Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] зменшив розмір позовних вимог в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та просить стягнути з відповідача ПП «Теребовлянський молокозавод» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 19.11.2018 по 11.03.2019 в сумі 14005,91 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 20.11.2015 відповідно до наказу № 243 від 20.11.2015 його було прийнято на посаду бухгалтера ПП «Альма Віта». 19.12.2017 рішенням загальних зборів учасників від 19.12.2017, яке оформлено протоколом №17/1219/1, ПП «Альма Віта» перейменоване на ПП «Теребовлянський молокозавод». Під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем ним була нарахована, але не виплачена заробітна плата за серпень, вересень, жовтень, листопад у розмірі 21396,81 грн. ПП «Теребовлянський молокозавод» виплату заробітної плати здійснювало безпосередньо на робочому місці через касу підприємства. Про отримані кошти працівник проставляв підпис у відомості про нараховану та виплачену заробітну плату. 19.11.2018 він був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпПУ відповідно до наказу № 107 від 19.11.2018, яким також була передбачена виплата компенсації за невикористані щорічні відпустки. Під час проведення інспекційного відвідування Управлінням Держпраці в Тернопільській області 11.03.2019 йому було виплачено розрахункові суми в розмірі 11382,62 грн. Однак відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпПУ та допустив затримку виплати належних при звільненні сум, а тому зобов`язаний виплатити йому середный заробіток по день фактичного розрахунку. Так, його звільнення відбулося 19.11.2018, а остаточний розрахунок проведено 11.03.2019. Таким чином, розмір відшкодування за час затримки розрахунку становить 14005,91 грн. (177,29 (середньоденна заробітна плата) х 79 (дні затримки розрахунку) = 14005,91), які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20.11.2015 прийнятий на роботу в ПП «Альма Віта» на посаду бухгалтера. Рішенням загальних зборів учасників від 19.12.2017 ПП «Альма Віта» перейменоване на ПП «Теребовлянський молокозавод». 19.11.2018 [PERSON] звільнено з роботи з посади бухгалтера за згодою сторін на підставі наказу №107 від 19.11.2018, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 01.07.2000 /а.с. 5/. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу від 11.02.2019, наданої Пенсійним фондом України, ПП «Теребовлянський молокозавод» нарахувало [PERSON] за серпень 2018 року заробітну плату в розмірі 3723,00 грн., за вересень 2018 року - 3723,00 грн., за жовтень 2018 року - 3723,00 грн. /а.с. 7/ Як вбачається з листа Управління Держпраці у Тернопільській області №943/01-05-4.3/19 від 12.03.2019, інспекційним відвідуванням виявлено, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення з [PERSON] не було проведено остаточний розрахунок, а саме: не виплачена заробітна плата за період серпень-листопад 2018 року та грошова компенсація за 72 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. Загальна сума заборгованості становила 11382,62 грн., яка була виплачена [PERSON] 11.03.2019 під час проведення інспекційного відвідування /а.с. 16/. Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що останнім днем роботи [PERSON] було 19.11.2018, однак остаточний розрахунок з ним проведено 11.03.2019 /а.с. 16/. Частиною першою ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних у пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. Згідно з наданого позивачем розрахунку його середньоденна заробітна плата складає 177,29 грн. (3723,00 грн. (середньомісячна заробітна плата за один календарний місяць) + 3723,00 грн. (середньомісячна заробітна плата за один календарний місяць) = 7446 грн.); робочі дні у вересні 2018 року - 20, у жовтні 2018 року - 22; 7446 грн. (середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці):42 (робочі дні у вересні-жовтні 2018 року) =177,29 грн.) Судом встановлено, що останнім днем роботи в [PERSON] було 19.11.2018, остаточний розрахунок з ним проведено 11.03.2019. Затримка розрахунку з [PERSON] складає: за листопад 2018 року - 13 днів, за грудень 2018 - 20 днів, за січень 2019 року - 21 день, за лютий 2019 року - 20 днів, за березень 2019 року - 5 днів, а разом 79 днів. Таким чином, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні становить 14005,91 грн. (177,29 грн. (середньоденна заробітна плата) х 79 (дні затримки розрахунку) = 14005,91 грн.) Вказані розрахунки суд вважає вірними та бере їх до уваги. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з ним не було здійснено розрахунку по заробітній платі, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 14005,91 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.11.2018 по 11.03.2019. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved