Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 14 березня 2014 року в сумі 8 425,90 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АК КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 14 березня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були наданні йому для ознайомлення в письмовій формі. Копія «Умов та правила надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності також надається копія наказу Банку про їх затвердження. Банк вважає, що підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 20 липня 2020 року складає 8425,90 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту в тому числі простроченому. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадщину після померлого [PERSON] прийняв його сина та відповідач у справі [PERSON] , отримавши у спадок житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . 17 січня 2018 року Банком була направлена претензія кредитора до Каланчацької державної нотаріальної контори. Відповідач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] в силу положень ст. 1281 ЦК України, повинен сплатити Банку в межах вартості спадкового майна заборгованість за кредитним договором. Однак, вимогу Банку про сплату заборгованості відповідачем не виконано, заборгованість не сплачена, тому Банк змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами строщеного провадження. Представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з позовом надав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. 24.05.2021 р. АТ КБ «ПриватБанк» уточнив позовні вимоги та просив стягнути кредитну заборгованість в розмірі 8452,90 грн. та судові витрати з відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість надіслав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову заперечує. У встановлений судом строк відповідачем [PERSON] надано суду відзив на позов в якому просить відмовити в його задоволені та стягнути з позивача понесенні ним витрати на правову допомогу в сумі 10 390 грн.. В обгрунтування свої вимог відповідач зазначає, що Банком пропущено строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців визначені ст. 1281 ЦК України, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням. Поряд з цим, відповідач зазначає, що представник Банку посилаються на стару редакцію ч. 3 ст. 1281 ЦК України, яка діяла до внесення змін Законом № 2478-VIII від 03 липня 2018 року. Крім того, нотаріусом не повідомлялося йому вимоги Банку та про існування заборгованості. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на відзив в якому зазначає, що строк звернення з вимогою про стягнення боргу Банком не пропущено, оскільки Банк звернувся до нотаріальної контор з претензією в межах строків визначених ст. 1281 ЦК України. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АК КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 14 березня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість, яка, як вказує позивач станом на 20 липня 2020 року складає 8425,90 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту в тому числі простроченому. Однак,суд вважає за доцільне при визначені розміру заборгованості за кредитним договором враховувати розмір заборгованості, який був на момент смерті боржника, тобто станом на вересень 2017 року. Згідно виписки Банку розмір заборгованості за кредитом станом на вересень 2017 року становить 7 980,56 грн.. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі статтями 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є такими, що нерозривно пов`язано з його особою, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. Спадщину після померлого [PERSON] прийняв його сина та відповідач у справі [PERSON] , отримавши у спадок житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України (в редакція яка діяла на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. 17 січня 2018 року Банком була направлена претензія кредитора до Каланчацької державної нотаріальної контори на суму боргу 8 129,27 грн.. 20 січня 2018 року претензія Банку надійшла до нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу на підставі вимог Банку. 14 квітня 2018 року представнику відповідача [PERSON] [PERSON] повідомлено про вимоги кредитора -ПриватБанку та про суму заборгованості спадкодавця перед банком. Таким чином, з огляду на викладене, твердження відповідача про не повідомлення йому нотаріусом про існування заборгованості спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. 06 травня 2020 року Банком направлено відповідачу лист -претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 8 129,27 грн., яка залишена без задоволення. Відповідач стверджує, що Банком пропущено строки визначені ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Однак, суд вважає, що дані посилання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи з огляду на наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 11 липня 2018 року № 495/1933/15-ц роз`яснив як кредитор може реалізувати право на пред`явлення воїх вимог до спадкоємців. У вказаній постанові Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Суд вважає, безпідставним посилання посиланням відповідача на ту обставину, що представник Банку невірно посилаються на стару редакцію ч. 3 ст. 1281 ЦК України, яка діяла до внесення змін Законом № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, оскільки саме ця редакція статті діяла на час відкриття спадщини, тому і підлягає застосуванню судом. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а вимога-претензія Банку надійшла до нотаріуса 20 січня 2018 року, тобто в межах строків визначених ст. 1281 ЦК України. Виходячи з зазначеного, відповідач відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України, прийняв спадщину, позивач пред`явив вимоги до спадкоємців боржника своєчасно, у встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України строк, тому має право на стягнення з відповідача на свою користь всієї суми боргу, яка виникла на час смерті спадкодавця та становить 7 980,56 грн., але в межах вартості одержаного у спадщину майна. При цьому, суд враховує, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Відповідачем, як спадкоємцем, не надано суду доказів вартості успадкованого майна, однак суд враховує ту обставину, що до складу спадщини входить нерухоме майно, а розмір заборгованості за кредитом не значний та становить 7 980,56 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача вказану суму на корить банку, але в межах вартості одержаного у спадщину майна. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою ст. 141 ЦПК України, шляхом, стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2102,00 грн.. Вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу в силу положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial