Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач в вересні 2019 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що з 2009 року останні не проживають в ньому без поважних причин, відповідачі взагалі не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не несуть. На підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 20 вересня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] власником будинку [ADDRESS] згідно: - договору дарування від 24.01.1985 року, свідоцтва про право на спадщину за законом та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, (а.с. 5-6,7,10-12). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] являються колишніми членами сім`ї позивача, будучи прописаними в квартирі, фактично не проживають в ній з 2009 року, тобто понад один рік, тому втратили право користування цим будинком. Останні не несуть будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримують житло, не сплачують комунальні послуги. Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 3 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі стверджується листом Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 04.09.2019 року за №8959/19. Згідно даного листа перевіркою встановлено, що [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак на протязі 10 років за вказаною адресою не проживають, що підтверджується показами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , що приймається як достовірний доказ (а.с. 17). Перешкод в користуванні житлом відповідачам не чинилося. Передбачених законом випадків збереження за ними права користування будинком не встановлено. Вищенаведене є підставою для визнання відповідачів, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, такими, що втратили право користування спірним житлом, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved