Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] , пред`явив позов до відповідача, [PERSON] , у відповідності до якого позивач просить стягнути з [PERSON] «в рахунок компенсації завданої малолітньому [PERSON] моральної шкоди, грошові кошти у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень».\~Вобґрунтування таких позовних вимог у позові [PERSON] зазначено про те, що 06 вересня 2020 року о 18 годині 30 хвилин відповідач, [PERSON] , в центральному парку міста Семенівка Чернігівської області поблизу вулиць Паркова та Червона Площа зазначеного населеного пункту вигулювала собаку породи «Вівчарка» на кличку «Лада» без намордника, внаслідок чого собака поблизу дитячого майданчика вкусила за ногу малолітнього сина позивача, [PERSON] , [INFO] , який отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних укушених ран лівого стегна та лікувався до 18 вересня 2020 року. Крім того, внаслідок нападу собаки та отриманих травм малолітній син отримав стрес, зазнав сильних душевних страждань, що потребувало консультацій та лікування невролога. Відповідач за допущені порушення була піддана адміністративному стягненню за постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року (справа №744/1066/20) за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, у відповідності із ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням, котре набрало законної сили, а саме вина відповідача, факт вигулювання собаки без намордника, факт нападу собаки на сина позивача, факт отримання тілесних ушкоджень малолітнім [PERSON] і, відповідно, причинний зв`язок між нападом собаки та отриманими малолітнім сином тілесними ушкодженнями, на думку позивача, не підлягає окремому доказуванню, тим більше, що [PERSON] свою вину визнала повністю. Статтею 23, частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Оцінюючи обставини, викладені в заяві, позивач вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди як компенсації заподіяних його синові душевних страждань, є обґрунтованими, оскільки [PERSON] є малолітнім, дитиною, яка тільки-но формується як фізично так і психологічно, і, відчувши на собі напад собаки бійцівської породи, безумовно отримав сильний стрес, злякався, втратив спокій і все через протиправну поведінку власниці цієї собаки. Крім того, син позивача зазнав сильного раптового фізичного болю через укус собаки, від чого страждав, не міг вільно пересуватись, боявся вийти на вулицю та погуляти з однолітками на тому ж дитячому майданчику, де на нього напала собака, з тих пір взагалі боїться собак, що робить неможливим прийти в гості в ту родину, яка тримає собаку. Позивач вважає, що вимога про стягнення з відповідача в рахунок компенсації завданої малолітньому [PERSON] моральної шкоди грошової суми в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень є розумною та справедливою. Позивач [PERSON] у судове засідання у цивільній справі спрощеного позовного провадження за вказаним позовом 29.04.2021 не прибув, направив в суд свого повноважного представника, адвоката Колова Володимира Васильовича. У подальшому, будучи повідомленим належним чином про час і місце судового засідання, у судові засідання не прибув, подав до суду письмові заяви, де зазначав, зокрема, відомості про те, що він від позову не відмовляється, бажає брати участь у судовому розгляді, але інформує, що, на думку позивача, він приймати участь у судовому розгляді його позову як особисто так і через свого представника на цей час не може, оскільки справа знаходиться на розгляді у суді [PERSON] який, як зазначає позивач, на його думку, продемонстрував раніше (позивач у судові засідання не з`являвся), що взагалі без будь-які зрозумілих, об`єктивних підстав може вдатись до «провокацій» на кшталт просто заради жарту або з інших тільки, на переконання позивача, цьому судді зрозумілих підстав, натиснути «тривожну кнопку», щоб приїхали на виклик поліцейські та затримали позивача або його представника. У судовому засіданні 29.04.2021 представник позивача, адвокат Козлов Володимир Васильович позов підтримав повністю, просив задовольнити й у вступному слові пояснив, що, на його переконання, існують всі правові підстави для задоволення позову. Чому саме у прохальній частині позову не зазначено на користь кого слід стягнути заявлену суму надати суду вичерпну відповідь не зміг, як і не висловив чіткої думки на підтримання тверджень позову щодо преюдиційного значення для цивільної справи постанови у справі про адміністративне правопорушення. Наполягав, що за позовом склад учасників визначений правильно, адже у разі завдання шкоди дитині, на переконання представника позивача, кошти стягуються саме на користь батьків, не зважаючи на те, що дитина має правоздатність, обіцяв суду із цього приводу послатися на судову практику Верховного Суду, але згодом цього так і не зробив. У подальшому в судові засідання не з`явився, подавши до суду заяви, які за змістом є подібними до наведених вище заяв позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що малолітній [PERSON] певним несподіваним виїздом на велосипеді з шамотінням її собаку спровокував на атаку. Вона неодноразово просила пробачення у хлопчика і у матері. Перед потерпілими вибачався і її чоловік, пропонував оплатити чеки щодо лікування, але позивач вимагав тільки грошей у сумі 5000 гривень, яких у неї немає. Потім позивач з нею зустрічатися із приводу компенсації шкоди не забажав. Її собака на цей час вже померла. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, малолітній [PERSON] , у судові засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час і місце судових засідань. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне на підставі наявних у справі даних та доказів у задоволенні позову відмовити за наступних встановлених судом обставин. Позивач та представник позивача на спростування слів відповідача із приводу не визнання позову не надали суду достатніх даних та доказів, котрі б підтверджували заявлені позовні вимоги. Так, як позивач, так і третя особа, малолітній [PERSON] , у судові засідання не з`явилися без поважних на те причин, хоча викликалися у судові засідання, в тому числі й для надання пояснень, належним чином на 27.05.2021 та 15.06.2021 (рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток поштою на а.с. 35, 49), чим не засвідчили у судовому засіданні обставини завдання шкоди, викладені у позові. Воднораз, суд вважає, що за неявки позивача і третьої особи [PERSON] у судове засідання також й саму належну міру відшкодування шкоди через наведене вище пояснення відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо провокування дитиною собаки, встановити не убачається можливим, адже присутня у справі копія постанови суду щодо накладення адміністративного стягнення на відповідача [PERSON] у цьому ключі насправді не може мати преюдиційне значення для даної цивільної справи, позаяк відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили. Ця норма цивільного процесуального закону, на відміну від викладених позивачем у позові вказаних вище доводів, із приводу преюдиційного значення (від лат. praejudicialis те, що стосується попереднього судового рішення) постанови суду по справі про адміністративне правопорушення анічого не говорить. Крім цього, з урахуванням не зазначення у позові позивачем малолітнього [PERSON] (згідно норм ч. ч. 1, 2 ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи; цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження), інтереси якого в суді за цивільним позовом лише в силу не набуття цивільної процесуальної дієздатності через не досягнення ним повноліття можуть представляти його батьки (ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України), а також внаслідок відсутності своєчасно поданої письмової заяви сторони позивача щодо зміни предмета позову (ч. 3 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України) у частині зміни прохальної частини позову із визначенням конкретного стягувача грошової компенсації, а також наведення [PERSON] у позові тільки таких підстав позову, які зовсім не стосуються завдання моральної шкоди безпосередньо позивачеві [PERSON] , стягнення за даним судовим рішенням не може бути призначене на користь останнього. Отже, для вирішення питання про стягнення коштів у контексті викладеного позивачем у позові, стороні позивача слід звернутися до суду перш за все з належно оформленим позовом, в якому не двозначно мають бути зазначені відомості про позивача, дані про спрямування й обґрунтування позовних вимог. Воднораз суд, поряд з іншим, констатує, що у заявленому форматі суд задовольнити апостеріорі позов не може, бо відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наостанок слід також зауважити, що позивач у позові послався на те, що відповідач мала собаку бійцівської породи, що потребує окремого доведення, але для цього стороною позивача нічого не зроблено. Отже, за таких обставин, у задоволенні наявного позову має бути відмовлено повністю з усіх позовних вимог.

Outcome: dismissed