Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала в якому просила суд встановити факт щодо проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року, тобто більше 8 років; дозволити [PERSON], [INFO], спадкувати разом з спадкоємцями, які мають право на спадкування попередніх черг, після смерті [PERSON], померлого [INFO]; усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO], у віці 47 років, помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно: квартира загальною площею 68,5 кв.м., яка належала йому на праві приватної власності, що розташована за адресою: [ADDRESS], та інше майно. [PERSON] давнішній знайомий позивача, вони познайомилися в 2003 році. Приблизно літом 2008 році, [PERSON] запропонував позивачу, щоб вона перейшла до нього постійно проживати, оскільки йому одному було самотньо. Крім цього, він мотивував це тим, що він до неї має почуття, хоче мати сім'ю, яку він з молоду не створив, щоб про нього хтось піклувався та хоче сімейного затишку та тепла. Станом на 2003 рік [PERSON] мешкав у тій самій квартирі самостійно. З 2008 року позивач та [PERSON] почали проживати однією сім'єю як фактичне подружжя, мали спільний бюджет - спочатку заробітну плату позивача та пенсію [PERSON], а потім після смерті його матері [INFO], стали здавати у оренди квартиру матері, та витрачати кошти від оренди на придбання продуктів харчування, оплату комунальних послуг, електроенергії. Квитанції заповнювалися позивачем за обидві квартири, а сплата проходила з загального бюджету. Таким чином, позивач та [PERSON] у вказаній квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] проживали однією сім'єю з 2008 року по 2016рік Враховуючи той факт, що на час коли позивач та [PERSON] фактично почали мешкати разом в квартирі [ADDRESS], позивач працювала рядовим працівником у Червонозаводській СЕС м. Харкова, а [PERSON] не мав постійного заробітку, був пенсіонером, в зв'язку із чим позивач не стала прописуватися у вказану квартиру, переслідуючи мету менше плати за комунальні послуги. Позивач та [PERSON] піклувалися один про одного, коли хтось хворів. Так, у [PERSON] починаючи з 2013року різко погіршився стан здоров'я, йому встановлено діагноз рак. Більше ніж 2 роки позивач особисто піклувалася тяжко хворим чоловіком - [PERSON] Вказане підтверджується медичними документами та виписками. Коли [PERSON] помер, позивач опікувалась його похованням,отримала свідоцтво про його смерть. Позивач вважала, що з 2008 року вона з [PERSON] жили однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися та підтримували один одного матеріально та морально. Після його смерті позивач, як член сім'ї [PERSON], звернулася до державного нотаріуса про відкриття та отримання спадщини, але нотаріус роз'яснив, що необхідно подати безспірні докази того, що вони з [PERSON] проживали однією сім'єю та якщо у нього інших спадкоємців не має, то лише за такої умови вона може спадкувати як спадкоємець четвертої черги, інакше все майно перейде до держави. Батько [PERSON] помер давно, а мати померла у 2013 році. Позивач вказувала, що встановлення цього факту їй необхідно для отримання спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Коли помер [PERSON], позивач повідомила про його смерть сестрі. Втім на похорони жодний з родичів не прийшов, усі заходи на похорони влаштувала та оплатила позивач самостійно. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON], позовні вимоги своєї довірительки повністю підтримав, та, посилаючись на вищевикладене, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, вважали доводи позовної заяви надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач [PERSON], зазначив, що він є сином померлого [PERSON], із батьком за його життя вони підтримували нормальні стосунки, батько його підтримував, допомагав грошима, оскільки він є інвалідом третьої групи та потребує постійного медикаментозного лікування. Про існування стосунків між батьком та [PERSON] йому було відомо, але батько ніколи не ставився до неї, як до дружини. Відповідач та його представник зазначили, що якби [PERSON] мав наміри залишити щось зі свого майна позиваці, йому нічого не заважало скласти заповіт на її користь або укласти із нею шлюб. Вважали, що підстави для усунення сина померлого від спадкування відсутні, як відсутні і підстави для зміни черговості спадкоємців, оскільки існування особистого життя у [PERSON], та фактичне проживання його разом із [PERSON] не свідчать про реальне існування між ними усталених сімейних стосунків та зв'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі та пояснила, що вона є сестрою померлого [PERSON] за життя останнього вона підтримувала із ним нормальні, сімейні стосунки, спілкувалась із ним та його сином. Відповідач вказувала, що їй було відомо, що протягом певного часу [PERSON] мешкає разом із жінкою, [PERSON] Також відповідачу відомо, що коли її брат хворів, [PERSON] фактично була його доглядальницею. Про смерть брата їй також повідомила [PERSON] Відповідач [PERSON] пояснила суду, що проти позовних вимог [PERSON] вона заперечує, оскільки підстав для усунення спадкоємця першої черги від права на спадщину немає, її брат та племінник ніколи не сварились, підтримували стосунки. Вважала, що підстави для зміни черговості у праві на спадкування також відсутні. Від представника третьої особи - Харківської державної нотаріальної контори №11 до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду, з урахуванням вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], про що видане свідоцтво про смерть від 10.02.2016 року, [NUMBER]. Після смерті [PERSON] у Шостій Харківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №64/2016 (а.с. 36). 12.02.2016 року до 6-ї ХДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], звернувся син померлого - [PERSON] (а.с. 37), факт родинних відносин між ним та мерлим підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.40). З копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42927624 від 12.02.2016 року (а.с. 42) вбачається, що інформація щодо наявних заповітів та спадкових договорів після смерті [PERSON] відсутня. Факт відсутності заповітів після смерті [PERSON] підтверджено сторонами та їх представниками в ході судового розгляду. 14.03.2016 року до 6-ї ХДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, [PERSON] звернулась [PERSON] (а.с. 56), факт родинних відносин якої із спадкодавцем підтверджено наявними у спадковій справі копіями свідоцтва про народження та про шлюб. На підтвердження факту проживання однією родиною із [PERSON] позивачем надано до справи копії санаторної книжки, з якої вбачається що вона та [PERSON] мешкали під час відпочинку в ДП санаторій «Зорі України» з 25.05.2010 по 07.06.2010 року в одному номері та квитанції про оплату комунальних платежів за квартиру [PERSON] з її підписом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою померлого та позивача. [PERSON] мешкав разом із [PERSON] разом, починаючи з 2008 року. Вони мешкали однією родиною, були пов'язані спільним побутом, разом відпочивали, заробляли гроші. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] його доглядала, допомагала із лікуванням, відвозила його до Києва. Свідок [PERSON] пояснила, що вона підтримувала дружні, добросусідські стосунки із [PERSON] та [PERSON], часто бували один у одного вдома. Свідок пояснила, що їй відомо про існування сина [PERSON] від першого шлюбу та що [PERSON] інколи допомагав сину грошима. Свідок також пояснила, що похованням [PERSON] займалась виключно [PERSON] за свої власні кошти. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він давно знав [PERSON], був його однокласником, постійно підтримував із ним дружні стосунки. Свідок періодично бував вдома у [PERSON], до того як останній тяжко захворів, свідок робив [PERSON] масаж, пропонував допомогу, тощо. Позивача - [PERSON] вдома у [PERSON] свідок декілька разів бачив, при цьому сам [PERSON] пояснював свідку, що [PERSON] допомагає йому по господарству, робить уколи, тощо. Свідок неодноразово бачив в квартирі [PERSON], сумки з речами, які належали [PERSON], та за якими приходила її дочка. Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням пояснень представника позивача, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи та досліджених судом під час розгляду справи, пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною із [PERSON] належним чином обґрунтована і доведена належними і допустимими доказами. При цьому, судом критично оцінюються пояснення свідка [PERSON] щодо характеру стосунків між [PERSON] та [PERSON], оскільки свідок є матір'ю відповідача, а відтак є особою певним чином заінтересованою у результаті розгляду даної справи. Разом із тим, у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо зміни черговості у спадкуванні, та усунення від права на спадкування відповідачів по справі, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з такого. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалася протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. Як зазначається в п. 6 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування. За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. На переконання суду, черговість одержання права на спадкування може бути змінено лише за умови тривалого часу опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З урахуванням вищенаведеного, а також пояснень свідків, зокрема свідка [PERSON], який пояснював що [PERSON] навіть під час тяжкої хвороби самостійно себе обслуговував, пересувався квартирою, ходив до лікарні, тощо, свідка [PERSON], яка стверджувала наявність у [PERSON], власних джерел доходу (пенсії, отримання орендної плати за квартиру, тощо), суд вважає недоведеними обставини саме тривалого часу опікування позивачем над [PERSON], його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги [PERSON] під час його хвороби та перебування у безпорадному стані. Відповідно Постанови ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Відповідно п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. В силу ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані із спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Також, суд звертає увагу на те, що для постановлення рішення про усунення від права на спадкування позивачі зобов'язані надати належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Отже, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, правове значення має: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Надання допомоги спадкодавцеві одним із спадкоємців в більшому обсязі, а також надання допомоги в меншому розмірі іншими спадкоємцями правового значення для розгляду справи по суті не має. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення відповідачів від права на спадкування задоволенню не підлягають у зв'язку із недоведеністю обставин визначених ч. 5 ст. 1224 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial