Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач по справі її чоловік. Від спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Син постійно проживає з нею і перебуває з дня свого народження на її повному матеріальному утриманні. За все життя їхньої дитини чоловік ніколи не купив дитині жодної речі, не дав жодної копійки. І взагалі навіть не провідує дитину. Відповідач має можливість утримувати свого сина: він є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, суду пояснивши, що їхня дитина хворіє, в зв'язку з чим вона несе великі витрати на її лікування. Позивач жодним чином матеріально не допомагає, тому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 13 частини від всіх видів його заробітку. Відповідач позовні вимоги визнав частково суду пояснивши, що він згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак у розмірі 1/4 частини від його заробітку. Представник позивача позовні вимоги визнав частково суду пояснивши, що в сторін є одна дитина, а тому враховуючи мінімальний розмір аліментів на одну дитину, з відповідача слід стягувати 1/4 частини від його заробітку. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб від 01.07.2010р., актовий запис №151, шлюб між сторонами зареєстровано 01.07.2010р. З свідоцтва про народження від 13.07.2011р., актовий запис №341, вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] Як вбачається з довідки про доходи №11 від 10.11.2014р., [PERSON] працює вантажником у ФОП [PERSON] Загальна сума його доходу за період травень-жовтень 2014р. становить 8400 грн. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з п. 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що в сторін за час перебування у шлюбних відносинах [INFO] народився син [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання сина, хоча зобов'язаний утримувати дитину. Позивач в обґрунтування розміру стягнення аліментів покликається на те, що дитині необхідні додаткові кошти для лікування, що відповідно до вимог ст. 185 СК України є предметом розгляду іншого позову і не зараховується в розмір аліментів. За наведених обставин, та враховуючи витрати, які необхідні для утримання та виховання дитини, а також зважаючи на необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в розмірі 14 частини від всіх видів заробітку відповідача.

Outcome: approved