Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 14.12.2009року у розмірі 135420,75 грн. з підстав невиконання умов договору. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.12.2009року позивач отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2016року було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 23300,68 грн., з яких 11998,51 грн.- заборгованість за кредитом, 9016,42грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом, 700 грн. заборгованість по пені, 500грн. - штраф ( фіксована складова), 1085,75 грн.- штраф (процентна складова). На свій розсуд позивач просить стягнути заборгованість за по відсоткам за користування кредитом за період з 30.09.2019року по 30.04.2020року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у позові зазначає, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до положень ЦПК України. Відповідно до ухвали суду від 11.08.2020 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.12.2009року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений у формі заяви із підписаною [PERSON] умовами платіжної карти «Кредитка Универсальная». У зазначених документах відсутність строк надання кредиту. Згідно п.2 статуту АТ КБ «Приватбанк», банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приватбанк». У зв`язку з невиконання позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року складала: 11998,51 грн.- заборгованість за кредитом, 9016,42грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом, 700 грн. заборгованість по пені, 500грн. - штраф ( фіксована складова), 1085,75 грн.- штраф (процентна складова). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2016року було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість кредитним договором б/н від 14.12.2009року в сумі 23300,68 грн., з яких 11998,51 грн.- заборгованість за кредитом, 9016,42грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом, 700 грн. заборгованість по пені, 500грн. - штраф ( фіксована складова), 1085,75 грн.- штраф (процентна складова). Однак, банк продовжував нараховувати відсотки та, згідно наданого банку розрахунку, заборгованість за відсотками за період з 30.09.2019року по 30.04.2020року складає 135420,75 грн., яку банк просить стягнути з відповідача. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.2 ст. 530 ЦК України Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після березня 2016 року (пред`явлення вимоги, яке задавлено судом) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після прийняття рішення про стягнення усієї суми заборгованості, є необґрунтованими, тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed