Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2014 звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей. У позові вказала, що 23.10.2004 сторони зареєстрували шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони проживають у одному будинку, але шлюбні відносини між ними припинено. Від шлюбу мають двох неповнолітній дітей сина [PERSON], народження [INFO] та доньку [PERSON], народження [INFO], які проживають разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання дітей, хоча має можливість, оскільки працює та зобов'язаний надавати таку допомогу. Позивач та відповідач у судове засідання не з'явилися, до суду надіслали заяви у яких просять справу слухати у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей, щодо сплати коштів за правову допомогу понесену позивачем погоджується лише на повернення половини суми. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вислухавши матеріали справи, подані заяви, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що з 23.10.2004 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 23.10.2004 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], народження [INFO] та доньку [PERSON], народження [INFO] (а.с. 5-6). Неповнолітні діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідно до довідок виданих Пирятинським центром первинної медичної допомоги від 08.09.2014 - [PERSON], народження [INFO], та [PERSON], народження [INFO] на «Д» обліку у дитячій консультації не перебувають (а.с. 8-9). Відповідно ст.ст. 180-183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від прибутку батька або матері. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних. На даний час позивач [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач має постійне місце роботи та стабільний дохід працюючи охоронцем Будівельно-виробничій фірмі «П-Систенс», м. Київ. Середньомісячний заробіток становить 2000 грн. У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач понесла витрати за надану правову допомогу у сумі 350 грн. (а.с. 12). Суд враховуючи вимоги розумності та справедливості встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача кошти за надану правову допомогу підлягають у сумі 175 грн.

Outcome: approved