Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач в березні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати наказ про його цього звільнення від 25.02.2020 року на поновити його на роботі; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 16.08.2019 року працював в Дитячо-юнацькій спортивній школі зимових видів спорту (надалі ДЮСШ) на посаді тренера викладача. Наказом директора ДЮСШ від 25.02.20220 року його звільнено з займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України за вчинення аморального поступку не сумісного з продовженням даної роботи (нанесення травм під час тренування спортсмену). З даним наказом про звільнення він не згоден, як незаконним, порушено вимогу щодо службового розслідування, невчасне інформування про прийняті накази, а також відсутність травм у спортсмена. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ від 25.02.2020 року № 12-к, поновити його на посаді, стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 30.08.2019р. по 24.02.2020р. в сумі 33 061,00грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2020р. по 27.01.2021р. в сумі 53 388грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 30.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] вчинив аморальний поступок під час виконання ним своїх посадових обов`язків, а саме: здійснив удар клюшкою по шайбі в спину свого вихованця, що завдало останньому фізичною болю та емоційного потрясіння, фактично скомпрометував себе перед вихованцями, їх батьками, колегами по роботі та втратив тим самим авторитет. Такий вчинок позивача є несумісним з виховною функцією тренера-викладача, що унеможливлює продовження ним роботи з займаною посадою. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2020 року витребувано докази. Ухвалами суду від 05.05.2021 року та 16.11.2021 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку - залишено без розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити посилаючись на те, що [PERSON] є тренером воротарів. 14.01.2020 року, під час тренувань воротарів на одній половині поля, він з вихованцями набивали удари шайбою, коли з іншого кінця поля, спортсмен іншого тренера, виїхав на половину поля, де вони здійснювали тренування та потрапив у зону удару шайбою випадково. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на спричинення тренером [PERSON] спортсмену дитині тілесних ушкоджень, фізичного болю в пориві агресії, висловлювання нецензурною лайкою, що виключає подальшу роботу на посаді тренера. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ДЮСШ на посаді тренера-викладача з хокею з шайбою з 16.08.2019 року про що свідчить запис в трудовій книжці [NUMBER] , наказ № 32-к від 14.08.2019 року.( а.с.11,120) [PERSON] 15.01.2020 року звернувся до директора ДЮСШ з заявою в якій просив з`ясувати обставини та вжити заходи з підстав того, що тренер [PERSON] 14.01.2020 року, під час тренування в пориві гніву вдарив по шайбі, яка попала в його сина - [PERSON] в частину ребер. Дитина отримала психологічний та фізичний біль. Тренер не забажав пояснювати ситуацію або вибачитися.(а.с.29) Наказом директора ДЮСШ Філіппова М.Ю. від 16.01.2020 року № 3-осн відсторонено [PERSON] тренера-викладача з хокею з шайбою від тренувальних занять з 16.01. по 16.02.2020 року в зв`язку із нанесенням травми під час тренування спортсмену [PERSON] . В пункті 2 наказу зазначено про не нарахування заробітної плати [PERSON] на час відсторонення від тренувальних занять ( а.с.32) Наказом директора ДЮСШ Філіппова М.Ю. від 16.01.2020 року № 4-осн створено комісію для проведення службової перевірки по факту нанесення травми під час тренування спортсмену відділення хокею з шайбою. На час проведення службової перевірки ( а.с.33) Актом від 16.01.2020 року зафіксована відмова позивача від отримання вищезазначених наказів. (а.с.34) Наказом директора ДЮСШ Філіппова М.Ю. від 14.02.2020 року № 6-осн скасовано п. 2 наказу від 16.01.2020 року № 3-осн про не нарахування заробітної плати [PERSON] на час відсторонення від тренувальних занять, нарахувати та виплатити заробітну плату [PERSON] за період відсторонення .(а.с.35) Наказом директора ДЮСШ Філіппова М.Ю. від 14.02.2020 року № 7-осн продовжено термін службової перевірки строком на 10 днів та продовжено дію відсторонення на період службової перевірки.(а.с.36) Актом від 20.01.2020 року зафіксована відмова позивача від надання письмових пояснень за фактом нанесення травм під час тренування спортсмену [PERSON] , 2012 року народження. (а.с.37) Відповідно до акту службової перевірки № 2 від 24.02.2020 року : факт нанесення травми під час трестування спортсмену [PERSON] та порушення пунктів 1.2, 3.4, 3.5 Посадової інструкції тренера - викладача ДЮСШ із зимових видів спорту доведено. Запропоновано звільнити [PERSON] з посади тренера-викладача з 25.02.2020 року на підставі п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а.с.38-39) В службовій перевірці не зазначене та до матеріалів прави не додано медичного обстеження спорцмена, який отримав травму. Відповідно до наказу директора ДЮСШ від 25.02.2020 року № 12-к [PERSON] було звільнено з посади тренера-викладача з хокею з шайбою за вчинення ним , як працівником, який виконує виховні функції, аморального поступку ( нанесення травм під час тренування спортсмену [PERSON] ) на підставі п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України.(а.с.5) Згідно п.1.2; 3.4, 3.5 Посадової інструкції тренера викладача ДЮСШ із зимових видів спорту тренер-викладач повинен мати високі моральні якості;, забезпечувати охорону життя і здоров`я учнів-спортсменів під час навчально-тренувального процесу, несе персональну відповідальність за життя та здоров`я вихованців під час навчально-тренувальних занять, змагань та інших спортивно-масових заходів; оперативно повідомляти керівників школи про кожен нещасний випадок, приймати заходи надання першої долікарської допомоги.(а.с.121-122) Відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську; гідність тощо. Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки. За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Частиною 1 статті 76ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду трудових спорів» №9 від 06.11.1992 (із змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3ст.41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей148,149 КЗпПпро строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнане правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Суд звертає увагу на те, що поняття аморального проступку законодавство не розкриває. Підходи до тлумачення норм моральності можуть бути різноманітними і перебувати в залежності від безлічі факторів. Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника. Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпПє не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, суд з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надає оцінку і встановоює, чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Надаючи оцінку правомірності підстав звільненням позивача з посади тренера ДЮСШ за аморальний поступок суд звертає увагу на те, що факти викладені в службовому розслідуванні не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, адже дитина, в яку попала шайба опинилася в зоні тренувань іншої команди та отримала удар випадково. Отже судом не встановлено аморальності в діях [PERSON] , який за своїм характером несумісний із продовженням роботи на займаній посаді. Доводи представників відповідачів про висловлювання позивачем нецензурною лайкою не знайшли свого підтвердження дослідженими матеріалами справи та не містяться в пояснення опитуваних під час службової перевірки осіб. Випадкове отримання спортсменом удару шайбою в зоні тренувань іншої команди не може трактуватися як вчинення [PERSON] аморального проступку, який в силу вимог законів та трудового контракту виконував виховні та педагогічні функції. Враховуючи наведене, суд вважає, що звільнення [PERSON] на підставі пункту 3 ч. 1 статті 41 КЗпП України відбулось без достатніх правових підстав, оскільки відповідачем, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не надано достатніх та беззаперечних доказів вчинення аморального проступку позивачем Суд не приймає до уваги заяви представника відповідача про допит свідків, оскільки вона заявлена на стадії судового розгляду після дослідження письмових доказів та не відповідає вимогам ч.4 ст. 93 ЦПК України. За таких обставин суд повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, зібрані докази , дійшов висновку про задоволення позовних вимог а саме: скасування наказу № 12-к від 25.02.2020 року та поновити [PERSON] на посаді тренера-викладача.

Outcome: approved