Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач в березні 2016 р. звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 04.08.2001 р. З серпня 2014 року ставлення відповідача до сімейного життя почало погіршуватись, він взагалі перестав приділяти увагу сім'ї. Між ними склалися неприязні стосунки, в сім'ї відбувалися сварки. Шлюбні відносини з відповідачем за взаємною згодою остаточно припинилися на початку 2015 р., з цієї ж дати вона перестала вести з ним спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Примирення не можливе. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачем. Спір про майно набуте під час шлюбу відсутній. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що через різні погляди на життя з відповідачем виникали непорозуміння, конфлікти та сварки з побутових питань. З серпня 2015 р. сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Примирення не можливе. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачем. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, пояснив, що в сім'ї виникали суперечки та сварки з побутових питань, з серпня 2015 р. не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.2001 р. Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з серпня 2015 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved