Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з вказаною позовною заявою про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив стягнути з відповідача до [PERSON] заборгованість у розмірі 117\~000,00 грн. за кредитним договором № б/н від 12 жовтня 2012 року та судові витрати у справі у розмірі 1762,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 12 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8800 (вісім тисяч вісімсот) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобовязання за договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 26 березня 2018 року має заборгованість у розмірі 117000,00 грн., яка складається з наступного: яка складається з наступного: - 8477,82 грн. - заборгованість за кредитом; -108522,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк». Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, натомість спрямував на адресу суду клопотання, відповідно до якого просить застосувати позовну давність до вимог АТ КБ «ПритватБанк» про стягнення заборгованості, оскільки змін стану рахунку не відбувалось з 30 травня 2014 року. Звертає увагу суду на те, що строк позовної давності по вимогам позивача скінчився 30 травня 2017 року, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2012 року [PERSON] надав заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є АТ КБ «ПриватБанк», про отримання кредиту, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір. Відповідно до підписаного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а позичальник [PERSON]В отримав кредит в сумі 8800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості станом на 26 березня 2018 року має заборгованість у розмірі 117000,00 грн., яка складається з наступного: яка складається з наступного: - 8477,82 грн. - заборгованість за кредитом; -108522,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В справі міститься заява відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Оскільки, останнє добровільне погашення заборгованості відповідачем було здійснено 30 травня 2014 року, отже право на звернення до суду у разі невиконання, чи неналежного виконання боржником своїх обов'язків за останнім платежем виникло ще у травні 2014 року, а позивач звернувся до суду лише у червні 2018 року, тобто зі спливом загального трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у звязку з пропуском строку позовної давності, що і дає підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed