Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 08-1/07-17 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла 100 % права вимоги на умовах, які існують на момент укладення договору, за зобов»язаннями [PERSON] про повернення основного боргу за розпискою від 05.08.2014 року в сумі 300 доларів США, процентів за весь період користування коштами, штрафу, пені та 3 відсотків річних за весь період прострочення на користь [PERSON] При укладенні договору [PERSON] та [PERSON] також був проведений розрахунок суми станом на 08.07.2017 року, про що був укладений додаток № 1 до договору, а також 08.07.2017 року позивачці був переданий оригінал розписки. 08.07.2017 року [PERSON] було направлено [PERSON] повідомлення про право відступлення права вимоги та вимогу сплатити заборгованість за розпискою від 05.08.2014 року, а також штрафні санкції. В той же час, [PERSON] поручився в частині виконання [PERSON] зобов»язання за розпискою від 05.08.2014 року, в розмірі 10 доларів США від основного боргу, про що був укладений договір поруки. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] борг за вказаною розпискою не повернув, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти: 290 доларів США - сума основного боргу, що у відповідності до офіційного курсу НБУ гривні до долару США становить 7508,10 грн.; 300 доларів США - штраф, що у відповідності до офіційного курсу НБУ гривні до долару США становить 7767,00 грн.; 22449,00 доларів США - пеня, що у відповідності до офіційного курсу НБУ гривні до долару США становить 581204,61 грн.; 25,59 доларів США - 3 % річних, що у відповідності до офіційного курсу НБУ гривні до долару США становить 662,53 грн.; 166,16 доларів США - проценти за весь період користування коштами, що у відповідності до офіційного курсу НБУ гривні до долару США становить 4301,88 грн., а разом суму в розмірі 23230 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу БУ гривні до долару США становить 601444,12 грн. грн.; а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 10 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу БУ гривні до долару США становить 258 грн. 90 коп., судові витрати поклатис на відповідача у справі. Представник позивача в судове засіданя не з»явився. Суду подав письмову заяву про неможливість прибуття та просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення з викладених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судвих повісток, однак, до суду повертались конверти без вручення за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін та підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію розписки від 05.08.2014 року, в якій вказано, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 300 доларів США строком на один місяць до 05.09.2014 року і зобов»язався борг повернути не пізніше зазначеної дати (а.с.11). Крім того, позивачем надано копію договору відступлення права вимоги № 08-1/07-17 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла 100 % права вимоги на умовах, які існують на момент укладення договору, за зобов»язаннями [PERSON] про повернення основного боргу за розпискою від 05.08.2014 року в сумі 300 доларів США, процентів за весь період користування коштами, штрафу, пені та 3 відсотків річних за весь період прострочення на користь [PERSON] При укладенні договору [PERSON] та [PERSON] також був проведений розрахунок суми станом на 08.07.2017 року, про що був укладений додаток № 1 до договору. [PERSON] поручився в частині виконання [PERSON] зобов»язання за розпискою від 05.08.2014 року, в розмірі 10 доларів США від основного боргу, про що був укладений договір поруки (а.с. 12-15). 08.07.2017 року [PERSON] було направлено [PERSON] повідомлення про право відступлення права вимоги та вимогу сплатити заборгованість за розпискою від 05.08.2014 року, а також штрафні санкції (а.с.16-19). Однак, доказів отримання позичальником [PERSON] вказаних документів до матеріалів справи не долучено. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. В розписці повинна бути вказана прописом дата (число, місяць і рік) складання розписки і місце (місто, селище і т.д.) її складання. Зазначені реквізити дозволять, при необхідності, чітко відновити події, при яких відбувалося складання розписки і не дозволять фальсифікувати зазначені записи (якщо вони не були внесені або дата була внесена цифрами). У наданій суду копії розписки вказана лише дата її складання без її зазначення прописом. Необхідно чітко прописувати прізвище, ім'я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), їх дати народження та паспортні дані. В кінці розписки позичальник повинен поставити свій підпис і його розшифрування, вказавши повністю своє прізвище, ім'я та по батькові. Вказані вимоги до складання розписки від 05.08.2014 року, дотримані частково, а саме в розписці зазначені лише повні прізвища, ім'я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), відсутні паспорті дані позивачальника, відсуня дата народження та паспортні дані, та в кінці розписки відсутні дані про повне прізвище, ім'я та по батькові позичальника, а також зазначення про отримання коштів в сумі 300 доларів США засвідчені лише підписом без дати та розшифровки прізвища ім»я по-батькові позичальника. Крім того, стороною позивача не надано суду, як доказ, - оригінал самої розписки або завірену у встановленому законом порядку її копію, а тому за відсутності оригіналу вказаного доказу та відсутності в судовому засіданні відповідача [PERSON], суд був позбавлений можливості перевірити справжність вказаного доказу та дійсне волевиявлення позичальника [PERSON] про фактичне отримання грошей в борг. Суд також звертає увагу на те, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а сторона позивача в ході розгляду справи не заявляла будь-яких клопотань щодо огляду оригіналу розписки на підтвердження факту невиконання відповідачем зобов'язань за борговою розпискою, а також в ході розгляду справи не було заявлено будь-яких клопотань, зокрема, про допит свідків для підтвердження фактів та обставин, зазначених в позові. Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що розписка від 05.08.2014 року, надана позивачем на підтвердження позовних вимог не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, зокрема, договір позики в цій справі підписаний лише однією стороною відповідачем по справі [PERSON] і не підписаний позикодавцем, на той час - [PERSON], а також суду не надано оригінал вказаного документу. Крім того, приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що визнання одним із відповідачів у даній справі позову, а саме [PERSON], не є підставою для задоволення позову в цілому. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, судом встановлено, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами укладення 05.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] договору позики, а представлена копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі, а тому суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст. 15, 16, 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed