Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON], з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.02.2018 року (а.с.60), звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Відділ ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області, [PERSON], про визнання батьківства. Мотивував тим, що в період з липня 1997 року по травень 1998 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], після чого вони перестали підтримувати відносини, а позивач переїхав в інше місто. В липні 1998 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] В листопаді 2016 року [PERSON] запропонувала [PERSON] провести генетичну експертизу для встановлення батьківства своєї дочки [PERSON], [INFO], оскільки вона припускає, що [PERSON] може бути дочкою [PERSON], а не дочкою [PERSON], як зазначено в свідоцтві про народження [NUMBER] від 09.01.1999 року актовий запис № 16. Висновком Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 635 мб від 11.11.2016 року встановлено, зокрема, що [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] і ймовірність цього складає 99,9998%. Однак [PERSON] народилась під час перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON], у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду. На підставі наведенного просив суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], виключити з актового запису про народження [PERSON] запис про [PERSON], як батька дитини [PERSON], внести в актовий запис про народження [PERSON] відповідні зміни, а саме в графу батько записати [PERSON], знімивши прізвище з [PERSON] на [PERSON] та по батькові з [PERSON] на [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої просив справу слухати у відсутності представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Заслухавши представника позивача, свідків, враховуючи заяви відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Правилами глави 12 СК України. Визначення походження дитини. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 09.01.1999 року (а.с.3). Батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] народилась під час перебування в шлюбі [PERSON] з [PERSON] Згідно ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до висновку експертного дослідження № 635 мб Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11.11.2016 року, встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Біологічне батьківство [PERSON], [INFO] відносно [PERSON], [INFO], не виключається. Таким чином [PERSON], [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Ймовірність даної події складає 99,9998% (а.с.9-11). Відповідно до правил, зазначених у ст. 258 ЦК України для вимог про встановлення батьківства спеціальна позовна давність не передбачена. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки і її перебіг починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини у справі Расмуссен проти Данії визнавав, що встановлення строку подачі позову про оспорювання батьківства виправдано намаганню забезпечити правову визначеність у сімейних відносинах та захистити інтереси дитини. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача [PERSON], та вказала, що у 1997 році дочка познайомилась з [PERSON], вони зустрічались та жили як одна сім'я. Через деякий час він кудись поїхав, а у 2016 році вони зустрілись, та виявили схожість внучки на [PERSON], а згодом дізнались що батьком дитини [PERSON] є [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її рідною сестрою, підтвердила факт проживання [PERSON] та [PERSON] у 1997 році, оскільки вони разом проживали у батьків. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. З матеріалів справи встановлено, що дитина має прізвище «[PERSON]», із заяви відповідача [PERSON] вбачається, що вона позов [PERSON] визнала повністю. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни прізвища та по батькові дитини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved