Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що з 17.03.1983 р. по 31.01.2006 р. та з 01.09.2010 р. по 01.11.2013 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання», працював за професією електрозварника ручного зварювання, 01.11.2013 р. був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 88 від 12.05.2004 р. о 13 год. 30 хв. 07.05.2004 р. при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму пальця на лівій ступні, йому було поставлено діагноз: закритий підголовчатий перелом III плесневої кисті лівої ступні. За час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», на посаді електрозварника ручного зварювання у нього виникли професійні захворювання: Пневмоконіоз І ст. s/s, 2/2, повільно прогресуючий перебіг. Захворювання професійне. ХОЗЛ ІІ ст. токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба II ст. СН [PERSON] після оперативного лікування перфоративної виразки 12 палої кишки. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом та сенсорними порушеннями. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Хронічний субатрофічний фарингіт, ремісія. Негострий кон'юктивіт лівого ока, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз), так як здійснював проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості та через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи у шкідливих умовах праці. Відповідно до довідки Зарічної МСЕК м. Суми від 03.06.2014 р. ступінь втрати працездатності склала 25 % безтерміново. Через отриману травму його турбує хронічний біль лівої ступні, при зміні погоди травмована кістка ниє і болить, при ходьбі швидко втомлюється. Отримана ним травма повністю розбалансувала його нервову систему, що виражається в постійному емоційному напруженні, роздратуванні, швидкій зміні настрою. У звязку з профзахворюванням протягом тривалого часу він страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання; не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у зв'язку з чим, виникають проблеми при переїзді в транспорті, у місцях великого скупчення людей постійний страх знепритомніти. У звязку з профзахворюванням він постійно зазнає фізичного болю: утруднене дихання 2-3 рази на добу, постійна задишка, важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, відчуває підвищену втому, зниження слуху, шум у вухах та голові, порушено звичний уклад життя, бо крім цього, він змушений часто лікуватись. Просив суд в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя: відповідно до ст.ст. 1, 21, 28, 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за отриману та виявлену у 2004 році травму, за яку встановлено 5% стійкої втрати працездатності стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми (далі фонд) 5000 грн., за решту професійних захворювань, виявлених у 2014 році просив стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання» (далі - товариство) - 20000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що за отриману у 2004 році травму просить стягнути моральну шкоду з фонду, а за професійні захворювання з роботодавця. Представник Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову до фонду. Суду пояснив, що [PERSON] належним чином виконує всі покладені на нього обовязки, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», по двом страховим випадкам позивачу виплачена одноразова допомога, яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку та щомісячно відшкодовується сума втраченого потерпілим заробітку, яка складає 1076,44 грн. Документи, на які посилається позивач як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме довідку МСЕК і акти за формою Н-1 та П-4 є документами, що підтверджують факт нещасного випадку та професійного захворювання і встановлення у звязку з цим втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку та ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Просив врахувати, що причиною нещасного випадку позивача було порушення ним вимог інструкції по охороні праці, внаслідок чого згідно Протоколу засідання комісії з питань охорони праці ПАТ було зменшено одноразову допомогу на 10 %. Представник ПАТ «Сумське МНВО» [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 13.09.2004 р. 5% і на той час правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди були врегульовані Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Законом України «Про охорону праці», тому моральна шкода та інші соціальні виплати та послуги позивачу повинні проводитись саме фондом. Вина ПАТ «Сумське МНВО» у настанні страхового випадку, який стався з [PERSON] у 2004 р. відсутня, так як згідно п. 7 [PERSON] про нещасний випадок на виробництві, причиною нещасного випадку, що стався є неуважність потерпілого, і він вказаний особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці. Щодо моральної шкоди у звязку з профзахворюванням зазначила, що відсутня вина товариства у заподіянні йому моральної шкоди, оскільки він був поінформований про умови праці на виробництві наявність на робочому місці шкідливих небезпечних виробничих факторів та погодився на них. Погоджуючись на запропоновані умови праці він усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя, несе солідарну відповідальність за їх настання. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди товариством. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступні обставини. В період з 17.03.1983 р. по 31.01.2006 р. та з 01.09.2010 р. по 01.11.2013 р. [PERSON] працював за професією електрозварника ручного зварювання на ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання», 01.11.2013 р. звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 7-9). 07.05.2004 р. з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, про що 12.05.2004 р. складено [PERSON] № 88 (а.с. 12 - 13). Відповідно до цього [PERSON] причина нещасного випадку на виробництві неуважність потерпілого (пункт 7); [PERSON] було поставлено діагноз: закритий підголовчатий перелом III плесневої кисті лівої ступні (пункт 9). [PERSON] п. 10 вказаного акту [PERSON] порушив вимоги п. 1.8 Інструкції №1 з охорони праці для працюючих в цехах, управліннях, відділах та інших підрозділах АТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (а.с.12 - 13). [PERSON] акту № 88 розслідування нещасного випадку (аварії) від 12.05.2004 р., 07.05.2004 р. о 13 год. 30 хв. при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок за наступних обставин: для виконання електрозварювальних робіт на висоті 1м [PERSON] використовував інвентарні підмости масою близько 30 кг. Під час переміщення їх вручну, підмости зачепилися за електрокабель і впали на ліву ногу [PERSON], в результаті чого він отримав травму пальця на лівій ступні. [PERSON] п. 4 вказаного акту причина нещасного випадку на виробництві неуважність потерпілого (а.с. 11). 13.09.2004 р. [PERSON] пройшов первинний огляд і МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 5 % (а.с. 14, 37 - 40). З повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 09.01.2014 р. вбачається, що [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: Пневмоконіоз І ст. s/s, 2/2, повільно прогресуючий перебіг. Захворювання професійне. ХОЗЛ ІІ ст. токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба II ст. СН [PERSON] після оперативного лікування перфоративної виразки 12 палої кишки. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом та сенсорними порушеннями. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (III ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічний субатрофічний фарингіт, ремісія. Негострий кон'юктивіт лівого ока, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз), найменування закладу, що встановив діагноз клініка НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (а.с. 10). [PERSON] № 7 від 28.01.2014 р. розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання у [PERSON] виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на посаді електрозварника ручного зварювання, через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота у шкідливих умовах праці (п. 16 акту № 7 від 28.01.2014 р.); причина професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості (п. 17 акту № 7 від 28.01.2014 р.) (а.с.15). Відповідно до [PERSON] № 278 огляду медико-соціальною експертною комісією від 26.03.2014 р. [PERSON] пройшов повторний огляд фтізиатричної МСЕК і йому встановили ступінь втрати працездатності про профзахворюванню 20 % безтерміново, ступінь втрати професійної працездатності становить 25 % (а.с. 16, 41 - 48). Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві, які заявлено до фонду суд виходить з наступного. Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-ХІV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку. [PERSON] з підпунктом «е» пункту 1 статті 21 цього Закону в разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі [PERSON]) був зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За частиною третьою статті 28 Закону № 1105-ХІV за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому [PERSON] провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до частини третьої статті 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась [PERSON] за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 11.05.2016 р. по справі № 6-3149цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Конституційний Суд України у рішенні від 27.01.2004 р. по справі N 1-9/2004 про відшкодування моральної шкоди [PERSON] соціального страхування зазначив, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 9 постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом встановлено, що нещасний випадок на виробництві з [PERSON] стався 07.05.2004 р. через неуважність потерпілого, який порушив вимоги п. 1.8 Інструкції № 1 з охорони праці для працюючих в цехах, управліннях, відділах та інших підрозділах АТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», що підтверджується [PERSON] № 88 від 12.05.2004 р. та вбачається з його пояснень, наданих 11.05.2004 р. Останній своїм підписом підтвердив той факт, що обставинами, які призвели до нещасного випадку стала його неуважність. Відповідно до Протоколу № 38 засідання комісії з питань охорони праці ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» від 03.04.2004 р. через наявність вини в діях потерпілого було зменшено на 10% одноразову допомогу, що сплачується фондом (а.с. 50). Ні акт, ані протокол [PERSON] не оскаржував, своїм підписом підтвердив той факт, що обставиною, яка призвела до нещасного випадку стала його неуважність. Таким чином, оскільки втрата професійної працездатності [PERSON] у розмірі 5 % виникла внаслідок нещасного випадку на виробництві, а причиною є його неуважність і порушення ним вимог інструкції з охорони праці, враховуючи положення ст. 14 Закону України «Про охорону праці», ст. 1193 ЦК України, суд в даному випадку, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача. А відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя внаслідок професійного захворювання, які заявлено до товариства, суд виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між позивачем і роботодавцем регулюються ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Позивач у період перебування у трудових відносинах з відповідачем отримав професійне захворювання, що в свою чергу негативно вплинуло на його стан здоровя від чого він зазнав моральних страждань. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зважаючи на те, що встановлене вперше у 2014 році професійне захворювання позивач отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання» безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. З огляду на викладене, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача у розмірі 4000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial