Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 112985,29 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 02.12.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. В порушення вищезазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.05.2018 року має заборгованість у розмірі 112985,29 грн., яка складається з наступного: 6713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 106272,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки він не згоден з даним позовом, з посиланням на ст.ст. 253, 256, 261, 264 ЦК України, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Постанови Верховного Суду України від 23.11.2016 р., прийняту по справі №6-2104цс-16 і від 09.08.2017 р., прийняту по справі №6-2322цс-16. Також, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як, по-перше, не доведений факт здійснення ним платежів, які переривають строк позовної давності, по-друге, враховуючи норми Умов та правил надання банківських послуг строк терміну дії картки закінчився. Додатково просив врахувати, що позивачем не доведено факту отримання Тарифів банку та Памятки клієнта при підписанні заяви, Памятка клієнта не долучена до матеріалів справи, а надана довідка про умови кредитування містить розбіжності з заявою-анкетою. Посилався на ст. 1040 ЦК України та правові позиції Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р., прийняті у справі № 444/9519/12. Крім того, 08.01.2019 р. відповідачем до суду подано письмову заяву про застосування строку позовної давності. В судове засідання АТ КБ «ПриватБанк» свого представник не направив, надав до суду клопотання згідно якого позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити, справу розглянути без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача за угодою адвокат [PERSON] в судовому засіданні вимоги зазначенні у відзиві на позов підтримала, просила їх врахувати при винесенні рішення та відмовити банку в повному обсязі. Додатково просила врахувати, що Умови та правила надання банківських послуг, не містять підпису позичальника, банк не надав належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності та автоматичної пролонгації договору, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, тому вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Позивачем всупереч вимогам ЦПК не доведено факту наявності заборгованості, проведення оплат та їх цільове призначення (тіло кредиту або відсотки). Вважає розрахунок заборгованості неналежним та недопустимим доказом, який не підтверджує наявність заборгованості. \~ \~ \~ \~Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, заслухавши представника відповідача приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 5 ст. 177 ЦПК України передбачає обовязок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] була підписана анкета заява № б/н від 02.12.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг щодо отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту в на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.05.2018 року має заборгованість у розмірі 112985,29 грн., яка складається з наступного: 6713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 106272,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 1054\~ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частина 1 ст.\~629\~ЦК України встановлює обов'язковість виконання договору сторонами. Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного видну договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~в цілому.\~Друга сторона\~не може\~запропонувати свої\~умови договору. Отже, Памятка клієнта, «Умови та Правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», а також Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» становить укладений Договір про надання банківських послуг. На підтвердження укладення договору про надання банківських послуг, крім вказаної вище Анкети заяви, позивачем долучено [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, витяг з «Умови та Правила надання банківських послуг». Матеріали позовної заяви не містять Памятку клієнта, яка є невідємною частиною договору та повинна була надана банком для підтвердження укладення договору. Також, Анкета-заява не містить відомостей, який саме вид платіжної картки було отримано відповідачем, який саме кредитний ліміт встановлюється на картці, не зазначено строк її дії. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, клієнту [PERSON] булу відкрито картковий рахунок SAMDN 50000053771369, 5211537402895085, та видана кредитна карта «Універсальна 180+». [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долучений до матеріалів справи не містять даних стосовно такого виду картки як «Універсальна 180+», а тому суд позбавлений можливості встановити, які саме умови кредитування надавались відповідачу після підписання Анкети заяви від 02.12.2011 року, що є істотними умова договору та відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 23.11.2016 р. по справі № 6-2104цс16 мають вирішальне значення для правильного вирішення спору. Також, позивачем на обґрунтування заборгованості у розмірі 112985,29 грн., яка складається з наступного: 6713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 106272,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р. надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.12.2011 року, з яким не погоджується відповідач, оскільки розрахунок заборгованості не доводить факт її наявності та її розмір, так як він не є первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми даного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, відповідно до правової позиції Верховний Суд відповідно до постанови від 30.01.2018 р., прийнятої по справі № 161/16891/15-ц. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Враховуючи викладене та беручи до уваги ненадання позивачем до суду належних та достатніх доказів, що підтверджують позовні вимоги, та відповідно до принципу змагальності та розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Що стосується заяви відповідача та його представника про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то у звязку з недоведеністю позивачем позовних вимог належними та достатніми доказами, суд вважає що відсутня необхідність надання аналізу даним обставинам, що також відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, який в рішенні SERYAVIN\~AND\~OTHERS\~v.\~UKRAINE,\~№ 4909/04,\~§ 58,\~ЄСПЛ,\~від 10\~лютого 2010\~року, \~ \~ \~ що\~згідно з\~його усталеною\~практикою,\~яка відображає\~принцип,\~пов'язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя,\~у рішеннях\~судів та\~інших органів\~з вирішення\~спорів мають\~бути належним\~чином зазначені\~підстави,\~на яких\~вони ґрунтуються.\~Хоча пункт\~1\~статті 6\~Конвенції зобов'язує\~суди обґрунтовувати\~свої рішення,\~його не\~можна тлумачити\~як такий,\~що вимагає\~детальної відповіді\~на кожен\~аргумент.\~Міра,\~до якої\~суд має\~виконати обов'язок\~щодо обґрунтування\~рішення,\~може бути\~різною в\~залежності від\~характеру рішення\~(SERYAVIN\~AND\~OTHERS\~v.\~UKRAINE,\~№ 4909/04,\~§ 58,\~ЄСПЛ,\~від 10\~лютого 2010\~року). Відповідно до ст.. 141 ЦПК України та з урахуванням відмови в задоволенні вимог позивача та за відсутності клопотання відповідача про відшкодування останньому судових витрати підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed