Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

позивач - Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 49769 грн. 20 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого, станом на 10 грудня 2019 року, її заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2014 року складає 49769 грн. 20 коп. Представник позивача надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його участі. Відповідач надала відзив, згідно якого позову не визнає, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість виникла більш як три роки тому. Справу просить розглянути без її участі. У відповіді на відзив позивач вважає заперечення відповідача безпідставними, так як сторони, шляхом підписання анкети - заяви уклали договір приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Тарифів Банку. Тобто своїм підписом відповідач підтвердив, що вона ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними. Щодо строків позовної давності, позивач зазначив, що відповідачу було видано кредитну картку, строк дії якої до травня 2023 р., тобто позов заявлено в межах строку позовної давності. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 листопада 2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 10 грудня 2019 року, заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2014 року, процентами за користування кредитом та штрафними санкціями, складає 49769 грн. 20 коп., а саме: 686 грн. 84 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 686 грн. 84 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 115 грн. 73 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит , 46120 грн. 48 коп. - нарахована пеня; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина); 2346 грн.15 коп. штраф ( процентна складова). Відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки порушення умов договору відповідач допустила у 2014 р. і з цього часу позивач мав право пред`явлення вимоги. Позов заявлено у 2020 р., тому вважає, що позивачем пропущено як загальний строк позовної давності у 3 роки, так і спеціальний 1 рік щодо неустойки. Суд вважає, що вимоги про застосування позовної давності задоволенню не підлягають, оскільки, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач здійснювала погашення заборгованості 12.10.2016 р. у сумі 500 грн., 27.02.2017 р. у сумі 100 грн. та 04.07.2019 р. у сумі 200 грн. Відповідачем даних обставин не спростовано. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ж до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Оскільки остання проплата заборгованості, згідно наданого розрахунку, здійснена 04 липня 2019 р., то з цього часу заново рахується строк позовної давності. Крім цього позивачем надано довідку про те, що строки дій карток, виданих відповідачу до останнього дня травня 2023 року, тобто позов пред`явлено в межах дії кредитних карток. Водночас, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, виходячи з такого: 06 листопада 2014 року між сторонами укладено договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15), за умовами якої відповідач погодилася, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, а саме: отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також, що вона ознайомлена і згідна з Умовами договору . Факт отримання коштів в сумі 500 грн. та користування ними відповідачем не заперечується. Однак у вказаній анкеті заяві розмір кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені. Так само у анкеті заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та не визначено розмір неустойки. Долучені до матеріалів справи позивачем Умови та Правила надання батьківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, не містять дати документу та підпису відповідача (а.с.16-33). Порядок та форма укладення правочинів, в тому числі кредитного договору визначається Цивільним кодексом України (ст.ст. 207, 626, 627, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України). Зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У позовній заяві та письмових заявах по суті справи позивач вказує, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України стосовно того, що підписана сторонами анкета - заява є договором приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Тарифів Банку. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу\~ст.ст. 551, 1054, 1055 ЦК України в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка визначаються сторонами в письмовому договорі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як було\~зазначено вище\~відсутні докази\~того,\~що відповідач\~належним чином\~ознайомлений з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~Приватбанку та\~Тарифами Банку\~і що саме ці документи зрозумілі і погоджені відповідачем при підписанні анкети-заяви. Підписана сторонами Анкета-заява не містить даних про розмір бажаного кредитного ліміту на платіжній картці, умов щодо розміру й сплати процентів, які б свідчили про досягнення в належній формі між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору кредиту. Крім того, роздруківка з сайту АТ КБ Пиватбанк належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, в зв`язку з чим може додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначивши про неможливість з вищевказаної підстави застосування до спірних правовідносин вимог ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з договору приєднання. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодоі повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що відповідачем не заперечується факт отримання кредитної картки 06 листопада 2014 року та факт отримання коштів в сумі 500 грн., а також те, що позивачем не доведено, на яких саме умовах укладався кредитний договір (розмір процентів, штрафних санкцій тощо), суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача в користь позивача може підлягати лише сума позики, а саме: різниця між фактично отриманою сумою кредиту та загальною сумою коштів, що були внесені відповідачем на рахунок банку за вказаний період, якщо така різниця наявна. Як було зазначено вище, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач здійснювала погашення заборгованості 12.10.2016 р. у сумі 500 грн., 27.02.2017 р. у сумі 100 грн. та 04.07.2019 р. у сумі 200 грн., тобто на зальну суму 800 грн., яка перевищує суму отриманого кредиту у 500 грн., тобто у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість за договором № б/н від 06 листопада 2014 року. Враховуючи вказане у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача в межах, ним понесених.

Outcome: dismissed