Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

позивач в березні 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що 30.12.1982 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно. В даний час позивач з відповідачем вирішили його розділити за спільною згодою, однак виник спір щодо земельної ділянки площею 0,0994 га, що розташована в [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за ним та відповідачем право власності по ? частині кожному земельної ділянки, загальною площею 0,0994 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 грудня 1982 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 688 (а.с.8). На підставі рішення Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області ХХ сесії ІV скликання від 17 березня 2005 року № 5, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0994 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221883601200670102, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010734200271 (а.с.7). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст.ст. 57, 60 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте, нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, зміни до якої внесено на підставі Закон України N 4766-VI від 17.05.2012 р. особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім цього, Верховний Суд України, роз'яснюючи деякі питання, які виникають із земельних правовідносин зазначив, що земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя (п.10 узагальнення №19-3767/0/8-08 від 29 жовтня 2008 року). З огляду на зазначене, суд враховує те, що земельна ділянка площею 0,0994 га, що розташована в [ADDRESS], набута позивачем за час шлюбу внаслідок приватизації, суд вважає, що дана земельна ділянка належить позивачу на праві особистої приватної власності та не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає до задоволення, оскільки у судовому засіданні доведено, що спірна земельна ділянка належить позивачу [PERSON] на праві особистої власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed