Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просили стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 28313,98 грн., за кредитним договором № б/н від 26.12.2012 року та судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження (а.с.44-45). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2018 року провадження у справі зупинено до визначення та залучення до участі у справі правонаступника після померлої [PERSON] (а.с.51-52). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2020 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.12.2012 року. Залучено правонаступника померлої [INFO] відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с.63-64). 23 липня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подали до Шевченківського районного суду м.Чернівці уточнену позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.12.2012 року. Обгрунтовували свої вимоги тим, що 26.12.2012 року [PERSON] отримала відповідно до укладеного договору б/н, кредит в розмірі 11414,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказували, що позичальник [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. В порушення норм законодавства та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. [INFO] позичальник, [PERSON] померла. Правонаступником померлої є відповідач [PERSON] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника беред Банком за кредитним договором № б/н від 26.12.2012 року становить 15387,69 грн., яка складається з 8665,31 грн. заборгованість за тілом кредиту та простороченим тілом кредиту, 3221,52 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 3200,86 грн. заборгованість з пені. З урахуванням уточнених позовних вимог посили стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15387,69 грн., за кредитним договором № б/н від 26.12.2012 року та судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 липня 2020 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги позивача АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] (а.с.161-162). 25 вересня 2020 року відповідачем [PERSON] спрямовано на адресу суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що 20.07.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з вказаним позовом до особи, яка на момент подачі позову померла і, що процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст.55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження по справі, а отже [PERSON] не набув цивільної процесуальної правоздатності у даному цивільному процесі. Вказує, що волі позивача щодо пред`явлення позову до правонаступника не вбачається і позивач не звернувся до правонаступника у встановлений законом строк. Недотримання встановлених передбачених ст.1281 ЦК України строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначає, що позивач дізнався 21 вересня 2018 року про смерть відповідача по справі [PERSON] , але позов до спадкоємця не пред`явив чим порушив вимоги зазначеної ст.1281 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», справу закрити, як таку що не підлягає розгляду в судах. 12 жовтня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» наділали на адресу суду відповідь на відзив в якому зазначили, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , який 03.02.2017 року оформив свої спадкові права на спадщину. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців до суду не суперечить приписам ч.2 ст.181 ЦК України. Кредитор не знав і не міг знати про місце відкриття спадщини. Банк звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці не маючи документу стосовно смерті позичальниці, тобто у встановлений ч.3 ст.1281 ЦК України. Вказують, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діяла до 08.2016 року, а позивач звернувся 13.07.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача Зюлковська Л.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 26.12.2012 № б/н оформленого на підставі Анкети-Заяви від 26.12.2012 року та Генерального договору про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 10000,00 гривень (а.с. 5-6). При цьому, судом встановлено, що з Генерального договору про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається підпису позичальника [PERSON] (а.с.6). Приватбанк вказує на те, що заборгованість позичальника станом на 14.05.2018 року становить суму в розмірі 28313,98 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8665,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6533,70 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 11254,23 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 1860,74 грн. (а.с.3-4). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.49). У зв`язку із смертю позичальника суду не представляється можливим перевірити факт укладання з [PERSON] саме кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, окрім як на підставі представлених позивачем належних та допустимих доказів по справі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першоюстатті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістомстатті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що 26.12.2012 року [PERSON] заповнила Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до зазначеної заяви [PERSON] отримала кредитну картку в валюті гривня, з кредитним лімітом 10000,00 (десять тисяч гривень), базова процентна ставка 30 % з розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. При цьому, Банком не надано доказів видачі картки, якої саме картки та строку її дії. Крім цього, відповідно до цієї заяви позичальник погодилася, що вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а також тарифами банку, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua, а також зобов`язалася виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг та регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на вказаному сайті. Суд дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не надано належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань по кредитному договору. Зокрема, позивачем не надано доказів отримання позичальником кредитної картки та відповідно кредитних коштів, не надано виписки про рух грошових коштів по картковому рахунку чи будь яких інших доказів безготівкого перерахування грошових коштів чи надання кредиту в готівкому вигляді. Крім цього, не надано доказів обгрунтованості кредитної заборгованості. Доводи зазначені позивачем у відповіді на відзив, що довідкою підтверджується отримання [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) згідно кредитного договору б/н від 26.12.2012 року картки № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня 08.2016 року, суд не приймає до уваги, оскільки представлена довідка, яка видана позивачем, не підтверджує факту видачі та відповідно отримання позичальником кредитної картки та відповідно кредитних коштів. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Разом з цим, суд прийшов до висновку, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.12.2012 року) до моменту звернення до суду із указаним позовом (10.07.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А тому, без надання суду належних та допустимих доказів укладення між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» кредитного договору чи договору приєднання з конкретними запропонованими відповідачу Умовами та Правилами банківських послуг, і за відсутністю в анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредиту, суми кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні підписані [PERSON] . Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (довідка про умови кредитування) у справі відсутня. Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви. З представлених матеріалів не вбачається якими картками і коли користувалась позичальник [PERSON] .. Отож, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то в Пам`ятці клієнта (довідці про умови кредитування) поряд зі змістом анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов. З урахуванням наведеного, позичальниця [PERSON] повинна була ясно, в передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Суд вважає, що позивачем не доведено виконання вищезазначених вимог закону. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність у справі кредитного договору від 26.12.2012 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку ані про момент укладання кредитного договору як такий, якщо на факті його укладання наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю момент і підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів. Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для пред`явлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи, судом немає можливості безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти позичальнику, зокрема, щодо відсотків, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору. З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із позичальником [PERSON] , суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] , як до спадкоємця позичальника, про стягнення заборгованості не знайшли свого підтвердження, вимоги не були належним чином обґрунтовані та не були доведені. У зв`язку з недоведеністю Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» обставин, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог, суд відмовляє у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 грудня 2012 року в сумі 15387,69 грн., саме за необгрунтованістю та не доведеністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.512-518, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 572-576, 610, 611, 612, 625, 1047-1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed