Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого законного представника [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Остання зазначила, що її син [PERSON], є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Приберегова, 27, с. Ліщин, Житомирський район, Житомирська область, в якому зареєстрована та проживає відповідач. Повідомила, що відповідач перешкоджає [PERSON] користуватися та розпоряджатися його власністю. На прохання звільнити житло відповідач не реагує. У звязку з наведеним просить усунути малолітньому [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин, вул. Приберегова, 27, та виселити [PERSON] з вказаного будинку. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю. Зазначив, що один лише факт проживання відповідача у належному позивачу будинку не свідчить про створення перешкод позивачу в користуванні майном. Також зауважив, що відповідач зареєстрована в спірному житловому будинку з 05 жовтня 2010 року за згодою попереднього власника - [PERSON], який помер 23 квітня 2015 року (а.с. 194). У судове засідання зявилися сторони та їхні представники. Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 200, 221). У судовому засіданні законний представник позивача та її представник підтримали свої вимоги, обгрунтовуючи їх тим, що відповідач втратила право користування будинком після смерті свого чоловіка, який був власником належного наразі [PERSON] будинку. Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач зареєстрована в спірному житловому будинк за згодою попереднього власника та не створює перешкоди в користуванні майном. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, встановив такі факти і відповідні правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], інтереси якого як законний представник в силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України представляє його матір - [PERSON] (а.с. 4), на підставі договору дарування від 01 червня 2017 року (а.с. 12) є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Приберегова, 27, с. Ліщин, Житомирський район, Житомирська область. Відповідач перебувала в шлюбі з померлим 23 квітня 2015 року [PERSON] (а.с. 196, 197), який, як встановлено під час розгляду справи, був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Приберегова, 27, с. Ліщин, Житомирський район, Житомирська область. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Зазначена правова позиція також висловлена Верховним судом України від час розгляду справи № 6-158цс14. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). З огляду на наведене, суд зазначає, що оскільки право користування житловим будинком, є похідними від прав самого власника, відповідач, як колишній член сім'ї попереднього власника будинку, після смерті власника втратила право користування цим жилим приміщенням, а тому, у звязку з тим, що проживання відповідача в будинку на даний час чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved