Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач в вересні 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів за минулий час. В обґрунтування позову вказує, що 01.09.2006 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] ,який проживає разом із матір`ю. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що відповідач працює та має фінансову можливість утримувати малолітнього сина, однак гроші надає нерегулярно, а саме надавав кошти на утримання дитини у вересні, жовтні, грудні 2019 року, у 2020 році - у січні, лютому, серпні. Враховуючи вище викладене, посилаючись на ст.ст.77, 180-182, 191 СК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти за минулий час в розмірі 22 100 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. Відповідач 20.11.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, окрім того просив відмовити у стягнення аліментів за минулий час та зменшити витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В мотивування поданого відзиву зазначає, що викладені обставини у позовній заяві не відповідають дійсності оскільки він приймає участь у вихованні, наданні фінансової та іншої підтримки своєму синові. Вказує, що з березня по серпень 2020 року малолітній син проживав з його батьками в с.Веселе, Криворізького району, Дніпропетровської області. Вказує, що ані усних, ані письмових домовленостей відносно розміру сплати аліментів на утримання сина між сторонами не було, відповідач надавав кошти на утримання дитини добровільно. Зазначає, що на даний час має скрутне матеріальне становище, оскільки має на утриманні дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та малолітню доньку [PERSON] , також введений в країні карантин зменшив розмір його доходів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з мотивів викладених у відзиві. Заслухавши думку представника позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №543. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2010 року (а.с.5), який проживає разом з матір`ю. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, враховуючи, відсутність доказів, щодо обмежень у працевлаштуванні за станом здоров`я, та оскільки дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, в ході судового розгляду не встановлено. Натомість, в стягненні аліментів за минулий час суд вважає за доцільне відмовити, оскільки позивач не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно квитанції №19 від 15.09.2020 року позивач сплатила кошти за отримання правової допомоги в розмірі 4000 грн. (а.с.15). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та беручи до уваги положення ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial