Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 04 жовтня 2002 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. В даному шлюбі народився син: - [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з позивачем і перебуває на її виховані. Подружнє життя в сторін не склалося, оскільки вони люди різних характерів, між ними виникали сварки і непорозуміння, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вже тривалий час стосунки, як чоловіка з дружиною припинені, сторони майже не спілкуються хоча і проживають за однією адресою. Декілька років кожен живе практично самостійно, у кожного свої інтереси які випливають з необхідності на конкретний проміжок часу. Сім'я фактично існує формально. Позивач переконана що, подальша реєстрація шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме її інтересам які мають істотне значення, а саме: як зазначено вище, чоловік відмовляється приймати участь у нормальному житі сім'ї, а це все вкрай негативно впливає на сім'ю. Окрім цього, відповідач має державну, добре оплачувану роботу і має можливість допомагати дитині фінансово, на рівні який необхідний дитині відповідного віку для нормального фізичного і морального розвитку та навчання. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, отримує достатню заробітну плату і в змозі допомагати фінансово, а спільна дитина: - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем та знаходяться на її виховані, остання просить стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання заяви і до настання дитиною повноліття, а також спільну дитину залишити на виховані позивача. Окрім цього, позивач просить шлюб між нею і відповідачем - [PERSON], [INFO], який було зареєстровано виконкомом Підмихайлівської сільської ради, Калуського району, Івано-Франківської області за актовим записом № 13, від 04 жовтня 2002 року - розірвати та залишити дитину проживати з позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб який було зареєстровано виконкомом Підмихайлівської сільської ради, Калуського району, Івано-Франківської області за актовим записом № 13, від 04 жовтня 2002 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.05.2004 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, народився - [PERSON], [INFO], батьком якого записано - [PERSON], а мати - [PERSON]. Згідно довідки ОСББ «Проспект Свободи 50» №29 від 21.07.2014 р. встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], разом з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно довідки ПАТ «Прикарпаттрансгаз» від 11.07.2014 р. №02/87 гр. [PERSON] займає посаду начальника газокомпресорної служби Ужгородського промислового майданчика. Середньомісячний заробіток [PERSON] станом на 01.07.2014 складає 16174,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. У відповідності до 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2014 - 30.06.2014 р. становить 1286 грн. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. (ст. 191 СК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини з моменту письмового звернення позивача до відповідача, а саме з 23 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків, відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров'я, матеріальне становище відповідача та позивача, а також те, що відповідач позов визнав, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з [PERSON], [INFO] слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання заяви і до настання дитиною повноліття, а спільну дитину - - [PERSON] слід залишити на виховані позивача.

Outcome: approved