Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач в лютому 2016 року звернувся в суд з даним позовом. В заяві послався на те, що 07.03.2006 року, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по дорозі Володимир-Волинський Червоноград Жовква наїхав на вибоїну у дорозі, що призвело до втрати керованості та попередній стійкості автомобіля і як наслідок автомобіль «викинуло» за межі проїзної частини дороги та призвело до зіткнення з деревом, у звязку з чим він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Дорога, де сталася ДТП знаходиться на балансі служби автомобільних доріг у Львівській області, з якою ДП «Львівський облавтодор» знаходився у договірних відносинах. По даному факту була порушена кримінальна справа та було пред»явлено обвинувачення за ст. 288 КК України. Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2008 року винним у скоєнні цього злочину було визнано працівника ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» [PERSON] Рішенням МСЕК йому призначена І група інвалідності та рекомендовано продовжити лікування. Рішенням МСЕК від 16.06.2011 року йому, крім постійного стороннього догляду призначено і стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування, та інше. Заключенням ЛКК Червоноградської ЦМЛ від 22.06.2011 року та від 01.07.2011 року йому рекомендовано санаторне лікування в санаторіях: Моршин, Трускавець, Східниця, тощо. Відповідно до цих рекомендацій, він у 2015 році лікувався в санаторії в м. Трускавець терміном 13 днів, у період з 23.12.2015 року по 05.01.2016 року. У звязку з чим сума додаткових витрат, викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування в загальному складає 21\~888 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 21\~888 грн. на відшкодування витрат понесених необхідністю санаторно-курортного лікування та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача позов не визнала, вважає що відповідачем по даному позову має бути підрядник дороги, а саме ДП «Львівський автодор». Третя особа Дочірнє підприємство «Львівський автодор» в судове засідання не зявилося, подало заперечення, в якому вказало, що орган державного управління автомобільними дорогами (в даному випадку Служба автомобільних доріг у Львівській області) відповідає як за стан автомобільних доріг загального користування, так і за якість робіт з їх ремонту та утримання, у тому числі і робіт, виконаних підрядниками. Таким чином, власником усіх автодоріг загального користування України та субєктом, що несе відповідальність за шкоду, заподіяну неналежним станом доріг, є держава Україна, а уповноваженими державою органами управління автомобільними дорогами є Служба автомобільних доріг України та її органами управління на місцях, зокрема у межах територіальної юрисдикції Львівської області Служба автомобільних доріг у Львівській області і саме вона несе обовязок по забезпеченню безпечних умов дорожнього руху і відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок неналежного стану автомобільних доріг загального користування. Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» є лише і виключно підприємством, що здійснює ремонт та утримання автомобільних доріг на договірній основі, і не є органом, уповноваженим власником автомобільних доріг. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.04.2010 року частково скасованого та зміненого рішенням колегії суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 31.03.2011 року встановлено, що 07.03.2006 року на дорозі біля с. Сілець Сокальського району Львівської області на автодорозі Володимир-Волинський Червоноград Жовква автомобіль DAEWOO-Lanos, н.з. ВС 0533 АЕ під керуванням позивача потрапив у вибоїну на дорозі, внаслідок чого став некерованим та зіткнувся з деревом. Внаслідок цієї ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та визнаний інвалідом 1-ї групи. По факту даної ДТП була порушена кримінальна справа та було предявлено обвинувачення за ст. 288 КК України майстру дорожньо-ремонтного пункту № 3 філії «Жовківська ДЕД» ДП «Львівського автодору» [PERSON], якого постановою Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2008 року було визнано винним у скоєнні даного злочину та звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з амністією. Автодорога загального користування Володимир-Волинський Червоноград Жовква розміщена на землях державної власності та перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Львівській області, яка і повинна відповідати за позовом. До такого висновку суди прийшли на підставі Закону України «Про дорожній рух», Положення про Службу автомобільних доріг у Львівській області, Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України» від 18.09.1991 року (зі змінами та доповненнями) ч. 1 ст. 837 ЦК України. Даними рішеннями зі Служби автомобільних доріг у Львівській області на користь позивача стягнуті кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Висновком МСЕК від 16.06.2011 року [PERSON] першу групу інвалідності призначено безтерміново та окрім постійного стороннього догляду, призначено і стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування та інше. Крім того, заключеннями ЛКК Червоноградської ЦМЛ від 22.06.2011 року та від 01.07.2011 року [PERSON] рекомендовано санаторне лікування та рекомендовано санаторії: Моршин, Трускавець, Східниця, тощо. Відповідно до цих рекомендацій [PERSON]знаходився на відпочинку та лікуванні, згідно курортної путівки, в ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати» з 23.12.2015 року по 05.01.2016 року, що стверджується довідкою № 02 від 05.01.2016 року виданою ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати». У звязку з санаторним лікуванням [PERSON] поніс додаткові матеріальні витрати, а саме: 18\~988 грн. оплата путівки; 2\~300 грн. плата за лікувально-профілактичну процедуру медичний масаж; 600 грн. витрати на проїзд і назад, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, талоном до путівки ТзОВ «Готельно-курортний комплекс Карпати», прибутковим касовим ордером, чеком на придбання палива. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди Якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що:розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється. Таким чином, з моменту встановлення позивачу І групи інвалідності (23.06.2006 року) він має право на, крім іншого, стаціонарне лікування та санаторно-курортне лікування. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи наведене суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення повністю на підставі ч. 3 ст. 61, ч. 1 ст. 1195 ЦК України в тому числі і щодо сплати вартості правової допомоги.

Outcome: approved