Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] та стягнути з [PERSON] кошти на утримання дитини в розмірі ? частки від заробітку відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 55-59). Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2011 р. між сторонами зареєстровано шлюб, від якого [INFO]. народилась дитина [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що участь відповідача у вихованні дитини є частковою, в тому числі у матеріальному забезпеченні, у зв'язку з чим заявляє вимогу про стягнення аліментів. 01.10.2017 р. відповідач за домовленістю з позивачем забрав малолітню [PERSON] та зник, зв'язок з ним перервався, жодне повідомлення позивача до нього не доходило. З того часу позивач майже місяць не мала жодних відомостей де знаходиться її донька. В подальшому відповідач зазначав, що умова без виконання якої позивачем не відбудеться спілкування доньки з матір'ю, це отримання ним дозволу строком на три роки на вивіз малолітньої [PERSON] за кордон. 16.11.2017 р. позивач звернулась за допомогою до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві. В кінці листопада 2017 р. позивач змогла побачитись з донькою. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача з позовом про встановлення місця проживання дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2018 р. відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т.1, а.с. 63). 06.02.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає частково, не заперечує проти стягнення аліментів та заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір'ю і вважає вимоги необґрунтованими та безпідставними (т. 1, а.с. 73-74). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2018 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (т. 2, а.с. 5-6, 7-8). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2018 р. призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (т. 2, а.с. 9,10). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, додатково пояснила, що з відповідачем не може нормально спілкуватися; коли дитина знаходиться в батька, то отримує травми, також відстає від програми навчання в кружках, оскільки відповідач туди доньку не водить, дитиною не займається та цілими днями донька грається з планшетом, хоча має на одне око поганий зір. Її дзвінки відповідач заблокував, дізнатися про доньку коли та знаходиться з батьком вона не може, про стан здоров'я дитини [PERSON] їй не повідомляє. Донька живе з нею та з відповідачем, до батька ставиться добре. Перешкод у зустрічах батька з дитиною вона не чинить. Відповідач в присутності дитини побив її матір, чим фізично травмував останню та наніс психічну травму дитині. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що дитина з ним проживала тривалий час, забезпечує доньку, яка хоче з ним проживати і в подальшому. Матері позивача він не бив, вона оступилась і впала, він не став піднімати. [PERSON] він возив на відпочинок, купував їй все необхідне, сплачував за гуртки. Губу донька розбила коли упала з електросамоката, ногу дитина зламала як стрибала на батуті. Він ще має старшу доньку [PERSON], 2000 року народження, якій до повноліття сплачував аліменти із заробітної плати через бухгалтерію за місцем своєї роботи, на даний час [PERSON] навчається на денній формі навчання в інституті імені Богомольця, тому їй допомагає. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позиву, посилаючись на його безпідставність. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив висновок органу опіки та піклування і клопотання, в якому позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування підтримує та просить розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.08.2011 року між сторонами укладено шлюб (т. 1, а.с. 14), який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2015р. розірвано (т.1, а.с. 16). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження - т.1, а.с. 15). З довідки виданої ЖБК «Схід-5» від 29.11.2017р. вбачається, що [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 01.02.2015 р. фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 42). Актом обстеження умов проживання [PERSON] за місцем її проживанням за адресою: [ADDRESS] встановлено, що умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі меблі та побутова техніка; дитина має окремий куточок (розкладене крісло, стіл для навчання, шафа для книжок, іграшки, шафа для одягу, книжки), стосунки між матір'ю та дитиною теплі, існує взаєморозуміння та повага (т.1, а.с.60). Свідок [PERSON]. в судовому засіданні засвідчила, що є матір'ю позивача, онука [PERSON] на даний час живе з [PERSON]. До цього відповідач без попередження забирав із садочка дитину, не віддавав по декілька тижнів та місяців, не повідомив, що дитина зламала ногу. Востаннє коли відповідач забрав [PERSON], дитина повернулася зі шрамом на губі. Відповідач позивачу зламав ребра; її (свідка) побив при дитині, у зв'язку з чим вона викликала швидку допомогу та в грудні 2016 року зверталася до правоохоронних органів. Позивач оплачує за заняття [PERSON] хореографією, навчання англійської, української мови, за садочок. Онукою відповідач не займається коли дитина у нього. Вона постійно допомагає доньці у догляді за [PERSON]. Дитина добре ставиться як до матері, так і до батька. Свідок [PERSON] засвідчила, що є вчителем англійської мови, з дитиною сторін по справі вона займається на протязі року щосуботи, інколи двічі на тиждень як дитина жила з матір'ю. Коли [PERSON] була в батька, то на декілька тижнів або й більше місяця навчання переривалося, тому підготовка до школи постійно була нерегулярною. Дитина навчання сприймає гарно, відкрита до спілкування. Спостерігалося, що з дитиною працює мати. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона разом навчалася зі сторонами по справі, їхні діти здружились, ходили в садок. [PERSON] хороша матір, займається донькою, коли дитину довго не бачить, то дуже переживає. З позивачем вона спілкується з 2006 року, разом гуляли з дітьми. [PERSON] розлучилась з відповідачем через насильство в сім'ї, на тілі позивача вона бачила синці. Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №14 від 24.10.2018р.) вбачається, що орган опіки і піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (т. 2, а.с. 69-71). Як вбачається з мотивувальної частини вищевказаного висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, малолітня [PERSON], 2012 року народження, мешкає з матір'ю [PERSON] в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. В квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дівчинки. Мати дитини, [PERSON], працює в Київській клінічній лікарні № 6 на посаді лікаря - анестезіолога, має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], в квартирі є все необхідне для проживання дитини. Мати не заперечує проти постійного спілкування батька з донькою. Протягом вересня - жовтня 2018 року психологом Дніпровського районного в місті Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з [PERSON], 2012 року народження, проводилася психолого-діагностична робота. Відповідно до інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан малолітньої на момент обстеження, для [PERSON] зараз важлива підтримка з боку близьких їй дорослих й постійне спілкування з поясненням ситуації в родині. Також, наразі немає особливих підстав змінювати стиль і спосіб життя дитини, а саме проживання дівчинки в сім'ї разом з матір'ю [PERSON], але також важливо для дитини спілкування з батьком в тому обсязі якого потребує сама дівчинка. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що [PERSON] постійно працевлаштована, має стабільний офіційний дохід на рівні, не меншому за [PERSON] (т. 1, а.с. 40, 41, 75, 76) , має житло, яким тривалий час користується на законних підставах, займалася вихованням дитини до моменту виникнення спору, а також забезпечувала необхідними побутовими умовами для її розвитку. Разом з тим, судом також встановлено, що батько зловживає своїми правами, чим обмежує права дитини на спілкування з матір'ю. Зважаючи на малолітній вік [PERSON], враховуючи особливості психічного розвитку дитини, її інтереси та прихильність до батьків, а також те, що мати дитини приділяє більше уваги навчанню і розвитку доньки, до виникнення спору дитина проживала з позивачем, суд дійшов висновку про визначення місяця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, має стабільний дохід, так і матеріальне становище відповідача, який, як встановлено судом, надає певну матеріальну допомогу доньці, має постійний щомісячний дохід, при цьому з пояснень відповідача, що не заперечувалось позивачем, на забезпеченні [PERSON] також перебуває повнолітня дитина [PERSON], яка продовжує навчання на стаціонарному відділенні вищого навчального закладу, якій відповідач сплачував аліменти до повноліття, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання доньки сторін по справі повинен бути встановлений у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача та відповідача, для належного забезпечення та розвитку дитини сторін, приймаючи до уваги наявність у відповідача повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. 00 коп. у частині вимог про визначення місце проживання. Від сплати судового збору у частині заявлених вимог про стягнення аліментів позивач звільнена, згідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 т. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial