Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач, АТ „[PERSON] Аваль, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], ПАТ „БМ Банк, третьої особи: Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив наступне. 02.08.2012 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/С08-0000-126/004, згідно якої позивач зобовязався надати відповідачу, [PERSON] кредит у розмірі 289\~508 грн. 79 коп., строком до 02.06.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем, [PERSON], 02.08.2012 року було укладено договір застави, згідно умов якого відповідач передав в заставу позивачу належний йому легковий автомобіль LEXUS GS 350, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER]. 11.03.2016 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанову ВП №49941146, якою накладено арешт на майно боржника, яке перебуває у заставі. Позивач зазначає що накладений арешт порушує права та законні інтереси АТ «[PERSON] Аваль». Посилаючись на зазначене, позивач просить суд виключити з акту опису та звільнити з під арешту вищезазначений транспортний засіб. В судове засідання представник позивача не зявився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги. Представник відповідача, ПАТ „БМ Банк, в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, подав заперечення проти позову, в яких вважає позов необґрунтованим, просить відмовити у задоволенні позову у звязку з наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, може бути звернено у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Позивачем не надано доказів про те, що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ „[PERSON] Аваль. Крім цього ПАТ „БМ Банк вважає себе не належним відповідачем у справі, оскільки арешт було накладено державною виконавчою службою. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень до позовної заяви не надав, причину неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи, Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, заперечень до позову не надав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 02.08.2012 року між ПАТ „[PERSON] Аваль, та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/С08-0000-126/004, згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу, [PERSON], кредитні кошти у розмірі 289\~508, 79 грн., на строк до 02.06.2018р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ „[PERSON] Аваль, та відповідачем, [PERSON], 02.08.2012 року було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №2036, згідно якого відповідач, [PERSON], передав в заставу належне йому рухоме майно, а саме, легковий автомобіль марки LEXUS GS 350, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу. Вартість предмета застави на момент укладення договору складала 409\~050грн., про що зазначено у договорі застави. Договір застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в якому зазначено розмір основного зобовязання, яке забезпечується заставою - 289\~508,79 грн. Як зазначено у п. 2 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 03.06.2016 року „Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Аналогічні висновки містяться в розясненні Пленуму Верховного Суду України у п. 4 постанови „Про судову практику у справах про виключення майна з опису №6 від 27.08.1976року: „За правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно Закону України „Про заставу (ст. 1,19) застава це спосіб забезпечення зобовязань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимог в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Порядок та підстави звернення стягнення на заставлене майно при здійсненні виконавчого провадження визначені ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 20 Закону України „Про заставу. Відповідно до ст. 20 Закону України „Про заставу звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. За загальним правилом звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя (ч. 1 ст. 54 Закону „Про виконавче провадження). Виключення з цього правила наведені у ч. 3 ст. 54 Закону для задоволення вимог стягувачів, як не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення предмета застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. Закону „Про виконавче провадження про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Звертаючись до суду із вказаним позовом, ПАТ „[PERSON] Аваль мотивував свої вимоги тим, що накладенням арешту на майно боржника, [PERSON], порушуються його права як заставодержателя майна, переданого у забезпечення виконання кредитного договору №014/С08-0000-126/004 від 02.08.2012 року. Однак, відомостей про порушення [PERSON] зобовязань перед позивачем за кредитним договором, наявності заборгованості за кредитним договором, її розміру, докази що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, наявності рішення суду, третейського суду про стягнення заборгованості, чи виконавчого напису нотаріуса, відомостей про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника, [PERSON] заборгованості за кредитним договором, позивач не надав. Також позивачем не надано доказів на підтвердження відомостей, викладених у позові про винесення 11.03.2016 року Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області постанови про накладення арешту на предмет застави. Клопотань від представника позивача про витребування зазначених відомостей у третьої особи, до суду не надходило. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність відомостей порушення прав ПАТ [PERSON] Аваль, оскільки його права, як заставодержателя спірного майна, не повязані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, тому вимоги банку про звільнення майна з-під арешту на законі не ґрунтуються. Накладення арешту на майно, яке перебуває у заставі не порушує права заставодержателя майна, оскільки останній має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, в порядку, визначеному Законом України „Про виконавче провадження.

Outcome: dismissed