Домовленості про збереження за нею права проживання у спірній квартирі не було. Весь цей час вона разом з чоловіком та малолітніми дітьми мешкає в трьохкімнатній квартирі батьків свого чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Малолітні діти були зареєстровані у спірній квартирі, незважаючи на те, що фактично вони в ній ніколи не проживали. Такою реєстрацією малолітніх дітей [PERSON] фактично погіршила їхні житлові умови, також сприяла розпаду їх сім'ї. У період з січня 2014 року по лютий 2015 року їх сусіди проводили огляд спірної квартири та встановили факт не проживання у ній [PERSON] та її дітей. Під час огляду встановлено, що дитячі речі та предмети вжитку у квартирі відсутні, розташування меблів, речей вжитку, та предметів гігієни, що знаходяться в квартирі свідчить про проживання 3 дорослих осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після народження діти разом з [PERSON] виписалися з пологового будинку та поселилися в квартирі [ADDRESS]. Перешкод у користуванні нею спірною квартирою вони не чинили, що підтверджується інформацією Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Відповідач не зверталася до наймодавця з приводу збереження за нею права користування спірною квартирою, а заяву про неможливість проживання подала до ЖРЕО 406 лише у листопаді 2014 року (після подачі основного позову), т.ч. після спливу 6 років після вибуття на інше місце проживання. Після вибуття на проживання до квартири батьків чоловіка [PERSON] приходила «відвідувати» матір, [PERSON], щоб брати гроші, однак такі «відвідування» не свідчать про її проживання та проживання її дітей у спірній квартирі, намір відповідача проживати у ній та нести обов'язки члена сім'ї наймача. Після того, як у жовтні 2013 року після «візиту» відповідачки зникли належні їм, грошові кошти та документи щодо спірної квартири вони були вимушені змінити замок і обмежити вільний доступ відповідача у спірну квартиру, пропонуючи їй приходити до квартири у той час, коли вони вдома. З цього приводу [PERSON] звертався до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, на підставі його заяви відомості були занесені в ЄРДР за № 12014100040000888 та відкрито кримінальне провадження. Саме це стало поштовхом для подачі [PERSON] основного позову та збирання доказів на підтвердження обставин, викладених у ньому (подала заяву до ЖРЕО 406). У лютому 2014 року [PERSON] подала основний позов. Перед та після подачі позову вона почала активно збирати докази того, що їй нібито чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою: перевела дітей на медичне обслуговування до Дніпровського району м. Києва, намагалася внести свої речі та речі дітей у спірну квартиру, оформила підписку на періодичні видання, проводила оплату за житлово-комунальні послуги на власний розсуд. Усе викладене свідчить, що починаючи з листопада 2008 року по сьогоднішній час відповідач по справі, вибувши на інше місце проживання, не проживає в спірній квартирі, не цікавиться нею, формально вносить суми на оплату вартості житлово-комунальних послуг лише для створення враження на суд з 2014 року, не бере участі в поточних ремонтах приміщення квартири та обладнання. Її та її дітей реєстрація за місцем проживання у спірній квартирі носить формальний характер та перешкоджає їм реалізації їх житлових прав. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала, проти зустрічного позову заперечувала, з підстав викладених у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву (том 2 а.с.18-21). Пояснила суду, що з 2001 року, після смерті батька, у неї з відповідачами постійно виникали конфлікти щодо користування спірною квартирою. Ще до того, як вона вийшла заміж, відповідач [PERSON] вирішила, що вона з матір'ю займає завелику кімнату, після чого вселила в дану кімнату [PERSON] і вони проживали у кімнаті втрьох, аргументуючи це тим, що [PERSON] посварився із дружиною [PERSON] Коли ж мати захворіла та перебувала у лікарні, вона лише декілька разів була у спірній квартирі, після чого [PERSON] замінила вхідні замки і почала складати акти про її не проживання у квартирі. З листопада 2008 року вона стала проживати разом з чоловіком у квартирі його батьків, так як їм більше не було де проживати, а вона не хотіла щоб [PERSON] влаштовувала сварки. При цьому, вона все одно приїздила до матері, коли відповідачі були на роботі або відпочивали на морі, допомагала їй. Коли відповідачі відпочивали на морі, вона навіть з чоловіком ночувала у спірній квартирі. Вони прибирали у квартирі, готували їсти. Влітку 2009 року вони робили ремонт у квартирі, а саме: на кухні, в коридорі, туалеті, ванній кімнаті та кімнаті матері. До цього, вона з матір'ю також робила ремонт. Після цього, в 2012 році в квартирі робився косметичний ремонт, здійснювалася побілка. В кімнаті ж відповідача [PERSON] ремонт не проводився з моменту її заселення у кімнату. Після ж народження другої дитини, її мати вже перебувала у лікарні і вона перестала взагалі мати доступ до квартири, її брат [PERSON] не тільки змінив замки, а й поставив камери спостереження. В кінці 2013 року та на початку 2014 року вона зверталася із письмовими зверненнями до ЖРЕО щодо чинення їй перешкод у користуванні квартирою, раніше ж вона не зверталася з цим питанням, так як мати завжди відкривала їй двері та вона безперешкодно перебувала в квартирі за відсутності відповідачів. Щодо місця проживання, зазначила, що у квартирі де вона наразі проживає з чоловіком та дітьми, окрім них проживають також батьки чоловіка та племінник чоловіка. При цьому, вони з чоловіком сплачують половину коштів за комунальні послуги. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала, з підстав викладених у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву (том 2 а.с.45-48). Додатково пояснила суду, що спірна квартира раніше була комунальною та матері позивача [PERSON] було надано у користування спочатку одну кімнату площею 14,2 кв.м., після ж цього їй на сім'ю було надано ще й іншу кімнату, яка звільнилася. Зазначила, що у позивача виник конфлікт з [PERSON], після чого відповідачі почали чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. З кінця 2007 року у кімнаті, де проживала позивач та її мати, почав також проживати відповідач [PERSON] В 2010 році відповідачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] та позивача щодо визначення порядку користування спірною квартирою. На той час, дане питання було вирішено в добровільному порядку, та відповідачі погодились, що не будуть чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою, а вона буде приходити до матері. З жовтня 2010 року вона мала доступ до квартири, зробила там ремонт в кімнаті матері, надавала гроші на утримання квартири, сплачувала комунальні послуги. До жовтня 2013 року жодних питань не виникало. В період часу з 2008 року до 2010 року позивач безперешкодно проживала у квартирі. В 2010 році, у зв'язку з одруженням позивачки та народженням дітей, остання тимчасово проживала у чоловіка в квартирі, де також проживала ще одна родина, але приходила до матері в спірну квартиру, бабусю також відвідувала старша дочка позивача. Весною 2013 року позивач також здійснила ремонт у квартири, переклеїла шпалери, пофарбувала батареї, вікна. В жовтні 2013 році відповідачі штучно створили конфлікт з приводу нібито зниклих коштів, змінили замки та почали перешкоджати позивачу здійснювати догляд за матір'ю. Коли ж позивач приходила до квартири, відповідачі влаштовували скандали та не впускали її до квартири. В цей період позивач звернулася до ЖРЕО із повідомленням про не проживання її у квартирі, а в січні 2014 року продублювала дану заяву. З 30 вересня 2013 року по [INFO] мати позивача перебувала на стаціонарному лікуванні. Після ж смерті матері позивача, вона намагалася вселитися з дітьми у спірну квартиру, але відповідачі влаштовували конфлікти. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, підтримала зустрічний позов, в подальшому в судове засідання не з'являлася, подала до суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі, також подала письмові заперечення на позовну заяву (том 1 а.с.232-235) та письмові пояснення (том 2 а.с.59-64), в яких просила у задоволенні основного позову відмовити у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (том 1 а.с.232-235), зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив суду, що в 1997 році він одружився із [PERSON] та вони стали проживати у спірній квартирі. В 2001 році, після смерті їх з [PERSON] батька, мати, сестра та він із сім'єю проживали у спірній квартирі. З 2007 року, він почав проживати з сестрою та матір'ю спільно в одній кімнаті. В листопаді 2008 року [PERSON] вийшла заміж, добровільно зібрала свої речі та переїхали проживати до чоловіка. Після цього в квартирі настав мир. До того ж, між сестрою та його дружиною виникали жіночі конфлікти на побутовому ґрунті. [PERSON] відвідувала матір, приходила у гості, три-чотири рази на рік і то, коли їх з дружиною не було вдома. Власних племінників, дітей [PERSON], він не бачив навіть на фото. Особисто він сплачував усі комунальні послуги та утримував матір, яка в свою чергу віддавала свою пенсію [PERSON] З вересня 2013 року його мати знаходилась на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з розладами психіки. [PERSON] мала ключі від спірної квартири та відповідно безперешкодний доступ до неї. Так, в жовтні 2013 року, коли їх мати вже була у лікарні, [PERSON] викрала з квартири його особисті речі та гроші. За даним фактом було порушено кримінальне провадження, яке триває і досі. З метою недопущення крадіжок з квартири, він вимушений був змінити замок у вхідних дверях квартири. З цього ж часу, [PERSON] почала писати заяви, що їй нібито створюються перешкоди у користуванні квартирою, при цьому вона ніколи, з моменту одруження, не тільки не проживала в спірній квартирі, але й не бажала цього. Без відома членів сім`ї [PERSON] прописала до квартири своїх дітей, які жодного дня не були в спірній квартирі. [PERSON] ніколи не проживала, жодного дня, з моменту одруження, в спірній квартирі. Після його розлучення у 2010 році з дружиною, [PERSON], він жив в кімнаті разом з матір`ю, у зв`язку з чим фізично [PERSON] не мала можливості навіть ночувати в квартирі та вводить з даного приводу суд в оману. Всі звернення [PERSON] до міліції, виписка, нібито, поштової кореспонденції, передувало виключно з метою її звернення до суду. Даний позов був поданий [PERSON] до суду в той період коли їх мати перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, та мати підписала позов не розуміючи значення своїх дій. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Представник відповідача за первісним позовом, третьої особи за зустрічним позовом - Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», третьої особи за первісним позовом - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, [PERSON], в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що [PERSON] є колишнім членом сім`ї наймача, оскільки одружившись у 2008 році, переїхала проживати до чоловіка, створивши за новим місцем мешкання нову сім`ю, з якою вела спільне господарство. Починаючи з вересня 2013 року [PERSON] не могла мешкати однією сім`єю, вести спільне господарство з наймачем, [PERSON], яка померла у вересні 2014 року, оскільки остання у цей період часу перебувала на стаціонарному лікуванні. Пояснення [PERSON] щодо її проживання, чинення перешкод, проведення ремонтних робіт у квартирі спростовуються наданими відповідачами за первісним позовом письмовими доказами та показами свідків. Діти ж [PERSON] не набули право проживати у квартирі, так як жодного дня там не проживали, не заселялися. Представники третіх осіб - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без участі представників та прийняти рішення згідно чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників третіх осіб - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ордеру на житлове приміщення від 27 липня 1965 року, [PERSON] на сім'ю з одного чоловіка було надано право на заняття житлової кімнати площею 14,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с.188). В подальшому, рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів трудящих м. Києва від 25 грудня 1972 року «Про закріплення і заміну житлової площі, переоформлення особистих рахунків та внесення змін в ордери», за [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: вона, чоловік [PERSON], син [PERSON] було додатково закріплено одну кімнату площею 15,2 кв.м. в цій же квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с.16). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], квартира розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з: двох кімнат жилою площею 29,4 кв.м., у тому числі одна кімната - 15,2 кв.м., друга кімната - 14,2 кв.м., кухні площею - 7,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 0,9 кв.м., коридору - 4,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,6 кв.м. Загальна площа квартири 44,98 кв.м. (том 1 а.с.11). Договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] було укладено із [PERSON], що підтверджується договором найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 1968 року (том 1 а.с.18). 15 липня 2010 року [PERSON] та [PERSON] розлучилися, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (том 1 а.с.236). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (том 1 а.с.130). [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 14 січня 1966 року по день смерті, виписана 30 вересня 2014 року (том 1 а.с.190). Відповідно до довідки форми 3 від 10 лютого 2015 року № 112, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 05 липня 1988 року; [PERSON], [INFO] - з 12 травня 1998 року; [PERSON], [INFO] - з 26 серпня 1997 року; [PERSON], [INFO] - з 07 серпня 1990 року; [PERSON], [INFO] - з 17 червня 2010 року; [PERSON], [INFO] - з 15 жовтня 2013 року (том 1 а.с.185). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договор у. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 63 Житлового кодексу УРСР передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ст. 104 Житлового кодексу УРСР, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу УРСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Статтею 47 Житлового кодексу УРСР передбачено, що норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 63 Житлового кодексу УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Як вбачається з технічного плану спірної квартири, жила площа квартири становить 29,4 кв.м., загальна площа - 44,98 кв.м. При цьому, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані шість осіб. Таким чином, укладення окремого договору найму на спірну квартиру, враховуючи кількість зареєстрованих осіб у квартирі, призведе до штучного погіршення житлових умов всіх зареєстрованих осіб у даній квартирі, враховуючи загальні норми жилої площі на одну людину. Щодо позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою, а саме: виділення у користування [PERSON] та малолітнім [PERSON], [PERSON] кімнату у спірній квартирі площею 15,2 кв.м., а відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 14,2 кв.м., а інші приміщення залишити у спільному користуванні, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням) може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Як вбачається з матеріалів справи, розмір жилої площі квартири становить 29,4 кв.м., при цьому позивач [PERSON] просить виділити їй з малолітніми дітьми кімнату площею 15,2 кв.м., а відповідачам - 14,2 кв.м. Статтею 50 Житлового кодексу УРСР передбачено, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (том 1 а.с.236) та не є членами однієї сім'ї, у зв'язку з чим проживання їх у спільній кімнаті є порушення вимог чинного житлового та сімейного законодавства. Крім того в межах розгляду даної справи, підлягають встановленню обставини щодо обгрнутованості заявлених первісних позовних вимог [PERSON] щодо вселення останньої, разом із неповнолітніми дітьми, в квартиру [ADDRESS], встановлення обставин щодо наявності фактів чинення [PERSON] та її неповнолітнім дітям, перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] а також обставини щодо обґрунтованості заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що починаючи з 2010 року відповідачі почали чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, що проявлялося у недопущенні у приміщення квартири, зміною замків вхідних дверей, розміщенням біля квартири спостережених камер, влаштовуванням постійних конфліктів. З матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2014 року, 11 червня 2014 року, 03 вересня 2014 року [PERSON] зверталася із відповідними повідомленнями про недопущення її до спірної квартири до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві (том 1 а.с.149-151). В ході проведення перевірок за даними повідомленнями дільничними інспекторами міліції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві складені висновки, обґрунтованість яких перевірено начальником ТВМ-1 Дніпровського РУ та затверджені начальником Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, за якими, під час опитування [PERSON], [PERSON] та сусідів по будинку було встановлено, що [PERSON] та [PERSON], з їх слів, ніяким чином не перешкоджають проживанню та вільному доступу до помешкання [PERSON] Під час доопрацювання (висновок від 27 січня 2014 року) в бесіді з мешканцями даного будинку було встановлено, що громадський порядок грубо порушено та про даний випадок їм нічого не відомо. Згідно висновку від 17 червня 2014 року, в ході перевірки встановлено, що на даний час всі спірні питання з приводу житла вирішуються в судовому порядку. У висновку від 05 вересня 2014 року зазначено, що будучи опитаними мешканці будинку, а саме гр. [PERSON] пояснила, що вона була неодноразово свідком як гр. [PERSON] та його дружина [PERSON] не впускали до помешкання гр. [PERSON] та замінили замки до помешкання. Відповідно до ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, що затверджений Наказом МВС України 11.11.2010р. № 550, старші дільничні інспектори міліції мають право: вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені законодавством України заходи примусу (п.8.1); виявляти і вести облік осіб, які підлягають профілактичному впливу, на підставі та в порядку, встановленому законодавством України, виносити їм офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки (п.8.3); викликати громадян і службових осіб за справами і матеріалами, які перебувають у його провадженні або в провадженні слідчого (за його дорученням). У випадках і в порядку, що передбачені Кримінально-процесуальним кодексом України і Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати привід громадян і посадових осіб, які без поважних причин ухиляються від явки за викликом (п.8.4); викликати осіб, які систематично вчиняють порушення громадського порядку та інші правопорушення, для винесення їм офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки (п.8.5) ; доставляти до міськрайоргану і затримувати осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, якщо вичерпані інші заходи впливу (п.8.6); відповідно до пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях військовослужбовців, які вчинили діяння, що підпадають під ознаки злочину або адміністративного правопорушення, до передачі їх військовослужбовцям Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військового командування (п.8.7); складати протоколи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення на громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проводити особистий огляд, огляд речей, вилучення речей і документів, застосовувати інші передбачені законодавством заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення (п.8.8); уживати до осіб, які вчинили насильство в сім'ї, заходів, передбачених статтею 6 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» (п.8.12). Пунктом 8.16 цього ж Положення визначено, що старші дільничні інспектори міліції мають право направляти до органів державної влади та місцевого самоврядування, громадським організаціям, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання особи пропозиції щодо: усунення причин та умов, які призводять до вчинення правопорушень; ужиття заходів з метою попередження насильства в сім'ї, надання оціальної допомоги сім'ям, що опинилися в складних життєвих обставинах; призупинення (припинення) діяльності громадських формувань з охорони громадського порядку, які неналежним чином виконують свої обов'язки. Крім того, слід зазначити, що Положенням про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, що затверджений Наказом МВС України 11.11.2010р. № 550, не передбачено права дільничного інспектора на складання висновку за зверненням громадян. Складання такого висновку за результатами проведеної дільничним інспектором міліції перевірки за зверненням громадян не передбачена і Кримінально процесуальним кодексом України. Таким чином, надані стороною позивача за первісним позовом висновки складені дільничним інспектором за результатами звернення особи, не можуть бути прийняті судом як належним та допустимий доказ у справі, оскільки останні вчинені у спосіб не передбачений ЗУ «Про звернення громадян», Кримінально процесуальним кодексом України та Положенням про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, що затверджений Наказом МВС України 11.11.2010р. № 550. Крім того, слід зазначити, що усі звернення [PERSON] до органів внутрішніх справ датовані 2014 роком, тобто вже під час перебування позову [PERSON] на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва, або безпосередньо перед зверненням до суду. Відповідно до листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07 (січня) лютого 2014 року, заяв [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], до відділу з приводу чинення їй перепон для проживання на протязі 2008-2013рр. не надходило (том 1 а.с.204). Також, слід зазначити, що посилання позивача [PERSON] та її представників, на покази [PERSON], які викладені у висновку ДІМ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Киві від 05 вересня 2014 року, також не заслуговують на увагу, оскільки вказана особа не допитувалась судом в якості свідка в межах розгляду даної справи, та 02 грудня 2013 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві до ЄРДЄ внесені відомості про досудове розслідування в межах кримінального провадження за ч.2 ст. 125 КК України за зверненням [PERSON], щодо завдання тілесних ушкоджень та фізичного болю з боку [PERSON] (том 2 а.с.127). Також, судом встановлено, що 22 січня 2014 року, 23 січня 2014 року позивач за первісним позовом [PERSON] зверталася до Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 408 із заявами, в яких повідомляла, що її родичі створюють для неї та її неповнолітніх дітей нестерпні умови для проживання, у зв`язку з чим вона вимушена тимчасово покинути квартиру. На даний час її родичі мають намір виписати її та її дітей з квартири, де вона має право користування, де знаходиться частина її речей. Просила не порушувати її житлових прав та житлових прав її дітей на користування спірною квартирою, а також повідомляти її про порядок процесу приватизації (том 1 а.с.19, 20, том 2 а.с.126). З листа Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» від 01 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] зверталася до підприємства із заявою про зміну договору найму жилого приміщення в квартирі [ADDRESS], та останній було роз`яснено порядок зміни договору найму передбаченого ст.ст. 103-104 ЖК УРСР (том 1 а.с.156). Відповідно до відповіді Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 408 від 31 січня 2014 року, в листопаді 2013 року [PERSON] зверталася до ЖРЕО № 406 про незмогу проживання у квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с.205). Заперечуючи щодо наявності фактів чинення [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] посилались на той факт, що починаючи з 2008 року і до вересня 2013 року [PERSON] маючи вільний доступ до квартири ніколи не бажала в ній проживати, та не проживала, у зв`язку з чим їй не могли чинитися будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою. Лише після того, як у жовтні 2013 року, коли мати [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні, [PERSON] виявивши відсутність в квартирі грошових коштів та документів, змінив замки в квартирі, з метою обмежити доступ [PERSON] до квартири, оскільки на його думку крадіжку вчинила саме [PERSON] Так, відповідно до довідки старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві 25 січня 2014 року матеріали заяви №3430 [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014100040000888 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 22 жовтня 2013 року приблизно о 15:30 годині [PERSON] перебуваючи в приміщенні квартири [ADDRESS] таємно викрала гроші в сумі 3000 гривень та документи, що належать [PERSON] На даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню №12014100040000888 триває (том 1 а.с.206). Аналізуючи вищевикладені доводи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено перед судом наявність фактів чинення перешкод останній, та її неповнолітній дітям, у користуванні квартирою [ADDRESS] у період часу з 2008 року по жовтень 2013 року. ЇЇ звернення до правоохоронних органів, до ЖРЕО, на думку суду, пов`язані з конфліктом, який виник між нею та її братом [PERSON] у жовтні 2013 року щодо викрадення зі спірної квартири грошових коштів та документів, які належали [PERSON] Також, позивач за первісним позовом [PERSON] та її представники, обґрунтовуючи первісні позовні вимоги посилалися на те, що [PERSON] ніколи не втрачала зв`язок з матір`ю, турбувалася та доглядала за спірною квартирою, влітку 2009 року та весною 2013 року здійснювала ремонт у спірній квартирі, зокрема у коридорі, туалеті, кімнаті матері, у кімнаті де мешкала мати, здійснювала косметичне прибирання. Вона відвідувала матір в той час, як відповідачі були відсутніми вдома, при цьому допомагала їй, прибирала, сплачувала комунальні послуги. До бабусі також приходила її старша донька та чоловік. Відповідно до акту обстеження санітарно-технічного стану квартири [ADDRESS] від 24 квітня 2015 року складеного майстрами т/д [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖРЕО-408, комісією встановлено, що стеля в обох житлових кімнатах, на кухні та ванній кімнаті потребує поточного фарбування. В обох житлових кімнатах на стінах наявні шпалери зі слідами природного вицвітання, на яких в деяких місцях видно протерті та відклеєні місця. Вікна дерев`яні та мають ознаки старого фарбування. Батареї опалення чавунні старого зразка, однаково пофарбовані серебрянкою. На підлозі наявний старий паркет та старі плінтуси. Ознак виконання ремонту мешканцями цієї квартири на протязі останніх десяти - п`ятнадцяти років не встановлено, що порушує вимоги п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (том 2 а.с.78). Зазначені у акті відомості спростовують твердження позивача [PERSON], щодо проведення останньою ремонтних робіт у спірній квартирі. Ні позивачем [PERSON], ні її представниками, не надано суду будь-яких доказів в обґрунтування таких тверджень. Щодо посилань позивача [PERSON] на те, що останньою здійснювалась оплата житлово-комунальних послуг, то суд критично відноситься до наданих копій квитанцій (том 1 а.с.157-159), оскільки останні не відповідають оригіналам квитанцій, які виготовляються на направляються споживачу КП ГІОЦ, на замовлення організації, що обслуговує будинок. Відповідачами ж за зустрічним позовом надані суду копії квитанцій з оплати житлово-комунальних послуг (том 1 а.с.207-221), в тому числі і за період, за який здійснювалась оплата позивачем [PERSON], при цьому остання, здійснюючи оплату таких послуг, на власний розсуд визначала їх розмір. Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 статті 107 Житлового кодексу УРСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як роз`яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що 15 листопада 2008 року [PERSON] одружилася з [PERSON] (том 1 а.с.12 об.). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.14). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.13). Як вбачається з листа Київського міського пологового будинку №6 від 12 лютого 2015 року, [PERSON] перебувала у КМПБ №6 у період з [INFO] по 11 червня 2010 року. Адреса проживання, що зазначена в історії пологів та журналі пологів: [ADDRESS]. Адреса проживання, що зазначена в обмінній картці: [ADDRESS]. Про виписку новонародженої дівчинки було повідомлено у Центральну дитячу поліклініку Оболонського району м. Києва. Адреса виписаної новонародженої, що повідомлялась персоналу дитячої поліклініки - [ADDRESS] (том 1 а.с.195). З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва від 27 травня 2015 року вбачається, що за даними електронного реєстру та перепису дитячого населення КНП «ЦПМСД №1» Оболонського району дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не зареєстровано (том 2 а.с.54). З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Дніпровського району м. Києва від 12 червня 2015 року вбачається, що [PERSON], 1974 р.н., зі своїми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] в період з 2012 року по теперішній час на лікуванні в КНП «ЦПМСД №1» Дніпровського району м. Києва не перебували (том 2 а.с.56). Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено поясненнями позивача за первісним позовом [PERSON], остання з часу одруження постійно разом з чоловіком, а в подальшому з дітьми, проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Частиною першою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З наведеного вбачається, що позивач за первісним позовом, [PERSON], вже з листопада 2008 року вибула з адреси місця реєстрації, квартири [ADDRESS] та постійно проживала за місцем проживання свого чоловіка, [PERSON], створивши з останнім нову сім`ю. За цією ж адресою, з народження, проживали і проживають діти [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Твердження позивача за первісним позовом, щодо її періодичного проживання у спірній квартирі, наявність в квартирі її особистих речей та речей її дітей спростовуються Актами від 23 січня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 12 січня 2015 року, 12 лютого 2015 року, що складені майстром т/д ЖРЕО №408 та мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та затверджені начальником ЖРЕО № 408 [PERSON], відповідно до яких при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено, що на моменти проведення перевірок [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зазначеній квартирі дійсно не проживають, відсутні речі [PERSON] та дитячі речі (одяг, взуття, засоби гігієни, підгузки, іграшки, приладдя), дитячі меблі (ліжка, столи, стільці) та предмети вжитку (візочок, дитячий посуд). [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі з 2008 року, донька [PERSON] та син [PERSON] ніколи не проживали у зазначеній квартирі (том 1 а.с.191-194, оригінали том 2 а.с.32-35). Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1983 року проживає у [ADDRESS] та добре знає сім'ю [PERSON], їхні квартири знаходяться поруч. Коли [PERSON] одружився, то став проживати у спірній квартирі разом з дружиною, а в подальшому у них народилася донька. Згодом помер їх з [PERSON] батько. В 2008 році [PERSON] вийшла заміж та зі слів матері, [PERSON], переїхала проживати до чоловіка. [PERSON] вона особисто з того часу бачила лише декілька разів, але зі слів матері, [PERSON], знає, що вона інколи приходила на годину-дві до неї у гості. В подальшому, зі слів матері, вона дізналася, що у [PERSON] вже є діти, але з ними вона ніколи не приходила до спірної квартири. Щодо проведення ремонту, зазначила, що з 2008 року ремонт у квартирі не проводився, вона часто заходила до їхньої квартири та ремонту у кімнатах не бачила. Під час складання актів про не проживання [PERSON] та її дітей вона була присутня, оглядала квартиру, та підписувала їх. Також, пояснила, що коли [PERSON] переїхала проживати до чоловіка, то всі особисті речі забрала. Жодних скандалів у квартирі починаючи з 2008 року, вона ніколи не чула. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється сусідкою [PERSON] та проживає у [ADDRESS]. Вона дружила з сім'єю [PERSON] з 1979 року та добре знає їхніх дітей. [PERSON] одружився з [PERSON], у них народилася донька, вони проживають у спірній квартирі. В 2008 році від [PERSON] дізналася, що [PERSON] також вийшла заміж і переїхала до іншого місця проживання до чоловіка. Саме з 2008 року вона не бачила [PERSON] у спірній квартирі. До їх квартири вона часто заходила, оскільки у них не було встановлено стаціонарного телефону, та [PERSON] часто телефонувала з її телефону, а коли телефонували їй, то вона кликала [PERSON] до телефону. Їй відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] про те, що у [PERSON] народилися діти, однак вона ніколи не бачила [PERSON] вагітною та не бачила, щоб остання приходила до спірної квартири з дітьми. Жодних ремонтів у спірній квартирі з моменту проведення ремонтних робіт батьками [PERSON], не було здійснено. [PERSON] ніколи не говорила, що [PERSON] хотіла зробити в її кімнаті ремонт. Особисто [PERSON] розповідала їй, що їздила у гості до доньки [PERSON] на Оболонь, де вона проживає з чоловіком та дітьми. Також, вона жодного разу не чула, щоб [PERSON] не впускали до квартири та заважали там проживати. 01 січня 2013 року вона приходила до квартири та жодних речей [PERSON], її дітей вона не бачила. В цей період у кімнаті матері проживав [PERSON], а [PERSON] та їхня донька проживала в іншій кімнаті. Вона ніколи не бачила у спірній квартирі ні дітей [PERSON], ні її чоловіка. Свідок [PERSON] пояснив суду, що також є сусідом [PERSON], проживає з 2010 року у квартирі [ADDRESS]. Зі [PERSON] він почав тісно спілкуватися з 2012 року. В квартирі № 34 проживає [PERSON], [PERSON] та їхня донька. До смерті матері, мати [PERSON] також проживала у квартирі. Сестру [PERSON] - [PERSON] він не бачив ніколи, вперше він побачив її перед судовим засіданням. Лише при складанні актів про її не проживання у квартирі, він бачив її фотографію, щоб пересвідчитись, що саме ця особа дійсно не приходила до їх будинку та квартири. Зазначив, що жодних конфліктів, скандалів із квартири він не чув, вагітних жінок та жінок з дітьми у під'їзді біля спірної квартири не бачив. В квартирі він був при складанні актів та ще один раз. Щодо проведених ремонтних робіт, то ремонт у квартирі не проводився дуже давно. У квартирі немає дитячих речей, іграшок. У квартирі лише бачив старе жіноче пальто, що належало матері [PERSON] Про [PERSON] йому лише відомо зі слів [PERSON] про її проживання у квартирі чоловіка та те, що вона викликала міліцію. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, покази свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] з моменту реєстрації шлюбу (листопад 2008 року) переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS], створивши за новим мешканням сім`ю, чим втратила право користування спірним помешканням квартирою [ADDRESS] з дня вибуття. Неповнолітні ж діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були зареєстровані в спірній квартирі у відповідності до ч.1 ст. 65 Житлового кодексу УРСР, в той час, як ніколи не заселялися до спірної квартири, в ній з народження жодного дня не проживали, їх особистих речей в квартирі не має, у зв`язку з чим не набули права користування спірним жилим приміщенням, хоча і зареєстровані у ньому, а тому підлягають визнанню такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог, у зв'язку з чим позов [PERSON], яка діє також в інтересах дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], які діють також в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», треті особи: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму, розподілу лицьового рахунку з сплати житлово-комунальних послуг, визначення порядку користування житловим приміщенням, вселення в квартиру не підлягає задоволенню. Зустрічний же позов [PERSON], [PERSON], які також діють в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], яка також діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у повній мірі знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, доведений належними та допустими доказами, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved