Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 18.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) №АІ/6371774, забезпечений транспортний засіб «ЗАЗ» д/н [NUMBER]. За цим договором позивач зобовязався в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. 15.12.2014 року в м.Бердянськ по вул.Дюміна, 80, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], був неуважний, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 №726390 [PERSON] порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що ст.124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. 06.01.2015 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про настання страхового випадку, відповідно до умов полісу страхування №АІ/6371774. 23.01.2015 року позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з калькуляції Eurotax від 13.01.2015 року, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 4001,92грн., що підтверджується платіжним дорученням №29823 від 23.01.2015 року. Відповідно до умов полісу страхування №АІ/6371774 від 18.06.2014 року до керування забезпеченим автомобілем не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Згідно п.38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобовязаний компенсувати позивачу 50% від суми виплаченого останнім страхового відшкодування в розмірі 2000,96грн. Позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування, в якій запропонував відповідачу в добровільному порядку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась з його вини, в розмірі 2000,96грн. Але жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача не було здійснено, що змусило [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У звязку із цим, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000,96грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378грн. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки з поштовим повідомленням за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання за адресою: [INFO], у звязку із цим, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, відповідача [PERSON] слід вважати належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. 18.06.2014 року між [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6371774, забезпечений транспортний засіб «ЗАЗ 110557» д/н [NUMBER]. 15.12.2014 року о 07год.55хв. в м.Бердянськ по вул.Дюміна, 80, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Зіткнення відбулося в результаті порушення водієм [PERSON] п.13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.12.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Потерпілий в ДТП [PERSON] 06.01.2015 року звернувся до [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA 2014121500029/L01/01 від 23.01.2015 року розмір страхового відшкодування становить 4001,92грн. На виконання умов договору страхування позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] в розмірі 4001,92грн., що підтверджується платіжним дорученням №29823 від 23.01.2015 року. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з п.38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до умов полісу страхування №АІ/6371774 від 18.06.2014 року до керування забезпеченим автомобілем не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Як вбачається із доданої до позову копії тимчасового дозволу №141001 на право керування транспортними засобами категорії В замість посвідчення водія серії ВАН №892099, виданого 26.06.2013 року, що був виданий [PERSON] 15.12.2014 року, водійський стаж відповідача [PERSON] становить менше 3х років. Однак, в порушення умов полісу страхування №АІ/6371774 від 18.06.2014 року відповідач [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом «ЗАЗ 110557» д/н [NUMBER] і з власної вини допустив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 23.04.2015 року [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» направило відповідачу [PERSON] вимогу в порядку суброгації №194/2015 на суму 2000,96грн., однак відповідач [PERSON] в добровільному порядку кошти в зазначеній сумі позивачу не відшкодував. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» грошові кошти в сумі 2000,96грн. та понесені судові витрати в сумі 1379грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved