Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2014 року звернулась з позовом до свого брата [PERSON] про стягнення боргу. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 9600 доларів США (а.с.2-5 т.1.,17-19 т.2). Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим , що 05.10.2009 року вона позичила відповідачу 5000 доларів США (4,5 тис. дол. США + 500 дол. США= 5000 доларів США). 21.10.2009 року вона позичила відповідачу 4500 доларів США. 26.09.2011 року вона позичила відповідачу 100 доларів США. Таким чином усього вона позичила відповідачу 9600 доларів США. Відповідач неодноразово обіцяв повернути борг, але своїх обіцянок не виконує посилаючись на чисельні майнові проблеми що в нього існують. В судовому засіданні позивач позов підтримує та просить позов задовольнити. Пояснила, що відповідач це її рідний брат. 05.10.2009 р. вона позичила йому 5000 доларів США. За грошима брат приїздив до неї на роботу. На прохання брата вона написала розписку, а відповідач підписав цю розписку. Це відбувалось у присутності [PERSON] розписки написала вона. 26.09.2009 року вона позичила відповідачу 4500 доларів США, а 26.09.2011 року 100 доларів США про що відповідач склав розписки. Під час судового засідання в апеляційній інстанції представник відповідача підтверджував те що відповідач брав гроші в борг, але не зміг повернути. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, пояснивши що відповідач по розписці від 05.10.2009 року відповідач в позивачки гроші не позичав, а по іншим розпискам сплили строки позовної давності. Просять у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] підтвердив в судовому засіданні що у його присутності позивач передала відповідачу в борг 5000 доларів США. В його присутності позивач відрахувала та передала позивачу 4500 доларів США та ще 500 доларів. Відповідач взяв гроші в борг. У зв'язку з тим що все це відбувалось в автомобілі відповідач послався на те що йому незручно писати розписку. За проханням брата позивачка написала текст розписки а відповідач підписав розписку. Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні покази свідка [PERSON], суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В судовому засіданні встановлено, що відповідач позичив у позивача 9600 доларів США. Так 05.10.2009 року вона позичила відповідачу 5000 доларів США (4,5 тис. дол. США + 500 дол. США= 5000 доларів США), 21.10.2009 року вона позичила відповідачу 4500 доларів США, 26.09.2011 року вона позичила відповідачу 100 доларів США. Це підтверджується відповідними розписками на а.с. 6,7,8. Позичання саме відповідачем 5000 доларів США у позивачки 05.10.2009 року підтверджена в судовому засіданні. Текст розписки про позику 5000 доларів США 05.10.2009 року (а.с.6 т.1) був складений позивачкою на прохання відповідача, але сам відповідач підписав цю розписку. Ці обставини підтвердив і свідок [PERSON] який був присутній при цьому. Дві інші розписки про позичання 4500 доларів США та 100 доларів США були написані самим відповідачем відповідно 21.10.2009 року та 26.09.2011 року(а.с.7,8 т.1). Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.3 ст.530 ЦПК України якщо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки конкретний строк повернення позичених грошей у боргових розписках не вказаний, то суд вважає, що трирічний строк позовної давності повинен відраховуватись не від дат написання розписок, а від часу коли позивачка дізналась про відмову відповідача виконати свої боргові зобов'язання, а ці обставини як встановлено в судовому засіданні достовірно були виявлені позивачкою у 2013 році. Під час судового засідання в апеляційній інстанції представник відповідача визнавав те що відповідач брав гроші в борг у позивачки, але не зміг повернути.(а.с.36-40 т.2). Таким чином позивачкою не пропущений строк позовної давності по зверненню до суду за захистом свого порушеного права і заява відповідача про застосування строку позовної давності не може бути задоволена. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем був сплачений судовий збір по справі в розмірі 767 грн. 33 коп. і ця грошова сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved