Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, 04 жовтня 2003 року між [PERSON] (дошлюбне Мкртчян) К.А. та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАГСу Святошинського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №1501. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що позивач та вівдповідач стали чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає. Подружні відносини між ними припинилися з серпня 2016 року. Спільного господарства подружжя не веде, спору про спільне майно немає. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Вказує, що примирення є неможливим. Та з огляду на викладене просить: розірвати шлюб між, [PERSON], та [PERSON], зареєстрований Відділом РАГСу Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - актовий запис № 1501; неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - залишити проживати з позивачем; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «Ширінян». В підготовче судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивач на адресу суду подав заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, просить позовні вимоги задовольнити. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 4 жовтня 2003 року , який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-БВ №088551, про що зроблено відповідний актовий запис № 1501. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу відносини між позивачем та відповідачем погіршилися. У сторін розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] (дошлюбне Мкртчян) К.А. та [PERSON], виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, шлюбні відносини між ними фактично припинені даний шлюб існує тільки формально. Згідно положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній. Тому, суд вважає що вимога позивача про залишення проживання неповнолітніх дітей з матір'ю підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про залишення їй дошлюбного прізвища суд зазначає наступне: Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити прізвище «Ширінян», а тому суд вважає за можливим задоволити вказану вимогу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач відповідно до змісту поданої заяви визнав позов повністю, тому за результатами підготовчого провадження у суду є всі підстави ухвалити рішення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] (дошлюбне Мкртчян) К.А. та [PERSON] слід розірвати, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - залишити проживати з матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «Ширінян» . Таким чином, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110,113,160, Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved