Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач, Автогаражний кооператив «Велозаводська» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Кимлик Наталія Іванівна про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS] недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 3 лютого 2016р. між позивачем - Автогаражним кооперативом «Велозаводська» та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким продавець АГК «Велозаводська» передав у власність покупцю [PERSON] нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS]. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кимлик Н.І.. Як зазначив позивач, після укладання зазначеного договору з'ясувалось, що вказані нежитлові приміщення на момент укладання договору не належали позивачу на праві власності на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2009р. та постанови Вищого господарського суду України від 23.02.2010р., якими скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2008р. про визнання права власності на відчужений об'єкт за продавцем, а тому не могли бути відчуженими. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу від 03.02.2016р. нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS] недійсним підтримала, та просила позов в даній частині задовольнити на підставі наданих доказів. Проте, в ході судового розгляду представник позивача від позовної вимоги щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності вказаних нежитлових приміщень на ім'я [PERSON] відмовилась. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за АГК «Велозаводська» на спірні нежитлові приміщення було прийнято та зареєстровано 27.10.2008р. та відповідно до вимог чинного законодавства України та відсутня інформація про заборону відчуження, тобто на момент укладання договору купівлі-продажу не існувало правових підстав для відмови в укладанні такого договору, просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Кимлик Н.І. в судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою просить розглянути справу за її відсутністю та винести рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст. 27 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.02.2016 року між АГК «Велозаводська» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS]. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кимлик Н.І.. Відповідно акту прийому-передачі, засвідченого приватним нотаріусом ХДНК Кимлик Н.І., від 03.02.2016 року АГК «Велозаводська» в особі голови правління [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу передав у власність [PERSON] нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 03.02.2016р., предмет договору, а саме нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS], належать продавцю - АГК «Велозаводська» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2008 року, справа № 40/184-08, вх.. № 7042/4-40.. Прво власності на предмет договору зареєстровано 27.10.2008р. Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 25191673, номер запису: 8701 в книзі :1. Проте, як встановлено матеріалами справи, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2009р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2010р., скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2008р. яким визнано право власності за АГК «Велозаводська» на частину будівлі літ. «А-2» загальною площею 135,4 кв.м по вул.. Велозаводській, 33 у Фрунзенському районі м. Харкова. Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК) (1618-15), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Тобто, на час укладення спірного договору рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2008 року про визнання права власності за АГК «Велозаводська» на спірні нежитлові приміщення було скасовано, але не була скасована державна реєстрація права власності за АГК «Велозаводська». Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, аналіз змісту норми абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України свідчить про те, що з моменту набрання законної сили Постановою Харківського апеляційного господарського суду України від 24.06.2009р. та Постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2010р. (справа № 40/184-08), - право власності АГК «Велозаводська» на нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 25191673) було припинено. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відтак, невідповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є підставою недійсності правочину. Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, на підставі положень частини 1 статті 203 ЦК України суд вбачає підстави для визнання оскаржуваного в даній цивільній справі договорукупівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS] від 03.02.2016 року, укладених між Автогаражним кооперативом «Велозаводська» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] від позовної вимоги щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] відмовилась. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України суд постановлює ухвалу про закриття провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. ст. 88,89 УПК України.

Outcome: approved