Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на її користь аліментів на утримання непрацездатної матері в розмірі по 1/4 частині з кожного з усіх видів їх доходів (заробітків), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є ветераном праці, на теперішній час отримує пенсію за віком, розмір якої складає з січня 2021 року - 3267,16 грн., інших доходів не має, вона проживає одна та має тяжкі захворювання, а саме ішемічну хворобу серця: діфузорний кардіосклероз, порушення функцій суглобів ІІ-ІІІ ступенів, в зв?язку із чим потребує постійного лікування. Позивач неодноразово зверталась до своїх дітей з проханням надати їй хоча б якусь матеріальну допомогу, однак відповідачі відмовляються від надання будь-якої матеріальної допомоги. На підтримання життєдіяльності та лікування позивач потребує постійної матеріальної допомоги. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки та копій документів за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, конверт разом з судовими документами, направлений за адресою: [ADDRESS] , повернувся до суду, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки та копій документів за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, конверт разом з судовими документами, направлений за адресою: [ADDRESS] , повернувся до суду, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, суд вважає, що відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились в судове засідання без поважних причин та не повідомили про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавали, представник позивача не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Позивач [PERSON] народилась [INFO] в с. Усть-Куда, Іркутського району, Іркутської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України /а.с.5/. Відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бюро запису актів громадянського стану Іркутської області від 25 грудня 1956 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Мелітопольського міськвиконкому 28 вересня 1993 року, копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Мелітопольським МВ УМ ВС України в Запорізькій області 14 травня 2002 року /а.с. 6-7/. Відповідач [PERSON] отримує пенсію за віком, що підтверджується доданою до позовної заяви копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 22.03.2017 року /а.с.9/. Відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським РАЦС м. Іркутськ 07 березня 1958 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00028443948 від 06 листопада 2020 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Шосткинського райвиконкому Сумської області 01 серпня 1990 року та копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Мелітопольським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 12 липня 2011 року /а.с.9-10/. Відповідач [PERSON] , [INFO] є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується копією довідки про народження № А-04504, виданого відділом по м. Іркутську служби записів актів цивільного стану Іркутської області 16 грудня 2020 року (щодо підтвердження дошлюбного прізвища) та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00029138892 від 05 січня 2021 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] мешкає одна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки з місця проживання, виданої головою квартального комітету №82 від 01.01.2021 року /а.с.12, звор. стор./. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 07 травня 1996 року [PERSON] є ветераном праці /а.с.13/. Згідно копії довідки про доходи №7225 9122 2602 4213 від 26.01.2021 року [PERSON] перебуває на обліку в Мелітопольському об?єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за період з 01.01.2020 року по 31.02.2021 року - 35 440,09 грн., а саме з січня 2020 по березень 2020 - 2229,17 грн. щомісячно, в квітні 2020 - 2729,17 грн., з травня 2020 по серпень 2020 - 2829,17 грн. щомісячно, з вересня 2020 по листопад 2020 - 2857,47 грн. щомісячно, в грудні 2020 - 2867,16 грн. та в січні 2021 - 3267,16 грн. /а.с.14/. Також позивач отримує субсидію на оплату комунальних послуг, в другому кварталі 2020 року вона отримала 1007,30 грн., а в третьому кварталі 2020 року - 424,92 гривні, що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 2181/W6008 від 28.01.2021 року /а.с.14, звор.стор/. Інших доходів позивач [PERSON] не отримує, що підтверджується доданою до позову копією довідки про відсутність індивідуальних відомостей про особу від 26.01.2021 року /а.с.15/. Відповідно до копії довідки, виданої КНП «Центр медико-санітарної допомоги №2» від 26.01.2021 року, [PERSON] встановлено діагноз «Ішемічна хвороба серця: діфузорний кардіосклероз. Порушення функції суглобів II - ПІ ступенів. Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ступеню. Цереброастенічний синдром ІІ-ІІІ ступенів з частковим порушенням когнітивних функцій. Потребує постійного лікування /а.с.15, звор.стор./. Статтею ст. 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов?язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. З вимог ч.1 ст. 172 СК України вбачається, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи, а також особи, які мають право на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до закону. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. СК України не визначений мінімальний розмір аліментів на утримання непрацездатних батьків. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму у 2021 році для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2021 року - 1769 грн.; з 1 липня 2021 року - 1854 грн.; з 1 грудня 2021 року - 1934 грн. Щомісячний розмір пенсії [PERSON] перевищує розмір прожиткового мінімуму на 2021 рік для осіб, які втратили працездатність. Проте, в постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, судом встановлено, що позивач є ветераном праці, пенсіонеркою, а отже непрацездатною особою, знаходиться у віці 88 років та має важкі захворювання, в зв?язку із чим потребує постійного лікування, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі, які є її дітьми, не надають. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримання непрацездатної матері та застосування норми ст. 204 СК України судом, під час розгляду справи, не встановлено. Доказів того, що відповідачі не можуть надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатної матері, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи, що позивач, хоча і отримує пенсію розмір, якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб та субсидію на сплату комунальних послуг, однак інших доходів немає, мешкає сама, в зв?язку з чим, суд допускає, що позивач несе витрати на продукти харчування, ліки та речі, вартість яких значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, разом з тим, позивачем не доведено розміру понесених витрат на лікування, а тому, з урахуванням вимог ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд вважає, що той розмір аліментів, про який позивач просить в позовних вимогах є значно завищеним. Тому, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти у розмірі по 1/12 частини з кожного з усіх видів заробітків (доходів), щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно та вважає, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для поліпшення матеріального становища позивача. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд також вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, на підставі ст. 430 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, до позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору буде становити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 270 гривень 00 копійок. Оскільки, позивач при звернені до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 гривень 00 копійок по рівну з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial