overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п. 1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 позивачем Дзержинським ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» надавались послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу [PERSON] Для розрахунку за надані послуги останньому було відкрито особистий рахунок [NUMBER]. Згідно п. 18 Правил надання послуг, розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідач не сплачував своєчасно вартість отриманих послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого за період з 01.10.2009 року по 01.11.2014 рік утворилася заборгованість у сумі 3105 грн. 35 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 3105 грн. 35 коп. Належно повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] позивачем відкрито особовий рахунок [NUMBER] (а. с.4), його було сповіщено про те, що подається позов до суду (а.с.5). Внаслідок несвоєчасної оплати відповідачами послуг за водопостачання й водовідведення відповідно до особового рахунку [NUMBER] заборгованість за комунальні послуги на 01.11.2014 рік складає 3105,35 грн. (а.с.6). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує свої обов'язки по оплаті комунальних послуг. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України наймач та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що при проведенні перевірки виконання побутовими споживачами Правил користування електричною енергією для населення» було встановлено, що відповідач використовував електроенергію, яка не обраховувалась електролічильником, у зв'язку з чим енергопостачальнику завдано збитків в сумі 3 709,76грн. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача заподіяні збитки в сумі 3709,76 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач вс удовому засіданні позов визнав, пояснив суду , що використовував електронергію поза обліком лічильника, самовільно підключившись до нього. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно акту від 24.11.2012р. про виявлення порушення Правил користування електричною енергією, згідно якого представниками ВАТ «Київобленерго» було виявлено самовільне підключення споживачем [PERSON] ([ADDRESS]) електропроводки до електромережі, що не є власністю електропостачальника, - підключення до електричних мереж поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії. Відповідно до п.53 Правил користування електроенергією та Методики, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 04.05.2006р. №562 фахівцем ВАТ «Київобленерго» було нараховано розмір завданих позивачу збитків, що складає 3 709,76грн. В судовому засіданні відповідач не оспорював вказаний акт та погодився з сумою заподіяних позивачу збитків. Таким чином, встановлено, що відповідач порушив п.48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р., тобто самовільно підключився поза засобами обліку - електроенергія, яку він споживав не обраховувалась електролічильником. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, оскільки відповідач порушив Правила користування електричною енергією для населення, чим завдав майнової шкоди позивачу, сума завданих збитків має бути останньому відшкодована винною особою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що відповідач проживає за адресою [ADDRESS], і зобов'язана сплачувати комунальні послуги. Однак, протягом тривалого часу відповідач не вносила оплату за комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.03.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9785 гр. 93 коп. В подальшому, представник позивача уточнила заявлені позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просила стягнути з [PERSON] заборгованість за комунальні послуги в сумі 7728 грн. 22 коп. Уточнені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, при цьому просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала повністю, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 64, 68 ЖК України наймач та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до копії особового рахунку [NUMBER] та розрахунку ціни позову вбачається, що відповідачу [PERSON] станом на 01.03.2014р. була нарахована плата за надану послугу з водопостачання та водовідведення в сумі 9785 грн. 93 коп. (а.с. 3; 6). Судом перевірений також порядок нарахування суми заборгованості по кожному місяцю. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який визнається судом правильним та таким, що відповідає вимогам закону, станом на 01.03.2014 року відповідачам по справі нарахована плата за надані послуги в сумі 9785 грн. 93 коп. (а.с. 7-16). Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача на час розгляду справи в суді зменшила розмір позовних вимог до 7728 грн. 22 коп., який відповідач визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: платіжним дорученням № 98 від 26.11.2014 року та № 262 від 27.03.2014 року (а.с. 1-2) у розмірі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що шлюб з відповідачкою було зареєстровано 23 грудня 2005 року відділом РАЦС Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1051. Від шлюбу мають сина та доньку - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Спільного сімейного господарства не ведуть, спільного бюджету не має, не підтримують шлюбні відносини. Просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач у судове засідання не з'явився, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання з'явилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який зареєстровано 23 грудня 2005 відділом РАЦС Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1051. Від шлюбу мають сина та доньку - [PERSON], [INFO] (актовий запис від 07.03.2006 року № 227) і [PERSON], [INFO] (актовий запис від 13.09.2007 року № 993). Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не має. Їх сім'я розпалася з причини різних поглядів на життя, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, що і призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Майнового спору між сторонами немає, діти проживатимуть з відповідачкою. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому приходе до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до даних будинкової книги в вказаній квартирі зареєстрований він, його дружина [PERSON] та відповідач, який хоч і зареєстрований, однак у квартирі не проживає з 2010 року. У зв'язку з тим, що відповідач в належній йому квартирі не проживає, у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. Він з дружиною являється пенсіонерами і вони б хотіли продати чи обміняти квартиру на житло меншої площі, однак не можуть такого вчинити через те, що в квартирі зареєстрований відповідач. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та примусово його зняти з реєстраційного обліку в ній. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що відповідач є його сином і не проживає у належній йому квартирі з травня 2010 року, участі у сплаті комунальних послуг не бере. На даний час його син знаходиться за кордоном. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Судом направлялися судові повістки про виклик та документи по справі за місцем реєстрації відповідача, однак останній не з'являвся у відділення поштового зв'язку для отримання кореспонденції. Рекомендовані листи були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Відповідно до копії технічного паспорту № 1016 від 28.10.2009 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13.10.2009 року. Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають [ADDRESS], в даній квартирі зареєстровані [PERSON] (власник квартири), [PERSON] (син власника), [PERSON] (дружина власника). З акту-свідчення жителів (сусідів) квартир [ADDRESS] [PERSON] не проживає в [ADDRESS] Згідно з ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що реєстрація відповідача в даній квартирі, в якій він з травня 2010 року не проживає, унеможливлює розпорядження власником належної йому спірної квартири, крім того, відповідач витрат по утриманню квартири та по сплаті комунальних послуг не несе, суд вважає позов, обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, але частково так як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне за собою зняття такої особи з реєстрації у спірному житлі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому послався на те, що працював в ДП «Житомирський військовий лісгосп» та був звільнений 08.01.2013 року, однак всупереч вимогам законодавства заробітна плата за останній робочий день йому виплачена не була. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 09.01.2013 року та враховуючи уточнені позовні вимоги від 23.02.2016 року в сумі 75048 грн. 45 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення вимог. При цьому зазначила, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11.03.2016 року, яке набрало законної сили, скасоване рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2015 року, яким було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 113 грн. 71 коп, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають дитину:сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. З осені 2015 року сторони припинили сімейні стосунки, перестали вести спільне господарство. Позивач зазначає, що [PERSON] працює, отримує заробітну плату, інших утриманців та стягнень по виконавчим листам не має, тому в позові ставиться питання про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Позивач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, наполягав на задоволенні вимог. Відповідач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, не заперечував проти задоволення вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей. Судом зясовано, що шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано (а.с.5), відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що з відповідачем вона проживала разом. Від спільного проживання вони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, з відповідачем вони проживають окремо, коштів на утримання дитини відповідач добровільно не сплачує, просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання дитини і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позоа підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 27). Відповідач, що належним чином за місцем реєстрації повідомлений про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надходило (а.с. 24,25). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з відповідачем мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 6), яка проживає з позивачем. Відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], але добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, що також передбачено ст. 180 СК України. Суд враховує обставини при визначенні розміру аліментів, які передбачені ст. 182 СК України. Стан здоров`я позивача, відповідача та дитини задовільний. Інших дітей відповідач не має, утримань по виконавчим документам з нього не проводиться. Тому суд вважає, що відповідач в змозі платити аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, що суд визначає відповідно до ст. 183 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідно до ст.ст. 180, 182 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач в листопаді 2016 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 24.11.2005 року. Від подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Спільне життя у них з відповідачкою не склалося, виникали різні непорозуміння, в результаті чого протягом останніх 8 років проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружні стосунки, втратили почуття любові та поваги один до одного та їхня сім`я існує фомально. На підставі наведеного, просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з'явилася, подала в суд заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2005 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб з позначкою «Повторно» [NUMBER] від 18.10.2016 року, виданим Червоноградським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області. Від подружнього життя у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження з позначкою «Повторно» [NUMBER] від 18.10.2016 року. Спільне життя в сім'ї не склалося, в сторін різні погляди на життя, разом не проживають 8 років, з того часуне ведуть спільного господарства та не підтримують подружні стосунки, їхній шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сім'я розпалась остаточно, шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому позов слід задовольнити. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, такі складаються з судового збору в розмірі - 551, 20 грн.

Outcome: approved