Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за ним житловий будинок [ADDRESS], 1965 року побудови, загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 67,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, котрий згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем. Вказані обставини підтверджено довідкою №613 від 16.09.2016 року виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Окрім того, спадковим майном також є земельна ділянка площею 0,6620 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 05.10.2004 року, а також земельні ділянки №1 площею 0,0655 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; №2 площею 0,2006 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; №3 площею 0,5306 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 21.08.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [INFO]. До складу спадкової маси після її смерті увійшло право власності на житловий будинок та чотири земельні ділянки. Разом з тим згідно заповіту від 01.06.2007 року, посвідченого сільським головою Миколаївської сільської ради Сінкевич З.М., мати все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла [PERSON]. На час смерті спадкодавця, вказаний заповіт не змінено та не скасовано. Виникнення права власності на житловий будинок, на час його побудови у 1965 році не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі майна є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, спадкодавець фактично набула право власності на будинок, однак не зареєструвала його у встановленому законом порядку, через, що [PERSON] позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час смерті матері, [PERSON] проживав разом із нею за адресою [ADDRESS], що підтверджено довідкою № 548 від 16.09.2016 року, виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, а у шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України із заявою про відмову від свого права на спадкування до нотаріальної контори я не звертався. Позивач стверджує, що він у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державний акт на право приватної власності були втрачений. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [INFO]. До складу спадкової маси після її смерті, у відповідності до ст.. 1218 ЦКУ України, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS], 1965 року побудови, загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 67,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, котрий згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за [PERSON]. Вказані обставини підтверджено довідкою №613 від 16.09.2016 року виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Окрім того, спадковим майном також є земельна ділянка площею 0,6620 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 05.10.2004 року, а також земельні ділянки №1 площею 0,0655 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; №2 площею 0,2006 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; №3 площею 0,5306 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 21.08.2004 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 01.06.2007 року, який посвідчено сільським головою Миколаївської сільської ради Сінкевич З.М., де все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла [PERSON]. На час смерті спадкодавця, вказаний заповіт не змінено та не скасовано. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженими копіями, проте були втрачені відповідно до ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». У відповідності до положень ст.. ст.. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи безумовне визнання позову відповідачем та те, що спадкодавець розпорядився своїм майном на випадок смерті на користь [PERSON], позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved