Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника 13 листопада 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про стягнення страхового відшкодування та просив суд стягнути страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн, витрати на проведення дослідження в розмірі 4 000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 032,82 грн та 1 300,00 грн судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 травня 2020 року в м. Києві по вул. О. Теліги водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Scoda Fabia», р/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення та пошкодив автомобіль «Volkswagen», р/н [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку. 15 червня 2020 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль «Volkswagen», р/н [NUMBER] . Власником транспортного засобу автомобіль «Volkswagen», р/н [NUMBER] , є позивач [PERSON] . Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 194 191,55 грн. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» з лімітом майнової відповідальності 130 000,00 грн. 15 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Однак станом на день звернення до суду вимога позивача була проігнорована відповідачем. За вказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Вищенаведену ухвалу про відкриття провадження направлено на адресу зареєстрованого місцезнаходження відповідача, яку останній отримав 28 грудня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте станом на 26 січня 2021 року відповідачем письмовий відзив не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. 14 травня 2020 року о 00 год. 30 хв. в м. Києві по вул. О. Теліги водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Scoda Fabia», р/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення та пошкодив автомобіль «Volkswagen», р/н [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку. 15 червня 2020 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП від 14.05.2020, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Volkswagen», р/н [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «Volkswagen», р/н [NUMBER] , є позивач [PERSON] . Згідно Звіту № 1184/2 про оцінку колісного транспортного засобу від 08.06.2020, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Volkswagen», р/н [NUMBER] , становить 194 191,55 грн. За проведення дослідження позивачем сплачено 4 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована відповідачем ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 167421729, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн. 15 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen», р/н [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог зазначеної норми процесуального законодавства відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вимога потерпілого [PERSON] про страхове відшкодування була задоволена. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний Суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно Полісу №167421729, розмір франшизи становить 2 000 грн. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вартість матеріального збитку та ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну, що становить 130 000,00 грн, суд вважає необхідним стягнути з відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у заподіянні збитків, страхове відшкодування в розмірі 128 000,00 грн (за вирахуванням суми франшизи) та 4 000,00 грн витрат на проведення дослідження. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1 280,00 грн судового збору пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не дозволяє суду визначити розмір таких витрат, визначитись щодо їх співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих ним послуг (ч.3,4 ст.137 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial