Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до виробничо-комерційної фірми по виготовленню, збору та постачанню тари «Тернопільоблтара» (далі - ВКФ «Тернопільоблтара») про стягнення заборгованості в розмірі 167712,84 гривень. Обґрунтовує позов тим, що між сторонами укладено ряд договорів позики та договорів доручення, відповідно до умов яких відповідач отримував безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (грошові кошти) на здійснення своєї господарської діяльності та виконував доручення власними коштами позивача з оплати витрат, повязаних з фінансово-господарською діяльністю. Однак, у порушення умов вказаних договорів, ВКФ «Тернопільоблтара» свої зобов'язання належним чином не виконував, грошових коштів не повертав, в результаті чого має заборгованість перед [PERSON] за договорами позики та договорами доручення, якастановить 167712,84 гривень. Строк дії зазначених договорів встановлений до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а строк повернення (відшкодування) сум грошових коштів відповідачем згідно з зазначеними договорам встановлений у семиденний строк з дати письмової вимоги позивача про повернення коштів. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договорами відповідачу направлялася вимога про повернення коштів, яка ним у семиденний строк не виконана, з посиланням на те, що ВКФ «Тернопільоблтара» не має грошових коштів у звязку з зупиненням фінансової-господарської діяльності. З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 167712,84 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяви, в яких просили слухати справу в їх відсутності. Представник відповідача ВКФ «Тернопільоблтара» [PERSON] в судове засідання подала заяви, згідно з якими позовні вимоги про стягнення заборгованості з ВКФ «Тернопільоблтара» в розмірі 167712,84 гривень визнала та просила розглянути справу в її відсутності. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 19 листопада 2001 року, від 27 листопада 2002 року, від 30 квітня 2003 року, від 02 березня 2004 року, від 31 березня 2004 року, від 15 квітня 2004 року, від 29 березня 2007 року, від 27 квітня 2007 року, від 15 травня 2007 року, від 30 травня 2007 року, від 26 червня 2007 року, від 30 серпня 2007 року, від 28 вересня 2007 року, від 30 жовтня 2007 року, від 30 листопада 2007 року, від 28 грудня 2007 року, від 30 січня 2008 року, від 29 лютого 2008 року, від 31 березня 2008 року, від 03 квітня 2008 року, від 07 травня 2008 року, від 08 травня 2008 року, від 20 травня 2008 року, від 27 травня 2008 року, від 30 травня 2008 року, від 19 червня 2008 року, від 01 липня 2008 року, від 30 липня 2008 року, від 14 липня 2009 року між [PERSON], як позикодавцем, та ВКФ «Тернопільоблтара», як позичальником,було укладено договори позики (далі договори позики). Відповідно до п. 1.1 договорів позики позикодавець зобовязується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (грошові кошти), а позичальник зобовязується повернути її (грошові кошти) повністю у визначений цим договором термін. Як слідує з договорів позики, позивач надав відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 56161,75 гривень. Згідно з п. 3.1. договорів позики, позика надається на перший строк до 12 місяців, а випадку повного або часткового неповернення вищевказаної суми позики у цей строк, за відсутності заперечень жодної із сторін даний договір продовжує свою дію на тих самих умовах на наступний термін до 12 місяців, і так аж до повного погашення заборгованості. Відповідно до п. 3.3. договорів позики, позикодавець має право в будь-який час після закінчення першого терміну до 12 місяців, вказаного в п. 3.1. даного договору, достроково вимагати, а позичальник зобовязується погасити повністю всю суму заборгованості в семи денний строк з дня надіслання вимоги позикодавця. Крім цього, 17 січня 2002 року, від 23 січня 2003 року, від 15 січня 2004 року, від 12 січня 2005 року, від 11 січня 2006 року, від 11 січня 2007 року, від 16 січня 2008 року, від 15 січня 2009 року, від 04 січня 2010 року, від 20 січня 2011 року, від 10 січня 2012 року, від 11 січня 2013 року, від 09 січня 2014 року, від 05 січня 2015 року між [PERSON], як повіреним, та ВКФ «Тернопільоблтара», як довірителем,було укладено договори доручення (далі договори доручення). Відповідно до п. 1.1 договорів доручення, довіритель, при виникненні фінансово-господарської необхідності, доручає, а повірений бере на себе зобов'язання щодо здійснення періодичних сплат у році, в якому укладений договір, усіх передбачених чинним законодавством податків, зборів та інших обов'язкових платежів (включно оплат відрядних витрат, розрахунків з контрагентами довірителя та інших фінансових витрат) до відповідних бюджетів, фондів та третім особам за довірителя від його імені та за його рахунок по зазначених ним платіжних реквізитах, сумах і строках. Згідно з п. 3.1. договорів доручення в кінці року, при наявності заборгованості довірителя перед повіреним, сторони зводять баланс взаєморозрахунків за цим договором складанням та підписанням відповідного Акту взаєморозрахунків, який є невід'ємною його частиною. Відповідно до п. 3.4. договорів доручення повірений має право в будь-який мас після підписання сторонами Акту звірки взаєморозрахунків в кінці року, вказаного в п. 1.1 даного договору, та при наявності заборгованості довірителя перед ним, достроково вимагати, а довіритель зобов'язується погасити повністю всю суму заборгованості в семи денний строк з дня надіслання вимоги повіреного. Як слідує з п. 4.1. договорів доручення, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання довірителем та повіреним узятих на себе зобов'язань, але у будь-якому випадку - до повного погашення заборгованості довірителя перед повіреним. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Як слідує з Акту звірки взаємних розрахунків за договорами позики від 31 грудня 2015 року, ВКФ «Тернопільоблтара» визнано та підтверджено наявність станом на 31 грудня 2015 року непогашену кредиторську заборгованість перед [PERSON] у розмірі 56161,75 гривень. Також, як убачається з Акту звірки взаємних розрахунків за договорами доручення від 31 грудня 2015 року, ВКФ «Тернопільоблтара» визнано наявність станом на 31 грудня 2015 року непогашену кредиторську заборгованость перед [PERSON] за виконання договорів доручень у розмірі 111551,09 гривень. 18 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ВКФ «Тернопільоблтара» з вимогою про повернення визнаної заборгованості згідно з Актом звірки взаємних розрахунків за договорами позики від 31 грудня 2015 року та Актом звірки взаємних розрахунків за договорами доручення від 31 грудня 2015 року, загальна сума якої складає 167712,84 гривень. На зазначену вимогу про повернення визнаної заборгованості від 18 лютого 2016 року, відповідачем ВКФ «Тернопільоблтара» надано відповідь від 01 березня 2016 року за вих. №16/03-01, з якої слідує, що ВКФ «Тернопільоблтара» не має грошових коштів на повернення заборгованості, у звязку з зупиненням фінансової-господарської діяльності. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та встановлений договором розмір нарахованих процентів. Таким чином, відповідач ВКФ «Тернопільоблтара» всупереч вказаним вимогам закону умов договору належним чином не виконав, грошових коштів у встановлені строки не повернув. Разом з тим, відповідач ВКФ «Тернопільоблтара» визнав зазначену суму заборгованості перед позивачем за договорами позики та за договорами доручення, про що представник відповідача подав відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення з ВКФ «Тернопільоблтара» заборгованості за договорами позики від 19 листопада 2001 року, від 27 листопада 2002 року, від 30 квітня 2003 року, від 02 березня 2004 року, від 31 березня 2004 року, від 15 квітня 2004 року, від 29 березня 2007 року, від 27 квітня 2007 року, від 15 травня 2007 року, від 30 травня 2007 року, від 26 червня 2007 року, від 30 серпня 2007 року, від 28 вересня 2007 року, від 30 жовтня 2007 року, від 30 листопада 2007 року, від 28 грудня 2007 року, від 30 січня 2008 року, від 29 лютого 2008 року, від 31 березня 2008 року, від 03 квітня 2008 року, від 07 травня 2008 року, від 08 травня 2008 року, від 20 травня 2008 року, від 27 травня 2008 року, від 30 травня 2008 року, від 19 червня 2008 року, від 01 липня 2008 року, від 30 липня 2008 року, від 14 липня 2009 року в розмірі 56161,75 гривень та заборгованості за договорами доручення від 17 січня 2002 року, від 23 січня 2003 року, від 15 січня 2004 року, від 12 січня 2005 року, від 11 січня 2006 року, від 11 січня 2007 року, від 16 січня 2008 року, від 15 січня 2009 року, від 04 січня 2010 року, від 20 січня 2011 року, від 10 січня 2012 року, від 11 січня 2013 року, від 09 січня 2014 року, від 05 січня 2015 року в розмірі 111551,09 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1678 гривень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1000, 1007, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved