Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.04.2012 відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком договір. Також підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором за станом на 31.05.2019 заборгованість за кредитом склала 19956 грн 18 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 410900 грн 62 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1097 грн 55 коп., а всього 431954 грн 35 коп. Банк на свій розсуд просить стягнути на свою користь з відповідача наступні суми: заборгованість за кредитом - 19956 грн 18 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 26.04.2012 по 30.10.2017 - 104703 грн 56 коп. та понесені ним судові витрати у сумі 1921 грн судового збору. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Полєсова М.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про час і місце слухання справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, подала відзив на позов, згідно якого вказала, що позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі, оскільки 26.04.2012 вона не отримувала кредит у розмірі 20000 грн. Її підпис у заяві-анкеті про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг був отриманий у Банку 26.04.2012 уповноваженою особою позивача шляхом введення її в оману. Так, 26.04.2012 між нею та позивачем був укладений кредитний договір № DOXRF926100728, за яким вона отримала кредитні кошти в розмірі 7519,47 грн на строк 37 місяців, тобто до 25.05.2015, з відсотковою ставкою 0,12%. Вважає, що під час підписання документів для отримання вказаних кредитних коштів працівник Банку надав їй для підпису і заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Проте, вона не мала наміру приєднуватися до зазначених Умов і Правил та отримувати кредит у розмірі 20000 грн. Доданими до позовної заяви доказами не підтверджується отримання нею кредиту в розмірі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зокрема, в позові немає ніяких посилань на номер цієї картки, строк її дії, відсутні докази отримання нею цієї картки та подальшого користування карткою. Крім того, оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі і доведені до відома споживача. Проте, позивачем не надано доказів, що саме з цими витягами з Тарифів та з Умов вона була ознайомлена, розуміла їх і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, в якій процентна ставка не зазначена. З викладеного слід зробити висновок, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому просить суд у задоволені позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] , викладену у відзиві на позов. Звертаючи увагу на розрахунок Банку про заборгованість відповідача за спірним кредитним договором, вказав, що у погашення безпідставно нарахованих відсотків було загалом сплачено 30884 грн 84 коп, які повністю перекривають заборгованість за тілом кредиту. Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказав, що укладений договір від 26.04.2012 є договором приєднання, зміст якого зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, з якими відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідачу було відкрито картковий рахунок, надано пластикову картку, яка є ключем до рахунку разом з мобільним телефоном, який вказала відповідач. На протязі 6 років позичальник не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, користувалася грошовими коштами та здійснювала їх погашення, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодилася. Крім того, з долученої до позову Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold» чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Будь-яких дій щодо введення [PERSON] в оману при укладанні кредитного договору від 26.04.2012 АТ КБ «Приватбанк», як сторона договору, не вчиняло. [PERSON] добровільно уклала з Банком кредитний договір, будь-яких підтверджень в обмеженні її можливості прочитати договір в момент підписання вона не вказала. Тому, Банк просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 16.07.2019 за ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 26.04.2012 [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, наслідком чого стало отримання нею платіжної кредитної карти «Універсальна» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 20000,00 грн (а.с.5-7). Відповідно до заяви позичальника № DOXRF926100728 від 26.04.2012 [PERSON] також отримала у позивача на купівлю ноутбука Самсунг строковий кредиту сумі 7519 грн 47 коп. на 37 місяців з 26.04.2012 по 25.05.2015 з відсотковою ставкою 0,12% річних, що підтверджується наведеною заявою позичальника, графіком погашення кредиту, комплексним договором добровільного страхування від нещасного випадку позичальника банку № DOXRF926100728 від 26.04.2012 (а.с.59, 60-61, 62). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (без дати) між Банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н (дата не зазначена), за яким було надано наступні кредитні картки: - 25.01.2008 № [NUMBER] з терміном дії до 01/12; - 03.01.2012 № [NUMBER] з терміном дії до 11/15; - 04.05.2012 № [NUMBER] з терміном дії до 02/16; - 07.07.2012 № [NUMBER] з терміном дії до 07/14; - 31.10.2014 № [NUMBER] з терміном дії до 05/18, що також підтверджується фото клієнта з картками від 02.08.2012 та від 31.10.2014 (а.с.93, 95, 96, 98). Банком також надано фото клієнта [PERSON] з паспортом від 26.04.2012 (а.с.97). В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що дане фото було здійснено у приміщенні магазину «Фокстрот» м.Мирнограда під час оформлення кредиту на придбання ноутбуку Самсунг. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (без дати) за виданою [PERSON] . 25.01.2008 кредитною карткою № [NUMBER] 17.07.2012 та 02.08.2012 було встановлено кредитні ліміти по 20000 грн (а.с.94). В судовому засіданні представник Банку пояснила, що у зв`язку з укладеним 26.04.2012 кредитним договором відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Фото відповідача з паспортом від 26.04.2012 здійснено у зв`язку з отриманням [PERSON] споживчого кредиту та одночасним підписанням нею анкети-заяви від 26.04.2012. Кредитну картку відповідач отримала пізніше в Банку, фотопідтвердження цієї події відсутнє. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.04.2012 та з виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому [PERSON] 17.07.2012 у зв`язку з отриманням кредитного ліміту на платіжну карту, вбачається, що відповідач активно користувалася наданими грошовими коштами шляхом оплати платежів в терміналі, товару в магазинах, аптеці, поповнення мобільного телефону, зняття готівки, внесення готівки на погашення кредиту тощо (а.с.72-77). Отже, позиція відповідача про те, що позивач не довів, що їй була видана кредитна картка, що вона отримала кредитні кошти та користувалася ними, спростовується доказами, поданими позивачем, а саме: заявою відповідача, розрахунком заборгованості, випискою по картковому рахунку.Крім того, як пояснив в суді представник відповідача, до поліції з заявою щодо шахрайських дій представника Банку та до суду з позовом про визнання договору недійсним відповідач не зверталася. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.04.2012 за станом на 31.05.2019 заборгованість за кредитом склала 19956 грн 18 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом за період з 26.04.2012 по 30.10.2017 склала 104703 грн 56 коп., а всього 124659 грн 74 коп. (а.с.5-7). Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Вивченням анкети-заяви від 26.04.2012, яка підписана відповідачем, встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач крім безпосередньо заборгованості за тілом кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом. На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості і виписки по картковому рахунку, Банком надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без дати їх затвердження) та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010, якими визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, умови та порядок нарахування пені та штрафів, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови. При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилася і погодилася, підписуючи анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Окрім того, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» суд не може прийняти до уваги, ще й тому, що в них міститься посилання на те, що процентну ставку з 01.09.2014 року та 01.04.2015 року було змінено, тобто повідомлено про факт, який вже відбувся. З огляду на те, що анкета-заява була підписана 26.04.2012, відповідач не могла ознайомитися з Тарифами, в яких повідомлено про зміну процентної ставки у 2014 році та 2015 році. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, а в анкеті-заяві домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами відсутня, надані Банком витяги з Тарифів та Умов і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку судом не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. Отже, з огляду на встановлені обставини, приведені правові норми та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 104703 грн 56 коп. є такими, що не підлягають задоволенню. Суд також зауважує, що укладений між сторонами кредитний договір від 26.04.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, що підтверджується анкетою-заявою, випискою по картковому рахунку, у добровільному порядку Банку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав. За розрахунком Банку заборгованість за кредитом, тобто за фактично отриманими відповідачем коштами, за станом на 31.05.2019 склала 19956 грн 18 коп. Між тим, щодо права позивача на повернення цієї суми суд приходить до висновку, що відповідно до наданого АТ «Приватбанк» розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів відповідачем вже було повернуто Банку фактично одержану суму. На цю обставину звертає увагу і представник відповідача. Так, здійснені відповідачем виплати на погашення безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом, які відображені в розрахунку заборгованості в графі «Погашені проценти», склали 30884 грн 84 коп. Тобто, сума зарахованих АТ «Приватбанк» коштів в рахунок погашення заборгованості є більшою, ніж сума заявлених позивачем позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту. Беручи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню фактично отриманої суми кредитних коштів, підстав для задоволення позову і в цій частині теж немає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання позову відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed