Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними довіреності, договору відчуження автомобіля, договору купівлі-продажу транспортного засобу; витребування майна; визнання права власності, стягнення моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги в подальшому, вказала наступне. 28 лютого 2004 року вона зареєструвала шлюбу з [PERSON] У шлюбі вони придбали автомобіль Хюндай Елантра д/н. [NUMBER], який 09.12.2008 року її чоловік [PERSON] поставив на облік. Вказаний автомобіль використовувався останнім виключно у цілях родини, договір про розпорядження майном укладений не був, оскільки у цьому не було потреби. У січні 2010 року [PERSON] повідомив їй що потрапив у дорожньо-транспорну пригоду і автомобіль знаходиться у ремонті. Приблизно у першій декаді лютого 2011 року від спільних знайомих їй стало відомо, що автомобіль був відчужений [PERSON] на користь третьої особи, що у подальшому також підтвердив її чоловік, вказавши, що продав транспортний засіб за 8 000 доларів США. Гроші у родину він не приніс і до теперішнього часу їй не відомо яким чином [PERSON] ними розпорядився. Вказана ситуаціє стала причиною сварки між ними і вони перестали сумісно проживати. Вона у свою чергу, неодноразово зверталася до чоловіка з пропозицією повернути їй половину вартості автомобіля, однак останній відмовляється сплатити кошти. Крім того зазначила, що 06 січня 2010 року її чоловік [PERSON] видав довіреність, яка посвідчена нотаріусом [PERSON], на розпорядження вказаним автомобілем відповідачу за позовом [PERSON] і громадянину [PERSON], який жодних дій відносно автомобіля не вчиняв. При цьому нотаріусом вказано, що відповідно до паспортних даних [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Тим самим вважає, що нотаріус не додержав вимоги ст. 238 ч.1 ЦК України та п.44 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки її згода не була отримана на відчуження сумісного майна. Пізніше, 15 січня 2010 року [PERSON] діючи на підставі довіреності, яка на її думку, незаконно видана [PERSON], через товарну біржу «Фенікс» (м.Донецьк, пров. К. Мініна, 26), через членів товарної біржі [PERSON] та [PERSON], відчужив спірний автомобіль [PERSON], який до теперішнього часу ним володіє. Вказаний автомобіл був знятий з обліку у МРЕВ №3 і знову поставлений на облік у 2010 році новим власником [PERSON] з новим реєстраційним номером [NUMBER]. Вважає [PERSON] неналежним покупцем з огляду на те, що останньому було відомо про неправомірність дій з продажу спірного автомобіля. Зауважила, що вона відповідно до вимог ст. 60,63 Сімейного кодексу України має право на ? частину спірного майна, але з огляду на те, що зазначені вище правовідносини склалися без її згоди, просила суд з урахуванням вимог ст. 321, 368, 387, 658 ЦК України про наступне. Визнати недійсною довіреність, видану [PERSON] [PERSON] і посвідчену нотаріусом [PERSON] 06.01.2010 року на предмет розпорядження автомобілем Хюндай Елантра д/н. [NUMBER]; визнати недійсною угоду на предмет відчуження автомобіля Хюндай Елантра д/н. [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON], здійснену внаслідок довіреності виданої [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №008525 від 15.01.2010 року, укладений на товарній біржі «Фенікс» між [PERSON] і [PERSON]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] автомобіль Хюндай Елантра д/н. [NUMBER]; визнати за нею право власності на ? частини вказаного автомобіля; стягнути солідарно з відповідачів на її користь 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник позивача, [PERSON], підтримав позицію свого довірителя, надав аналогічні пояснення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими оскільки довіреність видана ним на ім»я [PERSON] є законною, а кошти у розмірі 8 000 доларів отримані від продажу автомобіля були витрачени ним і позивачем на будівництво дому по вул. Чікірісова у м.Донецьку. Крім того сама [PERSON] в усній формі надала згоду на продаж спірного автомобіля. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причину своєї відсутності суду не повідомив. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає себе добросовісним покупцем автомобіля Хюндай Елантра, просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав письмові пояснення відповідно до яких вказав, що довіреність, яка оспорюється позивачем, видана ним з додержанням вимог ст.ст. 237-244 ЦК України, підстав для визнання її недійсною немає. Просив слухати справу без його участі (а.с. 59, 91) Треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з»явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, надали письмові пояснення з яких вбачається, що позов [PERSON] вважають необґрунтованим, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу №008525 від 15.01.2010 року на товарній біржі «Фенікс» між [PERSON] та [PERSON] вони додержали усі норми закону, перевірили повноваження і права учасників правовідносин. Просили слухати справу без їх участі (а.с. 60-64) Ухвалою Ленінського районного суду м.Донецька від 07 лютого 2014 року провадження щодо позовних вимоги [PERSON] про витребування із незаконного володіння [PERSON] автомобіля Хюндай Елантра д/н. [NUMBER]; визнання за [PERSON] права власності на ? частини автомобіля Хюндай Елантра д/н. [NUMBER] закрито відповідно до ст. 205 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька від 28.02.2004 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10) У судовому засіданні також встановлено, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль Хюндай Елантра, д/н. [NUMBER], 09.12.2008 року вказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON] у ВРЕР №3 м.Донецька Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 СК України спільною сумісною власністю являється майно набуте подружжям за час шлюбу. Таким чином встановлено, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], як такий, що придбаний ними під час шлюбу, що підтверджено в судовому засіданні і останніми. Згідно зі ст.65 СК України, подружжя розпоряджається майном, яке є об'єктом спільної сумісної власності, за спільною згодою. Відповідачем [PERSON] 06 січня 2010 року було видано нотаріально посвідчену довіреність [PERSON] та [PERSON] на право діяти від його імені у питаннях щодо належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕР №3 м.Донецька УДАІ ГУ в Донецькій області 14.04.2009 року, автомобіля марки Хюндай Елантра, легковий седан, 2004 року випуску, д/н. [NUMBER], зареєстрований ВРЕР №3 м.Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 14.04.2009 року (а.с.11) 15 січня 2010 року [PERSON], діючи на підставі вказаної довіреності, через товарну біржу «Фенікс» за участю [PERSON], [PERSON] (членів товарної біржі) відчужив автомобіль марки Хюндай Елантра на користь відповідача [PERSON], про що свідчить біржовий договір за реєстровим №008525 (а.с.16), на час розгляду справи право власності на автомобіль зареєстроване за останнім, що не оспорювало ся сторонами. Позивач зазначає, що [PERSON] не мав права видавати довіреність без її згоди, тобто одноособово укласти правочин, однак суд з цим не погоджується з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Довіреність є одностороннім правочином. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. У даних правовідносинах генеральна довіреність, яку видав [PERSON] на право розпорядження майном, є односторонньою угодою, а не договором, вона не наділяє повіреного правом власності на вказане майно. Довіритель лише уповноважує повіреного представляти його інтереси на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а не передає його у власність повіреній особі. Законодавством чітко визначені способи набуття права власності на майно, видача довіреності до їх числа не входить. Таким чином, довіреність не створює юридичних наслідків, які можуть порушити права позивача, його право власності на спірний автомобіль видачею довіреності. У такому разі до правочину на видачу генеральної довіреності не можуть бути застосовані положення ст. 65 ч.3 СК України. Дійшовши такого висновку суд також врахував ухвалу ВССУ від 28.09.2011 року у справі про визнання недійсною довіреності на розпорядження транспортним засобом. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання недійсною довіреність, виданої [PERSON] [PERSON] і посвідченої нотаріусом [PERSON] 06.01.2010 року на предмет розпорядження автомобілем Хюндай Елантра д/н. [NUMBER], а також визнання недійсною угоди на предмет відчуження автомобіля Хюндай Елантра д/н. [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON], здійснену внаслідок довіреності виданої [PERSON], не можуть бути задоволені, оскільки не ґрунтуються на нормах закону. Разом з тим, згода дружини на укладення договору купівлі - продажу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, є обов»язковою, оскільки він вправі здійснювати лише ті дії, які уповноважений здійснювати сам довіритель. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України [PERSON] має право укладати договори стосовно цінного майна, до якого належить спірний автомобіль, лише за згодою дружини. Так, ч.2 ст.369 ЦК України, ч.3 ст.65 СК України передбачено, що згода одного із подружжя для укладення угоди, яка підлягає нотаріальному посвідченню, повинна бути надана в письмовому вигляді. Згода на укладення угоди, яка підлягає нотаріальному посвідченню, повинна бути нотаріально посвідчена. Відповідно до п.п.41,44 Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» при здійсненні такої категорії угод необхідна згода подружжя, оскільки чоловік, дружина мають рівні права по володінню, користуванню та розпорядженню майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином судом встановлено, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач [PERSON], як дружина [PERSON], на якого було зареєстровано право власності на їхнє спільне сумісне майно, а саме - спірний автомобіль Хюндай Елантра, повинна була бути учасником правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, шляхом надання письмової згоди на відчуження такого майна, яка завіряється нотаріально. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідною умовою для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із вимогами ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Таким чином, сукупність представлених позивачем [PERSON] доказів повністю підтверджує обгрунтованість та законність її вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №008525 від 15.01.2010 року, укладеного на товарній біржі «Фенікс» між [PERSON] і [PERSON], оскільки відчуження спірного автомобіля відбулося у супереч вимогам діючого законодавства, тому суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги у цій частині. У позовній заяві позивач вказує, що діями відповідачів, що порушили її майнові права, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 10 000 грн. Втім, суд вважає, зазначену вимогу позивача такою, що не ґрунтується на законі через наступне. Стаття 1167 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування моральної шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Для застосування цієї статті між заподіювачем шкоди та потерпілим не може бути ніяких договірних відносин. І лише у випадках, прямо передбачених законом, за вказаною статтею відшкодовується моральна шкода, завдана порушенням зобов'язання, яке складає зміст цивільно-правового договору. Разом з тим, правовідносини, що склались між сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди. Тому у цій частині позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Таким чином, суд частково задовольняє позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними довіреності, договору відчуження автомобіля, договору купівлі-продажу транспортного засобу; витребування майна; визнання права власності, стягнення моральної шкоди. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 563 грн. 71 коп. На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 368, 369, 1167 ЦК України, ст.ст. 60,65 СК України, п.п.41,44 Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» та

Outcome: partial