Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої останній зазначив, що 22.01.2019 року між його довірителем та [PERSON] було укладено договір позики № б/н, за умовами якого позивач надав останньому в борг 1714000 грн., на строк та в порядку, втановленому цим договором (далі - Договір позики). Даним договором визначено, що позика повертається в строк 29.02.2020 року шляхом сплати відповідних періодичних платежів та у випадку прострочення позичальником терміну повернення чергової частини коштів більше ніж на 10 к.д., позикодавець вправі вимагати дострокового повернення усієї суми позики, яка залишилася не сплаченою. Своїх зобов`язань по поверненню позики в строки визначені умовами Договору позики [PERSON] не виконував, та на даний час загальна заборгованість останнього становить 1001465,51 грн. З цього приводу 09.10.2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою від про дострокове повернення всієї суми позики та, при цьому, виявив, що позичальник, шляхом підроблення у відповідній розписці, свідомо збільшив суму коштів, яку він нібито повернув [PERSON] на 1200000 грн., дописавши відповідні цифри. У свою чергу, вимога позикодавця про дострокове повернення всієї суми позики була в повній мірі проігнорована. Натомість, [PERSON] 11.10.2019 року реалізовуючи свій злочинний умисел по заволодінню належними [PERSON] коштами та транспортними засобами звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом, у якому, крім іншого, зазначив, що станом на 31.05.2019 року він нібито повернув позивачу 1909509,50 грн., переплативши таким чином суму отриманої позики на 195509,50 грн. З даного приводу, його довіритель звернувся до правоохоронних органів та у відповідь на таке звернення до ЄРДР були внесені відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019030010004643. З тексту оригіналу Розписки (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики, користуючись дружніми відносинами та тим, що позичальник та позикодавець були бізнес-партнерами у діяльності ТзОВ «Фасад Експо Плюс», при поверненні чергової суми коштів 31.05.2019 року [PERSON] було доставлено цифрові показники у вигляді цифр «1» про нібито повернення 150000 грн. від 25.03.2019 року та 1111912,00 грн. від 01.04.2019 року, хоча насправді в ці дні [PERSON] було повернуто 50000 грн. і 11912 грн. відповідно. Вказує, що усі інші грошові кошти (окрім зарахування 500000 грн. в рахунок погашення позики згідно п. 4.10 Договору позики) позикодавцю поверталися [PERSON] у безготівковій формі шляхом перерахунку їх на його банківські рахунки, тому сума фактично сплаченого позичальником боргу підтверджується рухом коштів по банківських рахунках [PERSON] відкритих у банківських установах. Поряд з тим, жодних готівкових коштів від [PERSON] по Договору позики позивач ніколи не отримував. В той же час, з огляду на недодержання графіку погашення позики, [PERSON] , як позичальник, жодних протоколів не підписував. Також зауважує, що оригінал розписки про отримання [PERSON] позики в сумі 1714000 грн. знаходиться у позикодавця [PERSON] , що, крім іншого, додатково свідчить про невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. В силу п. 9.1 Договору позики, зобов`язання позичальника за даним Договором забезпечуються порукою [PERSON] , що засвідчується її підписом на даному договорі, а тому остання має нести солідарний обов`язок по поверненню суми позики. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача несплачену суму боргу за Договором позики від 22.01.2019 року у розмірі 1001465,51 грн. та судові витрати по справі, які складаються із оплати судового збору та послуг з професійної правничої допомоги. 12.03.2021 року відповідачами було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені вимоги вони не визнають в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову зазначають, що згідно розписки (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з договором позики від 22.01.2019 року [PERSON] було повернуто позикодавцю [PERSON] станом на 31.05.2019 року суму в розмірі 1909509,50 грн., що свідчить про належне виконання своїх обов`язків по даному договору, при цьому виникла переплата у розмірі 195509,50 грн., яка підлягає поверненню йому за рахунок позивача. В свою чергу, виходячи із факту дострокового виконання [PERSON] усіх зобов`язань по Договору позики, у нього виникло право вимоги до [PERSON] , про дострокове виконання ним зобов`язань, передбачених п. 4.7. Договору, щодо вчинення дій, які необхідні для переходу права власності від позивача до нього на транспортні засоби Volkswagen LT 46, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] та Mercedes-Benz Sprinter 412D, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Однак, [PERSON] , не бажає виконувати свої зобов`язання щодо вчинення вказаних дій та з даного приводу в Луцькому міськрайонному суді Волинської області розглядається цивільна справа № 161/17324/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно на виконання умов договору та стягнення надміру сплачених коштів, переплату (безпідставно набуте майно). Разом з тим, підтвердження повернення коштів відбувається не на підставі банківських виписок чи повернення позичальнику позикодавцем розписки про отримання позики, а на підставі проставлення особистих підписів сторін на розписці про повернення позики, що сторонами правочину і було зроблено. Вимоги позивача вважають незаконними, а звинувачення щодо підроблення розписки чи вчинення будь-яких інших шахрайських дій - безпідставними. Крім того, у кримінальному провадженні №12019030010004643 [PERSON] будь-якого статусу немає. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі. Також, вважають, що сума витрат на правничу допомогу, які просить стягнути з них позивач, є неспіврозмірною із складністю даної справи та враховуючи безпідставність позову, така вимога не підлягає задоволенню. Зазначають, що у зв`язку із розглядом даної справи, вони, як відповідачі понесли судові витрати на правничу допомогу у розмірі по 5000 грн. кожен, які просять стягнути на їх користь із позивача. 18.03.2020 року представником позивача було подано до суду відповідь на вищевказаний відзив відповідачів у якому останній зазначає, що наведені у ньому доводи є надуманими та жодним чином не спростовують обгрунтованість заявлених позовних вимог. З-поміж іншого зазначає, що в ході розгляду цивільної справи № 161/17324/19 [PERSON] особисто підтвердив факт проведення розрахунків за Договором позики виключно у безготівковій формі. При цьому, наявність будь-яких свідків під час готівкових розрахунків не було, що також свідчить про підроблення розписок (відміток) про повернення позики в розмірах 150000 грн. від 25.03.2019 року та 1111912,00 грн. від 01.04.2019 року. Також вказує, що після повернення [PERSON] чергової суми боргу в розмірі 21276,50 грн. від 06.05.2019 року, на екземплярі розписки, яка перебувала у [PERSON] останнім власноруч зроблено напис 171276,50 грн., що відповідало фактично виплаченій сумі боргу станом на вказану дату. Просить врахувати дану відповідь на відзив та задовольнити позов у повному обсязі із викладених у ньому підстав. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позові та відповіді на відзив, просили їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували щодо задоволення позову із наведених у відзиві на позовну заяву підстав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час, місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилась. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи та надавши їм належну правову оцінку в своїй сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 22.01.2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики б/н, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 1714000 грн., а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцю у строки та в порядку, встановленому цим Договором (п. 1.1 Договору). Згідно п. 4.1. Договору, позика підлягає поверненню повністю до 29.02.2020 року. Пунктом 4.2 Договору визначено, що позика повертається в наступному порядку та терміни: - до 28.02.2019 року - 50000 грн.; - до 31.03.2019 року - 50000 грн.; - до 30.04.2019 року - 50000 грн.; - до 31.05.2019 року - 57000 грн.; - до 30.06.2019 року - 57000 грн.; - до 31.07.2019 року - 150000 грн.; - до 31.08.2019 року - 150000 грн.; - до 30.09.2019 року - 200000 грн.; - до 31.10.2019 року - 200000 грн.; - до 30.11.2019 року - 200000 грн.; - до 31.12.2019 року - 200000 грн.; - до 31.01.2020 року - 100000 грн.; - до 29.02.2020 року - 250000 грн. Пунктом 4.10 Договору передбачено, що у випадку продажу позичальником квартири за адресою: [ADDRESS] , останній зобов`язується вчинити відповідні відмітки на розписці про повернення позики в розмірі 500000 грн. Пунктом 4.4 Договору визначено, що у випадку прострочення позичальником терміну повернення чергової частини позики більше як на 10 календарних днів, позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики, яка залишилась неповернутою на час прострочення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В силу п. 3.2 Договору, факт отримання позики [PERSON] підтверджується розпискою, яка є невід`ємною частиною Договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.? Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається із розписки (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики від 22.01.2019 року, сторони фіксували дату та суму передачі грошових коштів, які поверталися [PERSON] в користь [PERSON] на виконання зобов`язань, які виникли між ними. Із вищевказаної розписки вбачається наступні дати та суми повернення коштів: - 13.02.2019 року - 30000 грн.; - 26.02.2019 року - 20000 грн.; - 25.03.2019 року - 150000 грн.; - 01.04.2019 року - 1111912 грн.; - 17.04.2019 року - 6900 грн.; - 30.04.2019 року - 31188 грн.; - 06.05.2019 року - 21276,50 грн.; Станом на 06.05.2019 року підсумовано: 171276,50 грн. - 31.05.2019 року - 41257,99 грн. та 500000 грн. Станом на 31.05.2019 року підсумовано: 712534,49 грн. Після повернення чергових платежів кожна із сторін Договору позики ( [PERSON] та [PERSON] ) проставляли свої підписи, якими засвідчували факт передачі-отримання коштів. У своєму позові [PERSON] зазначає, що на момент звернення із ним до суду [PERSON] виконав свої зобов`язання за Договором позики від 22.01.2019 року частково на загальну суму 712534,49 грн., а повернута йому сума коштів згідно розписки (відмітки) про повернення позики за Договором була збільшена [PERSON] шляхом фабрикування (дописки в односторонньому) цифрового значення сум, які поверталися йому 25.03.2019 року та 01.04.2019 року. Натомість, в обгрунтування своїх заперечень щодо позову відповідачі зазначили, що розписка (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики від 22.01.2019 року є документом, який достовірно свідчить про виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Луцького ВП ГУНП у Волинській області із заявами, на підставі яких 05.12.2019 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019030010004643 про внесення недостовірних відомостей до розписки [PERSON] про повернення йому позики в сумі 150000,00 грн. - 25.03.2019 року та 1111912,00 грн. - 01.04.2019 згідно з договором позики від 22.101.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а 23.01.2020 року внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом замаху на заволодіння шляхом обману грошовими коштами [PERSON] вчинені [PERSON] шляхом подання до суду фіктивного позову про повернення нібито надміру сплачених коштів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 3, ст. 190 ч. 4 КК України, яке об`єднане в одне провадження з кримінальним провадженням № 12019030010004643. Як вбачається із висновку експерта Волинського НДЕКЦ МВС України № 62 від 23.03.2020 року, виготовленого на виконання постанови слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенанта поліції Мосюка В.С. від 12.02.2020 року, винесеної у кримінальному провадженні № 12019030010004643, за наслідками проведення судової технічної експертизи документів було встановлено наступне: «У Розписці (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики від 22.01.2019 року, зокрема в рядку під номером «2» графи «Сума повернення кожної частини позики в гривнях», наявні ознаки, які характерні для зміни змісту першопочаткових записів шляхом дописки цифри «1» в цифровому записі «150000.00» та двох перших цифр «1» в цифровому записі «1111912.00». Однак кількість вказаних ознак та їх значимість при наявній відсутності розбіжностей в штрихах знаків, не утворюють достатнього комплексу ознак, які б дали/можливість зробити висновок про наявність або відсутність самого факту дописки. У свою чергу, як вбачається із висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи № 3061 від 11.12.2020 року, виготовленого на виконання постанови слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенанта поліції Мосюка В.С. від 05.10.2020 року, винесеної у кримінальному провадженні № 12019030010004643, за наслідками проведення фізико-хімічної експертизи давності документа було встановлено наступне: «Давність виконання записів усіх цифр у цифровому записі «150000.00» та цифровому записі «1111912.00», виконаних в рядку 2 колонки III, Розписки (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з договором позики від 22 січня 2019 року не є однаковою. Перші цифри «1» в записах «150000.00» і «1111912.00» виконані (дописані) пізніше інших цифр записів. Встановити з якою різницею у часі виконані перші цифри «1» в записах «150000.00» і «1111912.00» відносно інших цифр записів не виявляється можливим, що зумовлено особливостями рецептури пасти кулькової ручки, якою виконані досліджувані записи». Наведені вище експертні дослідження, у своєму системному співвідношенні, беззаперечно свідчать про внесення корективів до сум повернених [PERSON] на користь [PERSON] коштів, які визначалися сторонами у розписці (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики від 22.01.2019 року. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приймає до уваги той факт, що розписка (відмітки) про повернення позики, яка була одержана згідно з Договором позики від 22.01.2019 року, містить записи, якими сторони правочину підсумовували суми коштів, які були повернуті позичальником позикодавцю станом на 06.05.2019 року та на 31.05.2019 року, які становили 171276,50 грн. та 712534,49 грн. відповідно. Слід зауважити, що достовірність вищевказаних записів у розписці відповідачами жодним чином не оспорювалася та будь-які обгрунтування щодо їх спростування чи не відповідності дійсним обставинам ходу виконання сторонами Договору взятих на себе зобов`язань не наводилися. Відтак, суд вважає доведеним, що на виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] , згідно Договору позики від 22.01.2019 року, повернув [PERSON] в загальному суму в розмірі 712534,49 грн. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів іншого суду надано не було. Таким чином, судом достовірно встановлено, що станом на день розгляду даної справи судом, у [PERSON] , як позичальника, існує заборгованість перед [PERSON] , як позикодавцем, яка виникла на підставі Договору позики від 22.01.2019 року, розмір якої складає 1001465, 51 грн. Разом з тим, як вбачається із п. 9.1 Договору, зобов`язання Позичальника за даним Договором забезпечуються порукою [PERSON] , що засвідчується її підписом на даному договорі. Як вбачається з тексту напису на Договорі, у відповідності до ст. 553 ЦК України остання поручилась перед позикодавцем виконання позичальником обов`язків по даному Договору, а тому вона має нести солідарний обов`язок по поверненню суми позики. Враховуючи наведене, суд вважає обгрунтованими заявлені [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 10014,66 грн., по 5007, 33 грн.

Outcome: approved