Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 03.06.2020 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 24 942 грн. 31 коп., додаткових витрат на дитину в сумі 13 300 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2014 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2016 року у справі № 210/3490/19 шлюб між сторонами розірвано. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно Договору оренди житла № 0309 від 03.09.2019 року та Акту обстеження умов проживання № 43 від 24.02.2020 року складеного працівниками Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням № 231 від 05.03.2020 року Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації визначено місце проживання малолітньої [PERSON] . 15.09.2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу у справі № 210/3489/19 винесене рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 21 липня 2016 року і до повноліття дитини. На підставі виконавчого листа № 210/3489/16-ц від 15.09.2016 року виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Софіївським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрите виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач епізодично сплачував аліменти на утримання доньки. Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 1342-34/29 від 27.01.2020 року у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа № 210/3489/16-ц від 15.09.2016 року заборгованість становить 4 962,75 грн. Даний розрахунок відповідач не оскаржував, а отже він погоджується з висвітленою у довідці-розрахунку заборгованості інформацією. Відповідач не сплачував аліменти у період з грудня 2017 року по грудень 2018 року, за цей час заборгованість становила 18 038,23 коп. За цей період часу сума нарахованої пені становить 32 620,69 грн., а оскільки сума пені не може бути більше ніж заборгованість за вказаний період, то сума пені буде становить 15 133,85 грн. Також відповідач не сплачував аліменти у період з січня 2019 року по липень 2019 року, заборгованість за цей час становила 9 081,00 грн. Сума пені за цей період становить 7 913,00 грн. Не були отримані аліменти також за період з серпня по жовтень 2019 року. Заборгованість за цей період становить 4 837,00 грн., пеня за цей період часу становила 1 321,46 грн. За період з грудня 2019 року по 27 січня 2020 року заборгованість становить 2 816,50 грн., пеня становить 574,33 грн. Загальна сума пені складає 24 942,31 грн. Зазначено, що на час подачі позову дитина сторін по справі у дошкільному віці, тому виникла необхідність у підготовці дитини до вступу до шкоди. Державні дошкільні заклади наразі є переповненими і в першу чергу беруть на навчання дітей які зареєстровані у будинках за якими закріплені відповідні дошкільні заклади, тому у позивача була можливість влаштувати доньку тільки до недержавного дошкільного навчального закладу, з яким укладено договір. Щомісячно позивач витрачає на навчання дитини 3 800 грн. Загальна вартість оплачених послуг становить 26 600 грн., половина з якої підлягає стягненню з відповідача. З посиланням на норми ст. ст. 185, 196 СК України позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року справа була направлена для розгляду за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. 38, 39). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2021 року справа направлена за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 45). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 50-52). Ухвалою суду від 13.08.2021 року позовна заява [PERSON] залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 56). 17.09.2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 58-60). Ухвалою суду від 20.09.2021 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін; призначено проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі в судове засідання на 20.10.2021 року о 15 год. 30 хв. (а.с. 63). Ухвалою суду від 20.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про прийняття позовної заяви зі збільшеним розміром позовних вимог; прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів та додаткових витрат на дитину зі збільшеним розміром позовних вимог; оголошено перерву в судовому засіданні до 22.11.2021 року о 14.00 год.; сторонам по справі встановлено процесуальні строки для подання заяв з процесуальних питань у зв`язку з прийняттям заяви зі збільшеним розміром позовних вимог (а.с. 86). У зв`язку з надходженням 19.11.2021 року до суду клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про відкладення судового засідання (а.с. 93-98), в судовому засіданні 22.11.2021 року була оголошена перерва до 07.12.2021 року о 16.00 год. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов зі збільшеними позовними вимогами, надав пояснення, викладені у заявах. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Відзив на позов відповідачем надано не було. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу занаявними матеріалами. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому згідно положень частини 6 ст. 19, частини 4 ст. 274 ЦПК України, малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2014 року (а.с. 9). У шлюбі в сторін по справі [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у справі № 210/3490/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 13). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2020 № 231 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 26). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у справі № 210/3489/16-ц стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2016 року і до повноліття дитини (а.с. 11-12). На виконання вищевказаного рішення суду від 15.09.2016 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 05 жовтня 2016 року видано виконавчий лист № 210/3489/16-ц, який позивачем був поданий на примусове виконання (а.с. 15). Згідно Довідки про неотримання аліментів № 41, виданої 05.12.2018 року Софіївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] , згідно виконавчого листа № 210/3489/16-ц від 15.09.2016 року виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, - у період з 01.12.2017 року по 04.12.2018 року (а.с. 15). Відповідно розрахунку заборгованості по аліментах складеного головним державним виконавцем Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Костиря О.В. від 27.01.2020 року № 13.42-34/2938, заборгованість відповідача [PERSON] на підставі виконавчого листа № 210/3489/16-ц від 15.09.2016 року Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з грудня 2017 року станом на 27.01.2020 року становить у розмірі 4 962 грн. 75 коп. (далі - розрахунок заборгованості по аліментах, а.с. 16-16 зв.). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені у межах строку стягнення. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Такі правові висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі № 752/10763/14-ц, від 20.07.2020 року у справі № 362/4462/16. Відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. З вищевказаного розрахунку заборгованості убачається, що за період з 01.12.2017 року станом на 27.01.2020 року заборгованість відповідача по аліментам перед позивачем на утримання дитини становить у розмірі 4 962 грн. 75 коп. При цьому позивачем нарахована пеня у розмірі 24 942,31 грн. У зв`язку з цим ухвалою суду від 13.08.2021 року позов було залишено без руху, відповідно положень ст. 187 ЦПК України, з наданням позивачу строку для усунення недоліків для обґрунтування позовних вимог із зазначенням доказів на їх підтвердження; судом вказано, що розміри заборгованості по аліментах, згідно яких нарахована ціна позову, не відповідають розмірам заборгованості у доданій до позову довідці-розрахунку державного виконавця від 27.01.2020 року № 1342-34/2938, при цьому звернено увагу позивача, що розрахунок заборгованості пені по аліментам проводився виходячи із сум зазначених у графі «Сплачено», проте розмір аліментів належних до сплати зазначається у графі «Нараховано», та які у разі їх несплати в подальшому вважаються заборгованістю; у довідці-розрахунку від 27.01.2020 року загальна сума заборгованості станом на 27.01.2020 року складає 4 962,75 грн., проте розрахунок заборгованості позивачем здійснено із суми заборгованості, що перевищує її розмір зазначений у вказаній довідці, у зв`язку з чим наведені у позовній заяві доводи позивача, що на її думку є підставою для задоволення позовних вимог, не відповідають доданим до позову документам на їх підтвердження (а.с. 56). На виконання вимог ухвали суду представником позивача подана заява з наведенням розрахунків пені за несплату аліментів викладених у початково поданому позові без надання будь яких інших письмових доказів на їх підтвердження, у тому числі складеного державним виконавцем іншого розрахунку заборгованості по аліментам. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частин 1, 5 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частини 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки будь яких інших доказів щодо розрахунку заборгованості відповідача по аліментах сторонами по справі суду не надано та про такі заявлено не було, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи, що подані позивачем. За викладених обставин суд приймає до уваги поданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментах складений державним виконавцем від 27.01.2020 року (а.с. 16), відповідно якого відповідачем сплачено: у грудні 2018 року кошти у розмірі 18 038,23 грн., у липні 2019 року кошти у розмірі 9 081,00 грн., у жовтні 2019 року кошти у розмірі 7 160,25 грн. Враховуючи вищевказану довідку про неотримання аліментів від 05.12.2018 року, відповідно якої за період з 01.12.2017 року по 04.12.2018 року відповідач аліментів не сплачував (а.с. 15), та розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого у грудні 2018 року відповідачем сплачено кошти 18 038,23 грн., відповідач зобов`язаний сплатити пеню: за прострочення сплати аліментів за грудень 2017 року в сумі 1243,75 грн., яка за період прострочення з 01.01.2018 року по 30.12.2018 року, що включає 364 дні прострочення, становить у розмірі 4 527,25 грн. (1243,75 х 364 х 1%); за прострочення сплати аліментів за січень 2018 року в сумі 1346,50 грн., яка за період прострочення з 01.02.2018 року по 30.12.2018 року, що включає 333 дні прострочення, становить у розмірі 4 483,85 грн. (1346,50 х 333 х 1%), загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за грудень 2017 р. та січень 2018 складає у розмірі 9 011,10 грн.; за прострочення сплати аліментів за лютий 2018 року в сумі 1346,50 грн., яка за період прострочення з 01.03.2018 року по 30.12.2018 року, що включає 305 дні прострочення, становить у розмірі 4 106,83 грн. (1346,50 х 305 х 1%), загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за грудень 2017 р., січень та лютий 2018 року складає у розмірі 13 117 грн. 93 коп. При нарахуванні пені в подальшому за наступні місяці її розмір збільшується. Разом з тим, враховуючи положення частини 1 ст. 196 СК України, відповідно якої пеня стягується у розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі наявного боргу [PERSON] по аліментах станом на 27.01.2020 року в сумі 4 962,75 грн., як зазначено у довідці державного виконавця про розрахунок заборгованості. Тому позов у цій частині заявлених вимог слід задовольнити частково. У поданій заяві про збільшення позовних вимог позивач також просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину за Договором про надання освітніх послуг № 1/10 від 01.10.2019 року, посилаючись на те, що за цим договором після подачі позову позивач сплатила 04.09.2020 року 4 900 грн., 08.10.2020 року 4 900 грн.; також 08.10.2020 року позивач витратила на стоматологічні послуги доньки загальну суму 21 250 грн.; ще згідно Договору про надання послуг від 26.11.2020 року позивач сплатила за денний догляд за донькою 24.12.2020 року 3 685 грн., 11.01.2021 року 7 300 грн., 10.03.2021 року 7 373 грн., 11.04.2021 року 7 373 грн., 11.07.2021 року 7 373 грн. Загальна сума додаткових витрат становить 64 154 грн., з якої 50 % вартості - 32 077 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 68-70). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно частини першої ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з наданням дитині послуг дошкільної освіти у «групі повного дня» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Приватний заклад освіти «Початкова шкода «Еврика» - Приватний заклад дошкільної освіти «Наррybооk», відповідно укладеного між останнім та позивачем Договору про надання освітніх послуг від 01.10.2019 року, пунктами 4.1.2, 7.1 якого визначено, що оплата за надання послуг встановлюється у розмірі 3 800 грн., вступний внесок становить 2 000 грн., договір діє до 01.01.2020 року (а.с. 19-22). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті послуг по денному догляду за донькою, відповідно укладеного Договору про надання послуг з ФОП [PERSON] від 26.11.2020 року, пунктом 3.1 якого визначено сплата замовником виконавцю за надання послуг в розмірі 7 300 грн. щомісячно (а.с. 71-73). На підтвердження сплати коштів за укладеними договорами позивач надала копії квитанцій (а.с. 23, 24, 74-80). Проте матеріали справи не містять будь яких доказів на доведення факту неможливості влаштування дитини сторін по справі в державний дошкільний навчальний заклад на безоплатній основі. При цьому суд також враховує, що позивачем не підтверджено обставин того, що з відповідачем було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей щодо влаштування дитини на навчання у приватний дошкільній заклад, а також стосовно укладення договору про надання послуг по догляду за дитиною, вартості таких послуг. Вищевказані витрати за укладеними позивачем угодами не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, які пов`язані із розвитком відповідних певних здібностей дитини, її талантів тощо, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також позивачем надані квитанції до прибуткового касового ордера про сплату [PERSON] коштів ФОП [PERSON] від 11.09.2020 року № 588 на суму 12 150 грн. та від 11.09.2020 року № 589 на суму 9 100 грн. по оплаті стоматологічних послуг пацієнта [PERSON] , що загалом складає суму 21 250 грн. (а.с. 81). У зв`язку з цим суд вважає, що вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % понесених [PERSON] витрат на лікування дитини [PERSON] , а саме у розмірі 10 625,00 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави.

Outcome: partial