Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач, в особі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] з домоволодіння № 33 по вулиці Дзержинського в селі Новокраснівка Нікольського району Донецької області, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06.04.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBRGK00000016 від 27.12.2006 року в розмірі 31560,13 гривень, яка утворилася станом на 22.07.2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 33 по вулиці Дзержинського в селі Новокраснівка Володарського району Донецької області. 25.04.2016 року [PERSON] було повідомлено про необхідність добровільного звільнення приміщення вказаного домоволодіння з усіма членами родини. Оскільки відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив виселити його з домоволодіння № 33 по вулиці Дзержинського в селі Новокраснівка Нікольського району Донецької області, вирішити питання про судові витрати. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Фіксування судового засідання не здійснювалося, що не суперечить вимогам ст.197 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ZPBRGK00000016, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 27500,00 гривень зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 27.12.2016 року, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користуванням ним. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачем 27.12.2006 року був укладений договір іпотеки, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 62,70 кв.м, житловою площею 38,90 кв.м, який розташований за адресою: Донецька область, Володарський (Нікольський) район, село Новокраснівка, вулиця Дзержинського, 33. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] у порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06.04.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPBRGK00000016 від 27.12.2006 року в розмірі 31560,13 гривень, яка утворилася станом на 22.07.2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 33 по вулиці Дзержинського в селі Новокраснівка Володарського району Донецької області. 25.04.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило [PERSON] про добровільне звільнення житлового будинку № 33 по вулиці Дзержинського в селі Новокраснівка Володарського району Донецької області ним та всіма зареєстрованими в будинку особами в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення. Згідно довідки Новокраснівської сільської ради Нікольського району Донецької області від 07.07.2016 року [PERSON] проживає в [INFO] по вулиці Мира (Дзержинського) разом з дружиною [PERSON], [INFO], дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без реєстрації. Відповідно до вимог частин 1-2\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселенні всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частина 3\~ст. 109 Житлового кодексу України\~передбачає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК УРСР\~установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті\~39 та/або частини першої статті\~40 Закону № 898-IV, так і частини другої\~статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої\~статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта\~статті 109 ЖК УРСР). Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Оскільки у справі, що розглядається, житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Нікольський (Володарський) район, с. Новокраснівка, вул. Миру (Дзержинського), буд. № 33, який є предметом договору іпотеки, придбаний відповідачем [PERSON] не за рахунок отриманого кредиту (договір купівлі-продажу жилого будинку від 25.12.2006 р.), а тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення [PERSON] необхідно відмовити. Крім того, згідно ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)\~Закону України «Про іпотеку». На виконання абзацу третього пункту 5\~статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасової заходи на період проведення антитерористичної операції» Розпорядженням від 02 грудня 2015 р. № 1275-р Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до цього Додатку село Новокраснівка Нікольського (Володарського) району Донецької області є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позову відмовлено, суд вважає, що сплачений ним при зверненні до суду судовий збір відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed