Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.11.2010. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, заявою відповідача підтверджується той факт, що вона був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак, зобов`язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з цим станом на 02.06.2020 має заборгованість в розмірі 65853,32 грн., яка складається з: 40296,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 40296,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 25556,62 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного вище, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 65853,32 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/5092/20. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.10.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю - Гребенюк О.С. не з`явився. До початку судового засідання подав письмове клопотання з проханням проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо наявності в неї заборгованості в розмірі 65853,32 грн.. Зазначила, що у 2010 році звернулась в банк для отримання зарплатної картки, а 3 роки назад зателефонували з банку та запропонували оформити кредитну картку «Універсальна GOLD». Карткою користувалась, загалом використала кредитних коштів на загальну суму 12000 грн.. Банк кожного разу підвищував ліміт, та цим лімітом сплачувався борг. На даний час з карти списується кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту. Станом на 23.03.2021 фактичний розмір заборгованості становить 5980,19 грн. Заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. З аналізу позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2010 [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.11.2010 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. В анкеті-заяві зазначається, що відповідач виявила бажання оформити зарплатну картку, бажаний кредитний ліміт у заяві не зазначений та не узгоджено розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені чи штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, як і розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. 08.05.2013 позивачем було надано кредитну картку відповідачу з кредитним лімітом 500 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відповідачу встановлений кредитний ліміт станом на 08.05.2013 у розмірі 500,00 грн., станом на 08.05.2013 у розмірі 300,00 грн., станом на 14.05.2013 у розмірі 2000,00 грн., станом на 17.10.2016 у розмірі 0,00 грн., станом на 20.10.2016 у розмірі 2000,00 грн., станом на 15.08.2017 у розмірі 2300,00 грн., станом на 22.08.2017 у розмірі 16000 грн., станом на 30.11.2017 у розмірі 17000 грн., станом на 02.10.2018 у розмірі 0,00 грн. (а. с. 22). Згідно наданої довідки [PERSON] відповідно до підписаного кредитного договору №б/н отримала кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 08.05.2013, термін дії 11/15; № [NUMBER] , дата відкриття 15.08.2017, термін дії 06.21. В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача за період з 08.05.2013 по 01.03.2020, з якої вбачаються операції за картками, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, тощо (а.с.17-21). При цьому, між сторонами не підписано будь-якого документу про погодження розміру процентної ставки у зв`язку із відкриттям (збільшенням) позичальнику кредитного ліміту, погодження розміру неустойки тощо, про існування такого документу позивач не заявляв у ході судового розгляду та не надав його копію. Згідно з наданим банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02.06.2020 становить 65853,32 грн., з яких: 40296,70 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 25556,62 грн. нарахована пеня. При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] частково погашала заборгованість, яка частково зараховувалась банком у погашення тіла кредиту, а частково як погашення пені. Крім того, відповідачкою на спростування розміру заборгованості надано довідку від 23.03.2021, з якої вбачається, що станом на 23.03.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 5980,19 грн.. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 24.11.2020 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку», яка підписана відповідачем, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.11.2010 , а також витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms як на невід`ємну частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.11.2010 ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.07.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами було погоджено у письмовому вигляді розмір пені за порушення умов кредитного договору. Крім цього, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з п.22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» нарахованої пені, необхідно відмовити. Щодо заборгованості за простроченим тілом кредиту суд зазначає наступне. Позивачем при звернені до суду подано розрахунок станом на 02.06.2020, згідно якого розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 40296,70 грн. Однак, відповідач в судовому засіданні пояснила, що на даний час з неї стягуються кошти в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та надала актуальну довідку щодо розміру заборгованості, яка станом на 23.03.2021 становить 5980,19 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, приймаючи до уваги надану довідку про розмір заборгованості та відсутність заперечень позивача, щодо такого розрахунку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5980,19 грн.. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн., що відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір» є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial