Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій, з врахування уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу по договору позики в розмірі 115647 гривень 22 копійки, а при недостатності у нього іншого майна, на яке може бути обернене стягнення, обернути стягнення на автомобіль „Опель-Віваро” білого кольору д.н.з. [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 829 гривень. В якості підстав позову [PERSON] зазначив, що 09.12.2012 року він позичив відповідачу 82900 гривень. Відповідач не повернув борг до 15 серпня 2013 року, тобто в строк встановлений договором. В судове засіданні [PERSON] не з'явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що 09 грудня 2012 року [PERSON] дав в борг [PERSON] 5000 доларів США та 4000 Євро. В присутності [PERSON] [PERSON] написав розписку і мав повернути кошти до серпня 2013 року. [PERSON] не може повернути борг, бо все майно арештоване. Гроші позичили на покупку автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов повністю та пояснив, що він та [PERSON] позичили в [PERSON] кошти на покупку автомобіля. Зараз [PERSON] немає змоги повернути борг. [PERSON] вважає, що борг він має повертати разом із [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є співвласником майна. [PERSON] вважає розписку фіктивною, оскільки вони мали гроші і потреби позичати гроші не було. [PERSON] не давала згоду на позику грошей і не зобов'язувалася повернути борг. Судом були досліджені наступні докази: копія розписки від 09 грудня 2012 року, копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля „OPEL” моделі „VIVARO” реєстраційний номер [NUMBER], копія свідоцтва про народження [PERSON] виданого 03 липня 2012 року. Судом встановлено, що 09 грудня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 5000 доларів США та 4000 євро. Відповідач зобов'язався повернути кошти до 15 серпня 2013 року. Вказана обставина стверджується розпискою від 09 грудня 2012 року. По даний час відповідач не повернув позивачу борг в сумі 5000 доларів США та 4000 євро. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно договору повернення боргу відповідачем мало відбутись в строк до 15 серпня 2013 року. Проте, до вказаної дати та після відповідач в порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню сум позики. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором, а згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином відповідач порушив передбачене статтею 1046 Цивільного кодексу України право позивача на повернення йому суми позики. Згідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно до позову позивач просить стягнути 115647 гривень 22 копійки. Станом на 22 травня 2014 року Національний Банк України встановив офіційний курс 1176,5592 гривень за 100 доларів США та 1601,0618 гривень за 100 євро. Таким чином 5000 доларів США та 4000 євро складає 122870 гривень 73 копійки. Разом з тим, суд розглядає справу в межах позовних вимог і вважає, що з відповідача слід стягнути суму зазначену в позові. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Зокрема з відповідача на користь позивача слід стягнути 115647 гривень в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики від 09 грудня 2012 року. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач своєчасно виконав свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умов договорів, а відповідач в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст.1048, 1049 Цивільного кодексу України він сплатив борг в сумі 115647 гривень. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком наявних у справі доказів, досліджених судом, у їх сукупності. Суд вважає, що у задоволенні вимоги про обернення стягнення на автомобіль „Опель-Віваро” білого кольору д.н.з. [NUMBER] при недостатності у відповідача [PERSON] іншого майна, на яке може бути обернене стягнення, слід відмовити. Зокрема недостатність у відповідача іншого майна, на яке може бути звернене стягнення є припущенням, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1050 ЦК визначає спосіб захисту прав позикодавця в разі порушення позичальником грошового зобов'язання, і цією статтею не передбачено можливості звернення стягнення на майно позичальника, яке не було предметом договору позики або застави. Суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути 327 гривень 47 копійок судового збору. Зокрема позивач збільшив позовні вимоги, однак не оплатив таке збільшення судовим збором. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 829 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629, 1046, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року,

Outcome: partial