Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , у якій просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом право забудовника щодо не введеного в експлуатацію будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабою неповнолітнього [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1250 га, кадастровий номер 7124984500:02:003:0298 та належить померлій на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. За життя, 03 грудня 2010 року, [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] . При цьому, згідно договору купівлі-продажу від 21 квітня 2010 року померла [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з надвірними спорудами, а також незавершений будівництвом житловий будинок будівельною готовністю 59 %, що розташовані в [ADDRESS] . За життя своє право власності на вказане нерухоме майно [PERSON] не зареєструвала у встановленому законом порядку, хоча у 2010 році добудувала зазначений вище будинок до 100 % готовності, однак не ввела його в експлуатацію. 15 лютого 2020 року Черкаська районна державна нотаріальна контора листом № 99/02-14 поінформувала позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадковий будинок та зазначила, що згідно інформації, наданої нотаріальній конторі КП «ЧООБТІ», житловий будинок під літ. «А-1», загальною площ 29,3 кв.м., знесено, а житловий будинок під літ. «Д-1», який у договорі купівлі-продажу вказаний як недобудований та має 59 % готовності, не зареєстровано та належить [PERSON] . За вказаних обставин неповнолітній [PERSON] не має змоги реалізувати свої спадкові права, а тому [PERSON] була змушена звернутися до суду для захисту його прав і законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 25 травня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 06 липня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , у адресованій суду заяві просила заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Бас М.Ф. звернувся до суду з письмовою заявою, у якій розгляд справи просив проводити без участі відповідача, проти задоволення позову не заперечував. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Леськівська сільська рада Черкаського району Черкаської області не скористалася. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. Із заявами, клопотаннями, в тому числі про відкладення підготовчого розгляду справи, до суду не звертався. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 січня 2012 року Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] , відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . За життя, 03 грудня 2010 року, [PERSON] склала заповіт, згідно з яким усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] /а.с. 70/. Згідно договору купівлі-продажу від 21 квітня 2010 року [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та незавершений будівництвом житловий будинок будівельною готовністю 59 %, що знаходяться в [ADDRESS] . Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1250 га, кадастровий номер 7124984500:02:003:0298. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, а також незавершений будівництвом житловий будинок будівельною готовністю 59 %, відчужується одночасно із будинком /а.с. 11/. З довідки, виданої КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», від 15 січня 2020 року № 10088о вбачається, що право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с. 10/. Таким чином, судом встановлено, що померла [PERSON] за життя не зареєструвала у встановленому законом порядку за собою право власності на житловий будинок, не завершений будівництвом, за вищевказаною адресою, належний їй на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2010 року. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , виготовленого станом на 18 січня 2010 року, житловий будинок під літ. «Д-1» був незавершений будівництвом /а.с. 13-15/. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , виготовленого станом на 12 лютого 2020 року, житловий будинок під літ. «Д-1» є добудованим у 2010 році /а.с. 16-18/. З висновку для визнання права власності, виданого управлінням агропромислового розвитку Черкаської районної державної адміністрації від 07 лютого 2020 року № 128/03-42 вбачається, що погріб під літ. «В», літня кухня під літ «Е», вбиральня під літ. «Г» - відповідають вимогам даного класу споруд. Житловий будинок літ «Д-1» не введено в експлуатацію /а.с. 19/. Згідно висновку № 12/02-20-ТО експертного будівельно-технічного обстеження від 12 лютого 2020 року роботи по будівництву виконані відповідно до державних стандартів, будівельних норм і правил, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарного законодавства, що діяли на момент закінчення перепланування /а.с. 20-21/. Саме будівництво будинку відбувалося відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виданого Відділом містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації /а.с. 25-34/. Відтак, суд констатує, що на день відкриття спадщини після померлої [PERSON] , померлій на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2010 року належало право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та незавершений будівництвом житловий будинок будівельною готовністю 59 %, що знаходяться у [ADDRESS] . На даний час будинок є добудованим із 100% готовністю, проте не введений в експлуатацію. 22 квітня 2012 року, у встановлений законом шестимісячний строк, [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] , подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву, у якій повідомила, що [PERSON] приймає спадщину після смерті [PERSON] /а.с. 59/. При цьому гр. [PERSON] у встановлений законом строк подав до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON] /а.с. 60/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 377/2012. Із заявами до нотаріальної контори звернулися: про прийняття спадщини [INFO] [PERSON] , яка діяла від імені малолітнього сина [PERSON] , про відмову від спадщини [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину видавались. У матеріалах спадкової справи наявний заповіт від імені [PERSON] , посвідчений Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області 03 грудня 2010 року № 543. Осіб, які б претендували на виділ обов`язкової частки у спадщині, немає /а.с. 58/. Разом з тим, 15 лютого 2020 року Черкаська районна державна нотаріальна контора листом № 99/02-14 поінформувала позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадковий будинок та зазначила, що згідно інформації, наданої нотаріальній конторі КП «ЧООБТІ», житловий будинок під літ. «А-1», загальною площ 29,3 кв.м., знесено, а житловий будинок під літ. «Д-1», який у договорі купівлі-продажу вказаний як недобудований та має 59 % готовності, не зареєстровано та належить [PERSON] /а.с. 23/. За вказаних обставин неповнолітній [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас, згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом статті 331 ЦК України нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається об`єктом незавершеного будівництва. При цьому, право власності на об`єкт незавершеного будівництва виникає незалежно від його державної реєстрації, адже відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», державна реєстрація права на нерухоме майно це вже офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно. Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2020 року в справі № 347/2273/17 (провадження № 61-45856св18). Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним. З огляду на вищевикладене та з урахуванням статті 1218 ЦК України, суд зазначає, що неповнолітній [PERSON] , як спадкоємець померлої [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, успадкував відповідні майнові права, а саме: право на забудову. Відтак, з часу відкриття спадщини [PERSON] належать права та обов`язки як забудовника щодо не введеного в експлуатацію будинку [ADDRESS] , які він успадкував після смерті своєї бабусі [PERSON] . Разом з тим, оформити свої спадкові права неповнолітній [PERSON] не має змоги через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. При цьому, суд виходить із того, що відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння за спадкодавцем [PERSON] не є перешкодою для реалізації\~неповнолітнім [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті\~його бабусі. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема, ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні вказаного позову, суд також приймає до уваги правові позиції Верховного Суду, наведені у постановах від 11 квітня 2018 року в справі № 910/5630/17, та від 06 червня 2018 року, відповідно до яких позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою; положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на законних підставах. Оскільки судом установлено, що покійна [PERSON] за життя на законних підставах набула право на будівництво житлового будинку на відведеній для цього земельній ділянці по [ADDRESS] , однак не встигла у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на добудований житловий будинок, у зв`язку з чим неповнолітній [PERSON] не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, а іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього не існує, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved