Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

позивач - Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором б/н від сумі 134518 грн 40 коп. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого, станом на 31 липня 2020 року, його заборгованість за договором № б/н від 10 грудня 2012 року складає 273156 грн 33 коп. У матеріалах справи наявна заява представника позивача (а.с.54), згідно якої представник позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідачки надав відзив, згідно якого позову не визнає, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість виникла більш як три роки тому. Справу просить розглянути без його участі та без участі відповідачки. Дослідивши та оцінивши докази у справі суд встановив, що заочним рішенням Зборівського районного суду від 26 листопада 2020 року у цивільній справі №599/2278/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту , позовні вимоги задоволено в повному обсязі, вирішено стягнути з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 134518 грн 40 коп. за кредитним договором № б/н від 10 грудня 2012 року та 2102 грн. 00 коп. судового збору. Відповідачка подала заяву про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Зборівського районного суду від 16 червня 2021 р. дане рішення скасовано та призначено справу до нового судового розгляду. Встановлено, що 10 грудня 2012 року відповідачкою підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої на ім`я відповідачки оформлено картку «Універсальна». Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31 липня 2020 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором № б/н від 10 грудня 2012 року, процентами за користування кредитом та штрафними санкціями, складає 273156 грн 33 коп., а саме: 1085 грн 14 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 264921 грн 19 коп. - заборгованість за відсотками ; 7150 грн 00 коп. - заборгованість по пені Позивач просить стягнути частину суми заборгованості за кредитом, а саме 134518 грн 40 коп., яка складається з наступного: 1085 грн 14 коп. заборгованості за кредитом та 133433грн 26 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом з 10 грудня 2012 року по 30 жовтня 2018 року . Однак у вказаній вище анкеті - заяві розмір кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та не визначено розмір неустойки. Так само анкета заява не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту Долучені до матеріалів справи позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання батьківських послуг не містять дати документу та підпису відповідача (а.с.19-46). Порядок та форма укладення правочинів, в тому числі кредитного договору визначається Цивільним кодексом України (ст.ст. 207, 626, 627, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України). Зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У позовній заяві позивач вказує, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України стосовно того, що підписана сторонами анкета - заява є договором приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Тарифів Банку. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу ст.ст. 551, 1054, 1055 ЦК України в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка визначаються сторонами в письмовому договорі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як було зазначено вище відсутні докази того, що відповідач належним чином ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг Приватбанку та Тарифами Банку і що саме ці документи зрозумілі і погоджені відповідачем при підписанні анкети-заяви. Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначивши про неможливість з вищевказаної підстави застосування до спірних правовідносин вимог ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з договору приєднання. Тому, вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд визначає наступне: відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови). Враховуючи, що підписана відповідачкою анкета-заява не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, узгоджених умов щодо збільшення строку позовної давності, суд вважає, що моментом перебігу позовної давності за вказаним договором є момент, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто моменту останнього платежу по кредиту. Аналагічна позиція висловлена у постанова КЦС ВС від 15.01.2021 у цивільній справ №494/366/19 (61-2084св20). З огляду на заначене у даних правовідносинах підлягає застосуванню загальний трирічний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, останній платіж по кредиту та відсотках відповідачкою здійснено 18 лютого 2013 року. Даний позов пред`явлено до суду 25 жовтня 2020 року (дата поштового відправлення), тобто поза межами встановленого законом строку звернення до суду. Враховуючи вказане у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача в межах, ним понесених.

Outcome: dismissed