Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2017 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд, з урахуванням уточнення до позову від 08.02.2018 року, усунути йому, [PERSON] , порушення в користуванні житловим приміщенням кв. [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] знести прибудований тамбур до кв. [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати: сплату судового збору 640,00 грн. та за правничу допомогу 1400,00 грн., а всього 2040,00 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] є його сусідом, який 19.08.2017 року без відома та згоди самочинно побудував тамбур на східцевій клітині, яка мала виступ та прилягала до його дверей в квартиру, заклавши її будівельним шакоблоком. Будуючи собі таку прибудову і встановлюючи металеві двері, відповідач зробив це дуже близько, приблизно на відстані 30 см., тобто таким чином, що вони відкриваються зовнішньо на східцеву клітину в бік вхідної двері позивача. При відкритті дверей відповідача перешкоджається вільний вхід/вихід у квартиру сім`ї позивача. Жодних узгоджень та дозволів на таку прибудову у відповідача не було, а тому позивач звернувся до начальника дільниці №8 КП «Жилкомсервіс», після чого було складено припис, а в подальшому протокол про адміністративне правопорушення, який направлено на розгляд до адміністративної комісії на накладено штраф на відповідача. Оскільки конфлікт не вирішено в добровільному порядку, позивач звертається до суду та просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Представник третьої особи Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідачів не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , у якій окрім нього зареєстровано [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 08.12.2017 року №1085 (а. с. 12). Як вбачається з припису №37 від 19.08.2017 року, начальник дільниці №8 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» склав припис власнику квартири [ADDRESS] , згідно якого просить усунути порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків та правила протипожежної безпеки, а саме переставлено вхідні двері у квартиру, що перешкоджає вільному входу та виходу в квартиру [ADDRESS] (а. с. 4). Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення №5 від 28.10.2017 року відносно [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що 26.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] , ним самостійно відгороджено тамбур на сходовому майданчику та встановлено металеві двері, чим порушено статтю 150 КУпАП та абзац 3 пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків (а. с. 10-11). Згідно листа\~Комунального підприємства\~«Жилкомсервіс» від\~31.10.2017\~року за\~вих.\~№23956/2/07-05,\~перевіркою на\~підставі звернення\~ [PERSON] \~встановлено,\~що на\~першому поверсі\~9-ти\~поверхового будинку\~власник квартири\~ [ADDRESS] \~самовільно влаштував\~тамбур до\~своєї квартири\~з установкою\~металевих дверей,\~у зв`язку\~з чим начальником дільниці №8 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вручено припис з питання демонтажу самовільно обладнаного тамбура, складено протокол про адміністративне правопорушення згідно статті 152 КУпАП та направлено в адміністративну комісію Шевченківського району для вжиття необхідних заходів реагування (а. с. 6). Відповідно до листа Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 12.12.2017 року за вих. №С-1-1638/0/185-17.02.08, до адміністративної комісії 14.11.2017 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП від 28.10.2017 року, складений начальником дільниці №8 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Одарченко Д. Ю. у зв`язку з самовільним облаштуванням тамбура на сходовому майданчику та установку металевих дверей по [ADDRESS] , що є порушенням пункту 4 абзацу 3 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572. На засідання адміністративної комісії 22.11.2017 року був розглянутий вищевказаний протокол, за результатами розгляду якого винесено постанову №663 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а. с. 5). Від начальника дільниці №8 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Одарченка Д. Ю. до суду надійшов лист від 07.02.2020 року, у якому останній просить суд розглянути пропозицію відсунення передньої стінки тамбура разом з металевими дверима до квартири [PERSON] [ADDRESS] наполовину довжини його сходового майданчику, а двері встановити з відкриванням всередину тамбура (а. с. 104). Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з додатком «Б» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року №80, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо). Відповідно до пункту 1.3 рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 у справі №1-2/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до ст. 13, 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Разом із цим, власність зобов`язує та вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності інших громадян. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Частиною другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, допоміжні (підсобні) приміщення, якими, зокрема, є сходові клітки, що призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, не підлягають приватизації, не можуть бути поділені та виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, зі змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що порушення прав позивача щодо користування приміщенням загального користування у даному випадку доведено, оскільки вказане прямо закріплено у частині 2 статті 382 Цивільного кодексу України, де передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до пункут 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Факт самочинності побудови спірного тамбуру підтверджено протоколом №5 про адміністративне правопорушення від 28.10.2017, який складено начальником дільниці №8 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» стосовно [PERSON] , листом Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 12.12.2017 року за вих. №С-1-1638/0/185-17.02.08, з якого вбачається, що протокол був розглянутий із винесенням постанови №663 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.. Отже, оскільки у відповідача відсутні дозвільні документи на переобладнання та не отримано згоди співвласників багатоквартирного будинку на приєднання сходової клітки до своєї квартири, суд приходить до висновку про задоволення позову та усунення існуючих перешкод у користуванні та розпорядженні позивачем приміщенням загального користування шляхом зобов`язання відповідача привести це приміщення до попереднього стану. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640, 00 грн., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, матеріали справи містять квитанції №7 від 05.12.2017 року, №15 від 13.12.2017 року, №19 від 20.12.2017 року, що підтверджують оплату послуг, пов`язаних із правничою допомогою адвоката Лук`янової Л. І. на загальну суму 1400, 00 грн. Отже, у зв`язку з тим, що позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 грн. 00 коп.

Outcome: approved