Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» та просив суд визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора з адміністративно-господарської роботи ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ»; визнати незаконним наказ про звільнення № 158-к від 16.02.2018; поновити [PERSON] на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08.11.2017 він був прийнятий на посаду заступника директора з адміністративно-господарської роботи до ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ». 16 лютого 2018 року позивач був звільнений із займаної посади у зв'язку із втратою довіри на підставу п. 2 ст. 41 КЗпП. [PERSON] вважає, що дане звільнення за вказаною підставою є незаконним, так як напередодні, а саме 15.02.2018, 16.02.2018, 17.02.1018 він перебував на робочому місці, виконував свої трудові обов'язки. Директор ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» запропонувала йому звільнитися за власним бажанням, а після відмови позивача підписала наказ про його звільнення минулою датою і із зазначеною підставою. Позивач звертає увагу, що між відповідачем і ним не підписана угода про матеріальну відповідальність, жодного акту який свідчив би про факт вчинення розкрадання чи будь-яких інших правопорушень складено не було. Обіймаючи зазначену посаду, позивач не приймав безпосередньої участі в обслуговуванні грошових коштів чи матеріальних цінностей, не одержував під звіт матеріальні цінності. Крім цього, [PERSON] вважає, що відповідачем завдано йому моральної шкоди, так як внаслідок протиправної поведінки були порушені трудові права та інтереси. Позивач вимушений докладати додаткових зусиль до організації свого життя, відновлення ділової репутації, звернутись до суду за захистом свого порушеного права. 05 червня 2018 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначений позов передано за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. 30 липня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва за позовом [PERSON] відкрито спрощене позовне провадження. 12 вересня 2018 року відповідач через свого представника надав суду відзив на позов, у якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, що наказом № 129-к від 08.11.2017 [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» на посаду заступника директора з адміністративно-господарської роботи за рекомендацією засновника Товариства [PERSON], частка якої у статутному капіталі складала на той час 20 %, яка є його колишньою дружиною. В період перебування на посаді позивач неодноразово покидав робоче місце раніше для виконання доручень [PERSON], привозив на зберігання її особисті речі, не питаючи дозволу особисто у директора Товариства. Також постійно передавав всю інформацію стосовно роботи Товариства [PERSON], яка в свою чергу особисто надавала йому вказівки та ставила завдання, незважаючи на те, що вона не мала права втручатися в господарську діяльність Товариства і давати розпорядження працівнику, який підпорядковується директору. [PERSON] був відповідальний за закупівлю господарських та канцелярських товарів. На вказівку [PERSON] він протиправно здійснював закупівлю миючих засобів на потреби ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» виключно в ТОВ «Емвей «Україна», не дивлячись на те, що дані засоби не можуть використовуватись в навчальних закладах, а також без погодження директора гімназії, на що остання особисто звертала увагу. Однак позивач купував миючі засоби в ТОВ «Емвей «Україна», оскільки його дружина є працівником цієї компанії і отримує бонусні бали в грошовому еквіваленті протягом 15 років за замовлення товарів. До того ж, за даними бухгалтерії на заміну картриджу у фільтрі очистки питної води в їдальні гімназії були виділені кошти позивачу декілька разів, однак останній, як заступник директора з адміністративно-господарської частини, не зміг пояснити, куди поділися нові картриджі, придбані за кошти відповідача. 13 лютого 2018 року відповідачем складено акт про виявлення нестачі грошових коштів на загальну суму 28 215,37 грн. Будь-яких письмових пояснень щодо складеного 13.02.2018 акту про нестачу грошових коштів [PERSON] не надав, у зв'язку з чим його було звільнено. Позивач у жовтні 2018 року надав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що [PERSON] тимчасово виконувала обов'язки директора ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» в період з 01.08.2017 по 24.10.2017, в свою чергу [PERSON] працював у ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» в період з 08.11.2017 по 16.02.2018, а отже позивач не працював в один час із [PERSON] та не виконував її доручення. Окрім того, позивач не був відповідальний за закупівлю господарських та канцелярських товарів, до трудових обов'язків не відносилося виконання операцій,?пов'язаних з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, а також контролем за рухом і зберіганням матеріальних цінностей. Позивач не здійснював закупівлю миючих засобів та не закуповував змінні картриджі для фільтрів очистки питної води. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі з підстав, що наведені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 листопада 2017 року позивач був прийнятий на посаду заступника директора з адміністративно-господарської роботи до ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ», що підтверджується наказом № 129-к (а.с.95). 16 лютого 2018 року позивач був звільнений з роботи у ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» на підставі втрати довір'я до працівника за п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с.9). У судовому засіданні з пояснень представника відповідача Моравської І.В. встановлено, що для звільнення позивача слугували наступні підстави: [PERSON] був прийнятий на посаду за рекомендацією засновника Товариства [PERSON], частка якої у статутному капіталі складала на той час 20 %, яка є його колишньою дружиною; в період перебування на посаді позивач неодноразово покидав робоче місце для виконання доручень [PERSON]; привозив на зберігання її особисті речі, не питаючи дозволу особисто у директора; був відповідальний за закупівлю господарських та канцелярських товарів, проте на вказівку [PERSON] він протиправно здійснював закупівлю миючих засобів на потреби ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» виключно в ТОВ «Емвей «Україна», не дивлячись на те, що дані засоби не можуть використовуватись в навчальних закладах, а також без погодження директора гімназії, на що остання особисто звертала увагу; за даними бухгалтерії на заміну картриджу у фільтрі очистки питної води в їдальні гімназії були виділені кошти позивачу декілька разів, а саме 26.07.2017, 20.09.2017, 12.10.2017, 17.10.2017, однак останній, як заступник директора з адміністративно-господарської частини, не зміг пояснити, куди поділися нові картриджі, придбані за кошти відповідача. Вищевказані обставини у судовому засіданні в якості свідка підтвердила представник відповідача Моравська І.В., яка є директором ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ». Також у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що працювала у відповідача вихователем з 01 вересня 2017 року по 22 березня 2018 року, на роботу її приймала [PERSON] Свідок зазначила, що в гімназії у вересні-жовтні видавали матеріальні цінності тільки [PERSON] та секретар Вікторія Володимирівна. У цей період позивач працював на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи. З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2018 року відповідачем складено акт про виявлення нестачі грошових коштів на загальну суму 28 215,37 грн, будь-яких письмових пояснень щодо складеного 13.02.2018 акту про нестачу грошових коштів [PERSON] не надав (а.с.81). Проте з даного акту вбачається, що грошові кошти були використані саме [PERSON], тому даний акт не стосується позивача [PERSON] (а.с.81). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження викладених відповідачем обставин щодо виконання [PERSON] окремих доручень [PERSON] не надано достатніх та беззаперечних письмових доказів. Представником відповідача надано квитанцію від 20.09.2017, з якої вбачається, що миючі засоби були придбані [PERSON], а не позивачем [PERSON], оскільки останній у той час в гімназії не працював (а.с.105). Змінні картриджі для фільтрів очистки питної води в їдальні гімназії придбані в ТОВ «Емвей Україна» 26.07.2017, 20.09.2017, 12.10.2017, 17.10.2017, тобто в період, в який позивач не працював у відповідача та відповідно не міг нести службову відповідальність. Враховуючи ті обставини, що позивач [PERSON] працював на посаді заступника директора з експлуатації та розвитку матеріально-технічної бази в період з 08.11.2017 по 16.02.2018, наведені вище відповідачем відомості, на думку суду, не можуть бути підставами для втрати довіри до позивача, оскільки відбувалися до зайняття посади позивачем та іншою особою. Зазначені представником відомості щодо регулярного залишення робочого місця без поважної причини також не підтверджені у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України встановлено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29.11.2018 № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відтак, враховуючи відсутність доведеності відповідачем підстав для втрати довіри до позивача, як заступника директора з адміністративно-господарської роботи ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ», суд вважає необхідним поновити позивача на вказаній посаді. Стаття 16 ЦК України регламентує захист цивільних прав та інтересів судом. У частині визнання незаконним звільнення позивача з посади заступника директора з адміністративно-господарської роботи ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» та визнання незаконним наказу про звільнення № 158-к від 16.02.2018 суд вважає правильним відмовити, оскільки вказані способи захисту не передбачені ст. 16 ЦК України. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки про середню заробітну плату позивача № 200 від 27.11.2018 вбачається, що його середньомісячна заробітна плата становить 3 300,00 грн (а.с.103). Таким чином відповідно до ст. 235 КЗпП України до стягнення з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу 3 300,00 грн х 14 місяців (за період з 19.02.2018 по 18.04.2019) у розмірі 46 200,00 грн за вирахуванням обов'язкових платежів до державного бюджету. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суд вважає необхідним задовольнити частково, а саме стягнути з ТОВ «Гімназія «ПРІОРИТЕТ» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн з огляду на таке. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на те, що внаслідок звільнення позивача та втрати заробітку, останній зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON], може бути оцінена в розмірі 1 000,00 грн. На підставі викладеного, ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст. 41, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial