Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.04.2014 у розмірі 123 039,47 грн., та суму судових витрат в розмірі 1921 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що після укладення кредитного договору, Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, чим порушує норми законодавства та умови кредитного договору. В зв`язку з цим виникла заборгованість в сумі 123 039,47 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Відповідач [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банків сикх послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості та інші розрахунки за договором підписані особами, які не мають на це право. У заяві щодо надання кредиту був прописаний строк дії кредиту, процентна ставка, розмір кредиту, однак не зазначені права та обов`язки сторін, а також відповідальність сторін. Строк дії заяви та кредиту закінчився 25.04.2016, отже з цього моменту перестає нарахування відсотків, пені, штрафу. Дата останнього платежу 02.02.2016. У своїй позовній заяві банк не ставить питання про поновлення строку позовної давності, не наводить причини чому він їх пропустив. В розрахунку заборгованості міститься стовпчик з підвищеною процентною ставкою з 30,0 % на 30,0 %, тобто розрахунок заборгованості не відповідає умовам зазначеним в укладеному договорі. В заяві наданій банком відсутні посилання на умови та правила надання банківських послуг, при цьому в самій заяві викладені умови та послуги надання банківського кредиту. До позовної заяви були додані тарифи, хоча сам розрахунок не було здійснено по вказаним тарифам. Сума пені в позові та розрахунку не відповідає дійсності. Банк в односторонньому порядку збільшував розміри відсотків по кредитним операціям до 31.08.2014 відсоткова ставка була 30,0 %, а після 31.08.2014 була збільшена до 34,80% на рік до 31.03.2015, після цього 01.04.2015 відсоткова ставка була збільшена з 34,80% до 43,20 % на рік. Позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню лише щодо заборгованості по процентам, яка нарахована станом на 25.04.2016 за наданим табличним розрахунком на цю дату в сумі 3 297,26 грн, та відповідно до правової позиції ВС саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В стягненні решти суми процентів за кредитом, нарахованих після цієї дати, позивачу просить відмовити. Строк позовної давності з 25.04.2016 було пропущено. У задоволенні всіх позовних вимог просить відмовити (а.с.47-51). У відповіді на відзив позивач АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Підпис позичальника на заяві свідчить про те, що йому добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору, у тому числі і тарифи. Клієнт погодився із запропонованими тарифами, оскільки здійснював погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку. Клієнт не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, активно користувався картою. Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені 15.08.2014, 15.03.2015 та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача банку не надходило. Пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Позовну заяву було подано до спливу строку позовної давності. Просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с.67-77). В судове засідання сторони не з`явилися надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача підтримує позовні вимоги (а.с.34), представник відповідача позовні вимоги просить задовольнити частково, а саме стягнути тіло кредиту, в решті позову відмовити (а.с.129). Тому суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 25.04.2014 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви було укладено договір № б/н, згідно якого він отримав кредит у розмірі 3 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.10). На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач додав до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитним карт «Універсальна» (а.с.11). Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором та виходячи з позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 123 039,47 грн., яка складається з наступного: 4 497,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 107 970,59 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 4 236 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 835,21 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.8-9). Суд погоджується з позовними вимогами Банку стосовно наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 4 497,67 грн., що не заперечувалось і представником відповідача у заяві, а тому вважає, що позов в цій частині слід задовольнити. Водночас стосовно позовних вимог Банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в частині стягнення двох видів пені та штрафів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі порушення зобов`язання боржник повинен передати кредитору неустойку (штраф, пеню), а якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У своїй позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором у виді: 123 039,47 грн., яка складається з наступного: 4 497,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 107 970,59 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 4 236 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 835,21 грн. - штраф (процентна складова). Пунктом 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, передбачено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобов`язання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с.17 зворотна сторона). Згідно з п. 2.1.1.12.6.1 наведених вище Умов, у разі виникнення прострочених зобов`язань, за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів (а.с.23). Виходячи з п. 2.1.1.7.6 цих Умов, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с.21 зворотна сторона). Водночас, як вбачається із витягу з Тарифів, взагалі не передбачено таких правових наслідків порушення зобов`язання як сплата неустойки у виді пені і штрафу, оскільки сторонами була передбачена відповідальність за прострочене зобов`язання лише у виді комісії (а.с.11). За таких обставин, суд доходить висновку, що при укладенні кредитного договору сторонами, згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, не було визначено істотні умови договору за порушення зобов`язання у виді сплати неустойки (пені і штрафів), а тому суд вважає необхідним в цій частині позовних вимог Банку відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, №14-131цс19. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилався АТ КБ «Приватбанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.04.2014 року в сумі 4 497,67 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: виходячи з розрахунку: (4 497,67 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1921 грн. (розмір судових витрат) / 123 039,47 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 70,22 грн. На підставі ст.ст. 207, 526, 536, 628, 1046, 1054 ЦК України,

Outcome: partial