Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», у серпні 2020 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути заборгованість за договором № б/н від 04 березня 2010 року, яка склалася станом на 30 червня 2020 року, у сумі 18 332 гривні 37 копійок та судові витрати у сумі 2102 гривні (а.с. 1-2). В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі укладеного договору № б/н від 04 березня 2010 року [PERSON] отримав кредит, сума якого позивачем не визначена, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним і комісію у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] доступ до коштів на його картковому рахунку. Банк збільшив [PERSON] кредитний ліміт до 2000 гривень, що підтверджується довідкою про зміни умови кредитування та обслуговування картрахунку. Крім цього, факт укладення кредитного договору підтверджується підписаною позивачем довідкою від 04 березня 2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратив та не повертає, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції не сплачує. Внаслідок цього, станом на 30 червня 2020 року, за нього утворилася заборгованість у сумі 18 332 гривні 37 копійок, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 2102 гривні. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а.с. 41). Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі, разом із позовом. однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції (а.с. 42-43). Відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами 04 березня 2010 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява від 04.03.2010 року, Тарифи банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідка про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового період» (а.с. 9, 10, 11-16). Відповідач, на думку позивача, неналежно виконує свої зобов`язання, і у нього перед позивачем, станом на 30.06.2020 року, утворилася заборгованість у сумі 18 332 гривні 37 копійок, відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 3-6). На підтвердження\~заявлених позовних\~вимог АТ\~КБ «ПриватБанк»\~також надано\~довідку про\~видані [PERSON] \~платіжні картки,\~яка не\~містить ані\~дати складення\~довідки,\~ані посади\~та прізвища\~особи,\~що засвідчує\~певні,\~юридично значимі,\~факти,\~ані реквізитів\~кредитного договору,\~у межах\~якого видавались\~такі картки;\~довідку про\~зміни умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки на\~ім`я [PERSON] ,\~яка також\~не містить\~ані дати\~складення довідки,\~ані посади\~та прізвища\~особи,\~що засвідчує\~певні, юридично значимі, факти, ані реквізитів кредитного договору, у межах якого видавались такі картки; виписку про рух коштів за договором, номер та дата укладення якого не зазначені, та яка не містить ані дати складення виписки, ані посади та прізвища особи, що її склала (а.с. 7-8, 30-34). Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 9), остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, встановленого відповідачу, розміру відсоткової ставки, даних про видачу кредитної картки та строку дії такої картки. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника (а.с. 9). Крім цього, до банківських послуг, окрім надання коштів у платне користування, відноситься і цілий перелік інших видів послуг, не пов`язаних із наданням банком у тимчасове, платне користування грошових коштів фізичним особам, як позичальникам. Відповідачем не обрано виду платіжної картки, яку він мав намір отримати, не містить анкета і розміру кредитного ліміту. Підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 10) не свідчить про укладення сторонами кредитного договору, оскільки як і анкета, так і довідка, не містить інформації про розмір кредитного ліміту та про строк дії договору, що є істотними умовами кредитного договору в силу закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 04.03.2010 року, оскільки анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить зазначений кредитний ліміт, а також у ній відсутня інформація про те, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову відсоткову ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Позивач, як кредитор, у позові не зазначив суму кредитного ліміту, що первісно була встановлена відповідачу, а доказів на підтвердження фактів отримання платіжних карток № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] відповідачем суду не представив. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів, пені та штрафів. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка по рахунку за договором № б/н станом на 21.07.2020 року не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та не доведено факту видачі відповідачу кредитної карти. Довідка позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача (а.с. 8), хоча і є недопустимим доказом внаслідок складення її невстановленою особою, однак спростовує твердження позивача про те, що 04 березня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, а відповідачу встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, оскільки з її змісту вбачається, що до 23 лютого 2011 року кредитний ліміт на картці не встановлювався. Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та правилами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України. Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи, на момент отримання їх відповідачем, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тобто в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Так, у постанові від 03 липня 2019 року, у справі № 14-131цс19, Верховним Судом, що викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил, викладених у частині першій статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як з моменту виникнення спірних правовідносин та і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог позбавляють суд не тільки можливості з`ясувати із якими саме умовами кредитування погодився позичальник та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості, а й взагалі перевірити факт укладання кредитного договору від 04.03.2010 року, розмір наданого відповідачу кредиту, через відсутність доказів волевиявлення відповідача на споживання такої банківської послуги, як фінансовий кредит, відсутність доказів погодження істотних умов кредитного договору розміру кредиту, строку кредитування, вартості кредиту, а також у зв`язку із відсутністю доказів отримання відповідачем саме кредитної картки (чи кредитних карток) за визначеними у довідці номерами, встановлення на такій картці у день підписання заяви кредитного ліміту, зарахування на відкритий картковий рахунок кредитних коштів та їх використання відповідачем. Суд дійшов висновку про те, що вони не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів та не вказують на умови, на яких укладено кредитний договір. Окрім цього, суд окремо звертає увагу на той факт, що позивач мав надати докази видачі кредитних коштів та наявності заборгованості за первинними бухгалтерськими документами одразу із поданням позову, в порядку ст.177 ЦПК України. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити. Внаслідок недоведеності факту укладення кредитного договору, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що спрямовані на захист права кредитора, задоволенню не підлягають. Не можуть бути задоволеними і вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо повернення суми наданих кредитних коштів, із врахуванням положень ст. 625, 1212 ЦК України, оскільки факт надання відповідачу та використання ним коштів не доводиться наданими позивачем доказами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed