Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач в інтересах малолітнього звернулась до Полтавького районного суду з позовом до відповідача про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] який не дає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Туреччини дитини з матір'ю з метою його оздоровлення. В судове засідання позивач не з'явилась надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивачів проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідгно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] від якого [INFO] року народився син [PERSON], прізвище якого 10 листопада 2012 року змінено на «[PERSON]» у зв'язку з позбавленням його батька [PERSON] батьківських прав. Встановлено, що 25.06.2010 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 267. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], встановлено, що 20 серпня 2010 року позивачка [PERSON] вийшла заміж вдруге і Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб зі [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 960. Після реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER], встановлено, що 16 жовтня 2012 року позивачкою було змінено прізвище «[PERSON]» на її дівоче прізвище «[PERSON]». Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], малолітня дитина [PERSON] проживає та перебуває на утриманні [PERSON] та її чоловіка [PERSON]. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно довідки № 03/04/14, виданої ПП «Глобал-Турсервіс», встановлено, що 31травня 2014 року [PERSON] забронювала та оплатила для сім»ї в складі: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], тур до Туреччини , виліт з Києва 31.05.2014р., повернення до Києва 11 червня 2014р. , заявка № 473392, оператор туру ТТВК «ТУИ ВОЯЖ» [PERSON] заперечує проти тимчасового виїзду на оздоровлення за кордон його сина [PERSON] та відмовляється надати матері дитини [PERSON] нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини закордон. Відповідно до положень ч. 2 ст. 155 СК України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має грунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 статті 3 Конвенції про права дитини «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.» У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд, аналізуючи матеріали та норми чинного законодавства вважає, що така позиція батька [PERSON] шкодить інтересам неповнолітнього сина [PERSON] та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. У відповідності зі ст. 2 п.п. 1,4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України,» затвердженими Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995р. документами, що дають право на виїзд з України, в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон проїзний документ дитини. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене та наявні матеріали справи , суд вважає: відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - без підставною і за можливе надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України до Туреччини на оздоровлення у супроводі матері. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved