Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся 19.06.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з вказаним позовом. У позові вказано, що Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» [PERSON] 31.05.2018 року на підставі кредитного договору № 1001046863001 видано кредит у сумі 25000 грн. Як вказує у позовній заяві позивач, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином тривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.05.2020 року складає 58819,40 грн., з яких: 23498,12 грн. - заборгованість за кредитом; 3,52 грн. - заборгованість за процентами; 22817,76 грн. - заборгованість за комісією; 12500 грн. - штрафні санкції. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 58819,40 грн. та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 26.06.2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 23.07.2020 року до суду надійшов письмовий відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Назаренка В.В. на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача заявлені до неї позовні вимоги не визнає. Також представник відповідача зазначає, що вимоги банку про стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування не підтверджені документально. В частині позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. У судове засідання представник позивача Фацул М.В. (довіреність від 05.07.2019 року) не з`явився, у позовній заяві він просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 3, 18). Представник відповідача [PERSON] адвокат Назаренко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією та стягнення штрафних санкцій не визнав, однак, вказав, що проти того, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту і за відсотками, вони не запреречують. Представник відповідача в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, крім іншого, зазначив, що у відповідній заяві про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не зазначено розміру неустойки, яку необхідно стягнути з відповідача у разі порушення ним взятих за кредитним договором зобов`язань. Крім того, представник відповідача вказав, що послуги комісії не підтверджені документально (первинними документами), такі послуги реально не надавалися, а умови споживчого договору, які обмежують права споживачів є нікчемними. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.05.2018 року між ПАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №1001046863001 про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві зазначено, що підписом у цій заяві [PERSON] беззастережно підтвердила, що вона приймає Публічну пропозицію ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «Перший український міжнародний банк»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку). Згідно умов кредитного договору [PERSON] отримала споживчий кредит (без послуги страхування) у розмірі 25000,00 грн. Сторонами було погоджено суму кредиту, розмір процентної ставки, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості та разової комісії, а також графік платежів (а.с. 4-6, 16-17, 25). З виписки з розрахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором №1001046863001 від 31.05.2018 року, який наданий позивачем, вбачається, що позивач нарахував відповідачу (станом на 28.05.2020 року) заборгованість у розмірі 58819,40 грн., яка, на думку позивача складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 22456,59 грн., прострочена заборгованість за комісією - 21945,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3,24 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 1041,53 грн., строкова заборгованість за комісією - 872,76 грн., строкова заборгованість за процентами - 0,28 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 12500 гривень та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с. 15). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору та має заборгованість: 23498,12 грн. - заборгованість за кредитом, 3,52 грн. - заборгованість за процентами. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 22817,76 грн. заборгованості за комісією та 12500 грн. штрафних санкцій задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві №21001046863001 про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розміру (а.с. 6). Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самої виписки з розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб як невід`ємну частину спірного договору (а.с. 7-12). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб мала на увазі відповідачка, що відповідачка ознайомилася і погодилася з ним підписуючи заяву про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування. За таких обставин, відсутність в заяві зазначення про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту (про розмір такої пені, штрафу), наданий банком Витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 06 квітня 2018 року) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Тому, в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги і висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. У графі заяви №1001046863001 про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 6) «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.)**» зазначена сума та періодичність платежів: «997,50 щомісяця». У відповідній примітці вказано наступне: «**- плата за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживачем кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту, в тому числі, але не виключно, за надання довідок щодо стану заборгованості по Споживчому кредиту, підтвердженням проведених платежів.» Таким чином, у вказаній графі та у відповідній примітці заяви №1001046863001 про прийняття публічної пропозиції ПАТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб оспорюваним йдеться про стягнення з відповідача плати, зокрема, за послуги за надання довідок щодо стану заборгованості за споживчим кредитом, підтвердженням проведених платежів, що заборонено статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», тобто, стягнення з боржника таких коштів не ґрунтується на законі. Разом з тим, позивач не надав розрахунок заборгованості з комісії, не надав інформації про те, за що нараховувалася комісія, що унеможливлює висновок про те, які складові нарахованої комісії ґрунтуються на законі, а які ні. Позивачем також не надано відповідних доказів того, що послуги комісії дійсно надавалися відповідачу. У ч. 6 ст. 81 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у графі заяви «4.Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, %» зазначено «3,99», однак, не зазначено, з якою періодичністю нараховується комісія: щомісяця чи один раз на рік. Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір комісії, яку належить стягнути з відповідача, та те, що відповідні послуги дійсно надавалися позивачем відповідачу, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказані висновоки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 23501,64 грн., тобто 39,96%, то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 839,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial