Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно, виселення та зняття з реєстраційного обліку. З урахуванням наданих суду уточнень до позовних вимог, ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року до участі у справі залучені в якості співвідповідача [PERSON], [PERSON] районний відділ в м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету [PERSON] районної у місті Дніпродзержинську ради. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11061258000 від 20.10.2006 року 251 191,34 грн., а саме заборгованості по основній сумі кредиту 153 296,00 грн., заборгованість по відсоткам 97 895,84 грн., заборгованість за нарахованою комісією 0,00 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, реєстраційний номер 180512, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, прийняти рішення про виселення всіх мешканців, що проживають та зареєстровані за адресою: [INFO], а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; зобовязати ТОВ «Інфо-ком» м.Дніпродзержинська зняти з реєстрації мешканців зареєстрованих за адресою: [INFO], а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 2 511,91 грн. У своєму позові представник позивача посилався на те, що 20 жовтня 2006 року [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» уклали кредитний договір № 11061258000, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] та банк уклали іпотечний договір № 11061258000/1 від 20 жовтня 2006 року, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно: квартира [ADDRESS]. 12 грудня 2011 року банк відступив позивачу свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору від 20.10.2006 року та іпотечним договором від 20.10.2006 року. В порушення умов договору позичальник зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 грудня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 251 191,34 грн. та враховуючи вимоги Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за договором просить звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові. З урахуванням уточнень до позовних вимог, просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11061258000 від 20.10.2006 року 251 191,34 грн., а саме заборгованості по основній сумі кредиту 153 296,00 грн., заборгованість по відсоткам 97 895,84 грн., заборгованість за нарахованою комісією 0,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, реєстраційний номер 180512, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки прийняти рішення про виселення всіх мешканців, що проживають та зареєстровані за адресою: [INFO], а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; зобовязати ТОВ «Інфо-ком» м.Дніпродзержинська зняти з реєстрації мешканців зареєстрованих за адресою: [INFO], а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 2 511,91 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. В судовому засіданні не заперечував стосовно укладання договорів кредиту та іпотеки, але просив суд врахувати інтереси дитини та те, що сума боргу вже була стягнута. Просить суд відмовити в задоволені позову. В судове засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] районного відділу в м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Органу опіки та піклування виконавчого комітету [PERSON] районної у місті Дніпродзержинську ради не зявились, хоча були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладений договір про надання споживчого кредиту № 11061258000, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, що вбачається з наданого суду договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] та банк уклали іпотечний договір № 11061258000/1 від 20 жовтня 2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно: квартира [ADDRESS]. 12 грудня 2011 року банк відступив позивачу [PERSON] з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору від 20.10.2006 року та іпотечним договором від 20.10.2006 року, що вбачається з договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року та виписки № 1 до Договору факторингу. Судом встановлено, що в порушення умов договору позичальник [PERSON] зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 грудня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 251 191,34 грн., що складається з заборгованість по сумі кредиту в розмірі 153 296,00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 97 895,34 грн. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Як визначено в ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі відсутні будь-яких фактичні дані про те, що відповідач своєчасно виконувала свої грошові зобовязання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, та відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надала суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 1049 ЦК України борг за кредитним договором вона повернула позивачу і не порушувала умови про повернення кредиту. Згідно до вимог ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно до вимог ч.2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним. В судовому засіданні встановлено, що банк, за кредитним договором, свої зобов'язання виконав, надав відповідачу кредитні кошти для особистих потреб в розмірі 200 000 грн., за заявою відповідача [PERSON], а остання отримала зазначені кошти. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню в повному обсязі. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як розяснено в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ № 5 від 30.03.2012 року, зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, а тому посилання представника відповідача на те, що провадження по справі підлягає закриттю, у звязку з наявністю рішення суду про стягнення заборгованості є безпідставними. В частині позовних вимог позивача про виселення мешканців квартири [ADDRESS] суд вважає необхідним відмовити з огляду на наступне. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотеко держателя, виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. В судовому засіданні представником позивача не доведено, що квартира [ADDRESS], яка була передана в іпотеку була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому передбачених законом підстав для виселення мешканців із цієї квартири без надання їм іншого постійного житла суд не вбачає. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, які в силу ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, є обовязковою для застосування судами. Враховуючи викладене, підстав для виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також зобовязання ТОВ «Інфо-ком» м.Дніпродзержинська зняти їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS], у суду відсутні. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 511,91 грн., тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial