Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] сільська рада Золотоніського району Черкаської області звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] грошові кошти в сумі 33\~191,66 грн., які останній отримав без достатніх правових підстав та 9\~246,56 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі заяви [PERSON], у відповідності до ч.2 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», останньому у період із грудня 2015р. по квітень 2016р. було виплачено грошові кошти в сумі 33\~191,66 грн. 08.12.2015р. відповідач став на облік у Золотоніському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України, у звязку з чим втратив право на отримання виплат із сільського бюджету, однак позивача про це не повідомив та продовжував отримувати вказані кошти. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 11.01.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 29.01.2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де він заперечує проти задоволення позовних вимог, які мотивує тим, що позивачем до даних правовідносин невірно застосовані норми Цивільного кодексу України, оскільки, на його думку, мова йде про виплату заробітної плати, тому мають бути застосованими норми Кодексу законів про працю, відповідно до яких не передбачено стягнення зайво виплачених сум заробітної плати з отримувача, та відшкодування яких пропонує здійснити за рахунок бухгалтера. Крім того, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 08.02.2018р. Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] звільнений із посади Софіївського сільського голови 06.11.2015р. у звязку із закінченням повноважень (рішення [PERSON] сільської ради № 1-15/УІІ від 06.11.2015р.), саме з цього дня трудові відносини між ним та сільською радою припинились та він перестав отримувати заробітну плату з місцевого бюджету с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області. Грошові кошти в розмірі середньомісячної заробітної плати, які відповідач отримував у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не є заробітною платою, а відносяться до гарантійних виплат, які не регулюються нормами трудового законодавства, у звязку з чим застосовано норми Цивільного кодексу України. Вказані виплати здійснювались у відповідності до розпоряджень Софіївського сільського голови. Трудову книжку [PERSON] було повернуто після звільнення, за його зверненням, у відповідності до вимог трудового законодавства. Нормативно - правові акти, які б вказували на те, що трудова книжка повинна зберігатись у роботодавця при здійсненні останнім виплат грошових коштів, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» відсутні. Жодних повідомлень, у тому числі усних, про те, що відповідач став на облік в Золотоніському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області та отримує пенсію по інвалідності, до [PERSON] сільської ради від нього не надходило, у звязку з чим він отримував як пенсію, так і виплати із місцевого бюджету, що свідчить про його недобросовісність. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Як вбачається із рішення І сесії VІІ скликання [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 06.11.2015р. № 1-15/ VІІ, [PERSON], сільського голову, звільнено із займаної посади в звязку з закінченням повноважень з 06.11.2015 року. У заяві на імя сільського голови від 29.10.2015р. [PERSON] просить виплатити йому середньомісячну заробітну плату згідно закону «Про місцеві вибори» за 6 місяців з дня звільнення, та одноразову матеріальну допомогу згідно чинного законодавства. Частиною 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у звязку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Розпорядженням Софіївського сільського голови № 40 від 17.12.2015р. постановлено здійснювати щомісячну (грудень-квітень) виплату бувшому сільському голові [PERSON] грошових коштів в сумі середньомісячної заробітної плати. Із довідки про середню заробітну плату вбачається, що [PERSON] за період із 08.12.2015р. по 01.05.2016р. виплачено 33\~191,66 грн. Із повідомлення Золотоніського обєднаного УПФУ Черкаської області № 1276/10 від 17.02.2017р. вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у Золотоніському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області з 08.12.2015р. та отримує пенсію по інвалідності. Оскільки 08.12.2015 [PERSON] став на облік в Золотоніському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, у звязку з чим, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», втратив право на виплату середньомісячної заробітної плати, однак про даний факт сільську раду не повідомив, про що свідчить відсутність записів у журналі обліку вхідної кореспонденції, та продовжував отримувати як пенсію так і виплати із сільського бюджету, що свідчить про його недобросовісність. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено договором. У відповідності до вимог ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку, що є в матеріалах справи, загальний розмір процентів, які повинен сплатити [PERSON] на користь [PERSON] сільської ради, за користування чужими коштами, станом на 01 грудня 2017 року, становить 9\~246,56 грн. Суд, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, зважаючи на те, що підстава перерахування грошових коштів [PERSON] відпала 08.12.2015р., з моменту постановлення останнього на облік в органах ПФУ, вважає, що відповідач отримав майно (грошові кошти) [PERSON] сільської ради без правової підстави, тобто збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, у звязку з чим стягує з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 33\~191,66 грн. з урахуванням процентів за користування ними в сумі 9\~246,56 грн. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на необхідність застосування норми Кодексу законів про праця до спірних правовідносин, оскільки грошові кошти в розмірі середньомісячної заробітної плати, які відповідач отримував у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не є заробітною платою, а відносяться до гарантійних виплат, які не регулюються нормами трудового законодавства, у звязку з чим застосовуються норми Цивільного кодексу України. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, тому суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1\~600 грн.

Outcome: approved