Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В якій прохали: стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послун №б/н від 06.09.2011 у розмірі 133 413,25 грн. станом на 15.06.2020; судові витрати у розмірі 2 102 грн.; в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Разом з позовною заявою надали суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.2-5, 67). 21 липня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі №554/6630/2020. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16.00 годин на 18 серпня 2020 року (а.с.71). 31 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] . В якому прохала : в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю (а.с.86-102). 26 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив АТ КБ «Приватбанк». В якій прохали, суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с.121-131). 28 жовтня 2020 року ухвалою суду перейдено від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено підготовче судове засідання на 15.30 годин на 25 листопада 2020 року (а.с.144). 25 листопада 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено розгляд справи по суті на 11.30 годин на 17 грудня 2020 року (а.с.175). В судове засідання представник позивача не з`явився, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без участі представника банку, що позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. Також надали клопотання про розгляд справи без участі представника банку. У відповіді на відзив зазначили, що позов підтримують повністю (а.с.1-5, 67, 121-131). В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. Надала суду відзив на позовну заяву. В якому прохає : відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.86-102, 180, 181). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що 06.09.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку №б/н від 06.06.2011, згідно якого [PERSON] отримала платіжну картку кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 315 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до червня 2015 року. У анкеті-заяві позичальника від 06.09.2011 відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.30). [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу 17 серпня 2013 року з [PERSON] (а.с.58 зворот). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. І обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ним виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, кредитний договір укладається у письмовій формі. У випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним, що визначено статтею 1055 ЦК України. Як слідує із матеріалів справи, відповідач не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банку її з ними не ознайомили. Отже, вони не є складовою частиною договору. Така позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах від 11.02.2015 у справі № 6-240цс14. Верховним Судом однозначно вказується на те, що не підписані умови не є складовою частиною договору. Верховний Суд України в своїй постанові від 11.03.2015 за № 6-16цс15 зробив висновок: посилання на внутрішні документи як додаток до договору, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами при визнанні умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення. Таким чином, твердження про підтвердження відповідачем своєї згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ними договір, є безпідставним. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано банком при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.02.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 29.12.2015 відповідачу було перевипущено кредитну карту та збільшено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 8 000 грн., 15.03.2016 відповідачу було перевипущено кредитну карту та збільшено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 10 000 грн., згідно довідки б/н АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а.с.28). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому позивачем не надано доказів на отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000 грн., 10 000 грн. та перевипуск картки. Суд критично віднісся до вищевказаної довідки банку без номеру і без дати (а.с.28). Згідно ст. 81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи висновки викладені в зазначених Постановах Верховного суду та дослідивши надані банком документи можна зробити висновки про безпідставне звернення банку до суду з позовною заявою. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Судові витрати сплачені банком при подачі позову до суду складають 2 102 грн. (а.с.66). Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed