Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті її діда [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2003 року померла її баба [PERSON], а до кола спадкоємців увійшов її дід [PERSON], чоловік спадкодавця та вона [PERSON], онука спадкодавця, в порядку спадкування за правом представлення, оскільки її мати [PERSON] померла 23.04.1996 року. До складу спадкової маси увійшла зокрема право на земельну частку (пай), розміром 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) розташована на території [PERSON] сільської ради, право власності на земельну частку (пай) спадкодавця підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серія ЛВ № 7785 від 29.05.1997 року. Вказує про те, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], вона та дід проживали разом із нею, здійснювали догляд, а в подальшому організовували поховання, що підтверджується відповідною довідкою виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, і таким чином стверджує, що вони у рівних частках набули право на спадкове майно. 14.02.2005 року помер її дід [PERSON], до складу спадкової маси увійшло зокрема право на 1/2 частину земельної частки (паю), загальна площа якого становить 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який розташований на території [PERSON] сільської ради та був успадкований дідом після смерті його дружини [PERSON]. Однак за життя [PERSON] не встиг оформити своє право на спадкування у порядку, встановленому законом. Пояснює, що на момент смерті діда вона постійно проживала разом з ним, і таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що вона у повній мірі фактично прийняла спадщину за своїм дідом та бабою, і вступила в управління і розпорядження спадковим майном, а саме на земельну частку (пай), розміром 2,39 розташовану на території [PERSON] сільської ради в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право власності на земельну частку (пай) спадкодавцю підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серія ЛВ № 7785 від 29.05.1997 року. Наголошує на тому, що право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, однак оригінали такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію її права на спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у його відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.08.2003 року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 295088 виданим 04.08.2003 року [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. До кола спадкоємців увійшов дід позивача [PERSON], чоловік спадкодавця позивачка у цій справі, онука спадкодавця в порядку представлення, оскільки її мати [PERSON] померла 23.04.1996 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Пустомитівським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області. До складу спадкової маси увійшла зокрема право на земельну частку (пай), розміром 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) розташована на території [PERSON] сільської ради, право власності на земельну частку (пай) спадкодавця підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серія ЛВ № 7785 від 29.05.1997 року. Ці обставини також підтверджуються довідкою № 521 від 26.06.2015 року, виданою Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. На момент смерті спадкодавця позивачка та її дід [PERSON] проживали разом із нею, здійснювали догляд, а в подальшому організовували поховання, що підтверджується довідкою № 521 від 26.06.2015 року виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами України справ про спадкування від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були нами вчинені і ми з дідом у рівних частках по 1/2 набули право на земельної частки (паю), загальна площа якого становить 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який розташований на території [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. 14.02.2005 року помер дід спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-СГ №392895 від 27.06.2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області. До складу спадкової маси увійшло зокрема право на частину земельної частки (паю), загальна площа якого становить 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який розташований на території [PERSON] сільської ради та був успадкований дідом після смерті його дружини - моєї бабці [PERSON], право власності на земельну частку (пай) спадкодавця підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серія ЛВ № 7785 від 29.05.1997 року. Однак за життя [PERSON] не встиг оформити своє право на спадкування у порядку, встановленому законом. На момент смерті діда позивачка постійно проживала разом з ним, що зокрема підтверджується довідкою №522 від 26.06.2015 року виданою Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Про свою відмову від права на спадкування у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України позивач не заявляла і від свого права на спадкування не відмовлявся. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що [PERSON], фактично прийняла спадщину, вступила в управління і розпорядження спадковим майном, а саме правом на земельну частку (пай), розміром 2,39 розташовану на території [PERSON] сільської ради в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право власності на земельну частку (пай) спадкодавцю підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серія ЛВ № 7785 від 29.05.1997 року. Право на земельну частку підтверджено відповідним сертифікатом, однак оригінал таких було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені позивач змушена звертатися із цим позовом. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, а також того факту, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, вона фактично набула право власності на спадкове майно.

Outcome: approved