Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за заповітом. Позивач вказала, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після смерті її батька відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, що належала на праві спільної сумісної власності йому та [PERSON] та 7/14 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, що належала на праві спільної сумісної власності їй та [PERSON] та 7/14 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак Позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та домоволодіння через наявність помилок в державному акті на право приватної власності на землю. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. (а.с. 32). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. (а.с. 33). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько Позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07 квітня 2004 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області. (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: - 7/14 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належала йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.1991 року. (а.с.10). - земельної ділянки, що належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], площею 0,1286, яка розташована на території [ADDRESS], призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,100 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,0286 га, кадастровий номер відсутній, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ХР-26-06-082279, виданого Чугуївською міською Радою народних депутатів 14 травня 1998 року. (а.с. 11). Відповідно до ст. 1261 ЦКУ України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, як дочка [PERSON], є спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, після його смерті. Після смерті батька позивач прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07.11.2006 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. (а.с.12). 19 жовтня 1993 року бабуся [PERSON] залишила заповіт, за яким 1/2 частину жилого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на випадок своєї смерті заповіла позивачу. (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: - 7/14 частин жилого будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належала їй на підставі: 4/14 частин будинку - на підставі Свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 22.09.1967 року (а.с. 14); 2/14 частини будинку - на підставі Договору дарування від 12.10.1974 року (а.с. 16); 1/14 частина будинку - на підставі Договору дарування від 13.02.1975 року (а.с. 18-19). - земельної ділянки, що належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], площею 0,1286, яка розташована на території [ADDRESS], призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,100 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,0286 га, кадастровий номер відсутній, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ХР-26-06-082279, виданого Чугуївською міською Радою народних депутатів 14 травня 1998 року (а.с. 11). В вищезазначеному Свідоцтві про право приватної власності [PERSON] на домоволодіння зазначена [ADDRESS]. У відповіді Виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 08.10.2014 року зазначено, що вул. Середня у м. Чугуєві була перейменована у вул. Миру та були затверджені списки нової нумерації домоволодінь. (а.с. 15). Відповідач, [PERSON], є правнучкою померлої, вона доглядала за своєю прабабусею [PERSON], допомагала їй по господарству, однак спадщину не приймала. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, так як на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS]. Крім того, Позивач не заявляв про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В Державному акті на право приватної власності на землю серії ХР-26-06-082279 було допущено помилки, а саме замість ім'я батька позивача «[PERSON]» зазначено ім'я «[PERSON]»; замість по батькові моєї бабусі «[PERSON]» зазначено по батькові «[PERSON]»; замість назви вулиці «Миру» було зазначено «Міра». Свого часу батько позивача не звернув увагу на ту обставину, що у вказаному державному акті на право приватної власності на землю його ім'я зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]», адже у всіх інших документах (паспорті (на підставі якого в подальшому було видано свідоцтво про смерть), ідентифікаційному коді, Договору дарування від 12.10.1974 року, свідоцтві про смерть його ім'я значиться як «[PERSON]». Крім цього, вірним написанням його імені українською мовою є саме «[PERSON]», а не «[PERSON]». Свого часу бабуся позивача не звернула увагу на ту обставину, що у вказаному державному акті на право приватної власності на землю її по батькові зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]», адже у всіх інших документах (паспорті (на підставі якого в подальшому було видано свідоцтво про смерть), ідентифікаційному коді, Заповіті від 19 жовтня 1993 року, свідоцтві про смерть її по батькові значиться як «[PERSON]». Крім цього, вірним написанням її по батькові українською мовою є саме «[PERSON]», а не «[PERSON]». Вказані розбіжності у написанні імені батька позивача та по батькові бабусі позивача, ставить під сумнів належність державного акту на право приватної власності на землю бабусі позивача [PERSON] та батьку позивача [PERSON], що викликає труднощі для позивача як спадкоємця щодо оформлення спадщини після смерті її батька та бабусі. Відповідно до п.4.1 Наказу державного комітету України із державних ресурсів «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» №325 від 22.06.2009 року Виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Крім вищезазначеного, в державному акті відсутній кадастровий номер. Державним комітетом України із земельних ресурсів наказом від 15.02.2010 року за №168 затверджено Порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам. Пунктом 5.2 зазначеного порядку встановлено, що для формування та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яка на момент набрання чинності цим наказом надана у власність (користування) та не має кадастрового номера, власник (користувач) такої земельної ділянки або уповноважений ним особа подає до територіального органу держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки заяву про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці. 18.08.2010 року Постановою Кабінету Міністрів України за №749 затверджено Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яким визначено, що для присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, переданій у власність (користування) без проведення її державної реєстрації необхідно подати такі документи як: заяву про державну реєстрацію земельної ділянки, документ, що посвідчує особу, а для уповноваженої особи також документ, що посвідчує її повноваження, документ, що посвідчує право на земельну ділянку та ідентифікаційний номер. Отже, вказаний наказ та порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці були прийняті у 2010 році, тоді як Державний акт на право приватної власності на вище вказану земельну ділянку видано спадкодавцям 14 травня 1998 року, тобто до введення законодавства про державний реєстр земель. Вбачається, що таке право на звернення для здійснення реєстрації земельної ділянки, яка була передана у власність без такої (до набрання чинності закону про необхідність державної реєстрації земель) можливо лише її власником або уповноваженою ним особою, тоді як позивач не є її власником. На момент видачі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] та [PERSON] діяла інструкція від 15.04.1993 року №28 та Постанова Верхової Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», якою не було передбачено присвоєння кадастрових номерів на земельні ділянки, тощо, а лише був встановлений порядок видачі державних актів та їх реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, що і мало місце в даному випадку та підтверджується вказаним вище держактом, з якого вбачається така реєстрація за №111. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved