Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач в листопаді 2017 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до КНП Консультативно-Діагностичного центру Деснянського району м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач при її призначенні /переводу у зв'язку із реорганізацією Поліклініки №3/ на посаду стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, яке згідно відомостей ліцензії МОЗ України від 18.09.2014 серії АЕ №571198 не має а ні кабінетів, а ні майна, своєї бездіяльністю порушив ст.29 КЗпП України щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце, не здійснив відповідного інструктажу, та примусив працювати у кабінеті №420 та коморі кабінету №417 на списаній стоматологічній установці ус-30. Також позивач вказує, що відповідач 12.06.2014 незаконно вимагав придбати стоматологічну установку АЯКС-12 вартістю 4000 дол.США, та не ввівши її в експлуатацію, а також з урахуванням того, що вищевказані кабінети з коморою та установкою УС-30 не є приміщеннями та майном відповідача за відомостями ліцензії, та порушивши трудове законодавство, своєю бездіяльністю призвів до унеможливлення надання позивачем стоматологічних послуг по лікуванню зубів (особливо з 01.01.2016) та позбавляє позивача фізичної можливості надавати у повному обсязі стоматологічні послуги, згідно посадової інструкції, чим завдав їй важкої моральної шкоди. Внаслідок таких дій, позивач зазначає, що втратила вона перспективу росту здатностей та здібностей, що негативно вплинуло на професійну діяльність та призвело до зниження рівня професійної кваліфікації, при цьому за весь час роботи її загалом не було забезпечено необхідними матеріалами, медикаментами, лікарськими засобами, засобами індивідуального захисту, спецодягом, тощо. А тому, враховуючи, що протизаконними діями відповідача, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач створив позивачу умови праці, які унеможливлювали надання нею всього спектру стоматологічних послуг на посаді стоматолога-терапевта ставки бюджетного прийому, та виконання нею професійних обов'язків згідно посадової інструкції, а саме лікування зубів, позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд: 1) визнати неправомірними дії відповідача, які порушили ст.29 КЗпП України про обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника та визначити йому робоче місце; 2) визнати неправомірними дії відповідача у період з 01.01.2016 по 30.06.2016 щодо примушення працювати стоматологом-терапевтом стоматологічного відділення Філії 3, вказаного КНП КДЦ Деснянського району, враховуючи, що згідно відомостей ліцензії МОЗ України від 18.09.2014 серії АЕ №571198, вказане відділення не має ні приміщень, ні майна що унеможливлює надання ліцензійованих МОЗ медичних послуг; 3) визнати неправомірними дії відповідача у період з 01.01.2016 по 30.06.2016 щодо незабезпечення стоматолога-терапевта вищої категорії матері одиначки двох дітей, у тому числі малолітнього, - [PERSON] кабінетом та приміщенням, ліцензованим МОЗ на медичну практику, враховуючи, що 420 кабінети та комора 417 кабінету не є приміщеннями відповідача, згідно відомостей ліцензії МОЗ серії АЕ №571198 від 18.09.2014, а також незабезпечення матеріалами, медикаментами, лікарськими засобами медичними виробами, інструментами, засобами індивідуального захисту, спецодягом тощо, що унеможливлювало лікування зубів та виконання професійних обов'язків у повному обсязі на посаді стоматолога-терапевта; 4) визнати неправомірними дії відповідача щодо не введення в експлуатацію, у тому числі з 01.11.2016 по 30.06.2016 стоматологічної установки АЯКС 12, яка знаходилась на робочому місці стоматолога-терапевта вищої категорії матері одиначки двох дітей, у тому числі малолітнього, - [PERSON], що унеможливлювало лікування зубів та виконання професійних обов'язків у повному обсязі на посаді стоматолога-терапевта; 5) стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 1843200 грн.; 6) стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 270000 грн. Ухвалою суду від 20.11.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018, у зв'язку із звільненням судді Шевчука О.П., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 20.02.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. В ході підготовчого розгляду справи позивачем 23.02.2018 подано клопотання, згідно з яким позивачем було зменшено розмір пред'явленої моральної шкоди, яку вона просила стягнути на свою користь з відповідача, до розміру 100000 грн., а розмір матеріальної шкоди до - 77000грн. Зменшений розмір позовних вимог було прийнято судом у підготовчому засіданні від 06.03.2018. 23.02.2018 позивачем до суду також було подано клопотання, відповідно до вимог якого позивач зокрема просила вважати понесені нею судові витрати в розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 27.03.2018 у справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги, з урахуванням зменшеного їх розміру підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявку суду не повідомив, а ні будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання, а ні відзиву на позовну заяву суду не подавав. А відтак, враховуючи положення ст.ст.131, 223, 280 ЦПК України суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності нез'явившогося представника відповідача, та ухвалити за результатами розгляду справи заочне рішення. Заслухавши вступне слово позивача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно наданої суду копії витягу з наказу №1-к від 01.11.2013, виданого директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва [PERSON], вбачається, що позивача по переводу з поліклініки №3 Деснянського району м.Києва було прийнято на ставку лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №3 з 01.11.2013, з окладом згідно тарифікації (а.с.71, т.1). Наказом директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва №126 від 06.06.2016 позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря-стоматолога-терапевта (а.с.116, т.1). Наказом директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва №150 від 23.06.2016 позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря-стоматолога-терапевта (а.с.117, т.1). Відповідно до наданої копії наказу №155-к, виданого у червні 2016 року (повна дата, у зв'язку із неякісною копією документа, не проглядається) в.о.директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва [PERSON], позивача 30.06.2016 було звільнено із займаної посади лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №3 КПН «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.72, т.2). Як було зазначено у судовому засіданні позивачем, дані накази були оскаржені у судовому порядку, та за роезультатами розгляду скасовані судом. На підтвердження факту скасування вищевказаних наказів та поновлення позивача на роботі нею до матеріалів справи долучено копію вступної та резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.08.2017, відповідно до якої було визнано незаконними та скасовано накази директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва [PERSON] №126 від 06.06.2016 та №150 від 23.06.2016 про накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а також наказу в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва [PERSON] №155-к від 29.06.2016 про звільнення [PERSON] з посади лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м.Києва згідно п.3 ст.40 КЗпП України, та відповідно поновлено на вказаній посаді (а.с.114-115, т.1). Станом на день розгляду справи копія повного тексту вищевказаного судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили надано не було. Разом з тим, наказом директора КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м.Києва [PERSON] №216 від 31.10.2017, на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.08.2017, яке набрало законної сили 31.10.2017, відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 31.10.2017, позивача було поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 комунального підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва з 01.07.2016 та визначено останній робоче місце, яке розташоване за адресою - вул.Матеюка, 3 м.Київ, стоматологічний кабінет №417 (а.с.111, т.1). Як було зазначено позивачем у судовому засіданні судове рішення про поновлення її на роботі належним чином не виконувалося, після поновлення в листопаді 2017 року її незаконно було звільнено за прогули. У відповідності до положень ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. З наданої суду копії першого аркушу припису Головного управління держпраці у Київській області від 18.07.2016 за №26-151/803-663, проведеною позаплановою перевіркою Управління було встановлено порушення дотримання КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києва законодавства про працю, а саме встановлено, що в порушення вимог п.4 ст.29 КЗпП України, оскільки відсутні підтверджувальні документи про інструктаж [PERSON] з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони (а.с.78, т.1). Копії повного тексту даного припису позивачем суду надано не було. Тобто, факт порушення відповідачем вимог п.4 ст.29 КЗпП України, а саме не проведення інструктажів, було встановлено відповідним органом Державної інспекції України з питань праці. Даний доказ не було спростовано стороною відповідача в ході розгляду справи судом, а відтак позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо не проведення згідно п.4 ст.29 КЗпП України позивачу інструктажів з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, підлягають задоволенню судом. Що стосується вимог позивача з приводу неправомірності дій відповідача які полягали у незабезпеченні її робочим місцем, примушення працювати стоматологом-терапевтом стоматологічного відділення Філії 3, не введення в експлуатацію, у тому числі з 01.11.2016 по 30.06.2016 стоматологічної установки АЯКС 12, а також щодо незабезпечення її, стоматолога-терапевта вищої категорії, кабінетом та приміщенням, ліцензованим МОЗ на медичну практику, враховуючи, що з пояснень позивача 420 кабінет та комора 417 кабінету не є приміщеннями відповідача, згідно відомостей ліцензії МОЗ серії АЕ №571198 від 18.09.2014, а також незабезпечення позивача для здійснення нею своїх обов'язків, матеріалами, медикаментами, лікарськими засобами медичними виробами, інструментами, засобами індивідуального захисту, спецодягом тощо, слід зазначити наступне. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, проаналізувавши всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на виконання вищезазначених вимог закону [PERSON] не було доведено належними та допустимими доказами вищевказану неправомірність дій відповідача, яка полягала у незабезпеченні її робочим місцем, примушення працювати стоматологом-терапевтом стоматологічного відділення Філії 3, не введення в експлуатацію, у тому числі з 01.11.2016 по 30.06.2016 стоматологічної установки АЯКС 12, а також щодо незабезпечення її, стоматолога-терапевта вищої категорії, кабінетом та приміщенням, ліцензованим МОЗ на медичну практику. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення матеріальної та моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Так, позивачем при подачі позову до суду було надано чисельні копії медичної документації з приводу проведення їй оперативних втручань, медичних досліджень, призначень лікарських препаратів та їх придбання. Однак, повно та всебічно з'ясувавши обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач є завдавачем шкоди, яка в подальшому призвела до виникнення у позивача перелічених нею захворювань та що між винними діями відповідача і погіршенням стану здоров'я [PERSON] та виникненням у неї зазначених захворювань є безпосередній причинний зв'язок. Враховуючи викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка полагала у понесених позивачем витратах на відновлення стану здоров'я. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Як роз'яснено в п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи, що суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо не проведення позивачу відповідних інструктажів при прийнятті на роботу, що стороною відповідача не було спростовано за час розгляду справи судом, та частково задовольняє дані позовні вимоги [PERSON], а відтак суд вважає, що даними діями позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася в її душевних стражданнях, та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., розмір моральної шкоди, визначеної позивачем є явно завищеним. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних із розглядом справи, зокрема належать витрати, які пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або до її розгляду. Фактично понесені стороною судові витрати, які вона просить стягнути з іншої сторони, підлягають доведенню у загальному порядку. Але, відносячи до витрат, пов'язаних із розглядом справи, а саме на придбання та заправку картриджів друкувальної техніки, придбання паперу та виготовлення копій документів тощо, визначаючи спершу їх орієнтовну вартість у розмірі 10000 грн., та відповідно пізніше поданому клопотанні від 17.05.2018 (а.с.14-16, т.2), позивачем не доведено та не підтверджено їх фактичне понесення у даному провадження. При цьому, з вказаного клопотання позивача також вбачається, що дані понесені нею витрати також зачіпають інші судові провадження по справам №754/9059/16-ц на №754/14783/17, та не можуть бути вирішені у даній справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 70 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial