Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач в грудні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 03 червня 1994 року Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Київ, актовий запис № 846. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 03 червня 1994 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Київ, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 846, від даного шлюбу мають двоє дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], позивач вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя та шлюб, мають різні характери, що в кінцевому результаті призвело до неприязних стосунків один до одного, починаючи з вересня 2017 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе та суперечитиме інтересам кожного, зазначала, що після розірвання шлюбу малолітній син залишиться проживати з матір'ю, а тому на підставі ст.ст. 6, 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, від представника позивача до суду надійшла заява в якій останній просить слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з'явився направив до суду свого представника з належно оформленими повноваженнями, а тому суд з вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо заявлених позовних вимог, вказував, що сторони проживають окремо з жовтня 2017 року, примирення не можливе Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1994 року, про що є актовий запис № 846 (а.с. 13 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 14, 15 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з жовтня 2017 проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved