Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON], [INFO], на користь позивача [PERSON], [INFO], щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 1/6 до ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. 14.10.2003 року шлюб між сторонами розірвано. Постановою Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.08.2002 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів зарплати щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Однак рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28.07.2005 року позов відповідача [PERSON] було задоволено та зменшено розмір аліментів до 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Разом тим, на даний час у позивача змінилось сімейне та матеріальне становище, оскільки нею зареєстровано шлюб з [PERSON], від якого позивач має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Донька [PERSON] займається в гуртку початкового технічного моделювання при станції юних техніків в м. Гребінка, з віком збільшуються витрати на одяг, взуття та харчування, однак відповідач у вихованні доньки участі не приймає, розмір аліментів, який на даний час відповідач сплачує, не дає можливості повноцінно утримувати доньку, в той час як позивач перебуває у декретній відпустці, тому остання змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснення, надані позивачем пі час судового розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с. 27-28), додатково пояснив, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], однак отримує невелику заробітну плату у розмірі 4 234,00 грн., при цьому має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка має хронічні захворювання, тому потребує значного матеріального забезпечення, що змусило відповідача звернутись до банківських установ задля отримання кредиту. Крім цього на матеріальному утриманні відповідача перебуває його мати, яка досягла пенсійного віку та отримує мінімальну пенсію за віком, тому потребує додаткового забезпечення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с. 27-28). Свідок [PERSON] пояснила суду,що в неї із відповідачем [PERSON] є спільна дитина [PERSON], яка має вроджену хворобу серця та інші вади здоровя, а тому потребує значних матеріальних витрат, які допомагає здійснювати відповідач [PERSON] Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль¬ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі¬нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло¬ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу¬ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди¬тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо¬відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 22.04.2016 року, актовий запис № 32. (а.с. 12) Постановою Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.08.2002 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів зарплати щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму на кожну дитину, починаючи з 29.07.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8) 14.10.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 24.10.2005 року, актовий запис № 61. (а.с. 7) Від зареєстрованого у січні 2004 року шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції від 10.09.2004 року, актовий запис № 58 та встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28.07.2005 року. (а.с. 9; 30) За даними консультативного висновку № 762 від 22.11.2005 року, даного Науково-практичним медичним центром дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України та направлення на консультацію Гребінківського центру первинної медико-санітарної допомоги від 12.05.2017 року [PERSON], [INFO], має захворювання «відкрита артеріальна протока», «поліаліргоз». (а.с 31; 32) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його субєктивними і обєктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обовязковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, 28.07.2005 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], проживаючого: [INFO], працюючого в Полтавській дирекції залізничних перевезень Південної залізниці, на користь [PERSON], мешканки [INFO], аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 28 липня 2005 року до досягнення нею повноліття. (а.с. 9-11) При ухваленні рішення від 28.07.2005 року колегією суддів Апеляційного суду Полтавської області ураховано матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, стан здоровя дитини, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини від заробітку позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] щомісячно до досягнення нею повноліття. 19.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у звязку з чим прізвище позивача було змінено на «Галат», що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківськог районного управління юстиції у Полтавській області від 19.03.2016 року, актовий запис № 29. (а.с. 15) Від зареєстрованого 19.03.2016 року шлюбу [PERSON] має малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 14.06.2016 року, актовий запис № 72. (а.с. 13) За даними Довідки про доходи, виданої Виробничим підрозділом «Полтавська дирекція залізничних перевезень» Філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», [PERSON] дійсно працює у Підрозділі на посаді регулювальника швидкості руху вагонів, загальна сума доходу за період з травня 2016 року по квітень 2017 року без урахування аліментів становить 53 633,5 грн.; сума сплачених аліментів становить 8 330,07 грн. (а.с. 29) Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача та доводи свідка,

Outcome: dismissed