Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , визначений рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року з 1/4 частини всіх видів його заробітку до 1/6 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку. В обґрунтування вимог позивач вказав, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. З часу винесення рішення суду про стягнення аліментів у позивача змінився сімейний стан та погіршилося матеріальне становище, що не дає йому можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Так, від шлюбу [PERSON] з [PERSON] у них народилося двоє дітей близнюків: сини [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які потребують належного матеріального утримання та виховання з боку позивача, але у зв`язку з виплатою аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь відповідачки, він не в змозі в повній мірі забезпечувати інших дітей. З метою гарантування матеріального забезпечення синів [PERSON] та [PERSON] його дружина [PERSON] звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів і 28.02.2019 року судовим наказом Октябрського районного сулу м.Полтави з позивача на користь [PERSON] на утримання двох синів було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Таким чином, погіршився матеріальний стан позивача, він не може працевлаштуватися, фактично перебуває на утриманні своєї матері; загальна частка стягнень з нього дорівнює 58%, що не відповідає вимогам закону; станом на 01.04.2019 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 80487,75 гривень, тому позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку. Ухвалою суду від 16.07.2019 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач через канцелярію 27.08.2019 року подала зустрічний позов до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 30.08.2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та просив вимоги задовольнити повністю. Вказав, що у нього від другого шлюбу є двоє неповнолітніх дітей, на даний час він разом проживає з дружиною та дітьми, але вона подала на аліменти. Він не працює офіційно з 2010 року, йому допомагають батьки. Коли в 2013 році з нього стягували аліменти він не говорив, що має двох синів, бо тоді він не потребував зменшення аліментів. Відповідач пояснення не давала в судовому засіданні. Представник відповідача - адвокат Роменська Т.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки зміни в матеріальному стані не відбулося, доказів про це немає. Позивач працює неофіційно, займається натяжними стелями, але не приймає участі в утриманні та вихованні свого сина, має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 107124,50 гривень. Заслухавши позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття (а.с.7 - рішення суду). 28.02.2019 року судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави з позивача на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку (а.с.8 - судовий наказ). Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини другої ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього після ухвалення 20.05.2013 року судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, змінився майновий стан, він не працює, перебуває у пошуках роботи, на його утриманні від шлюбу з [PERSON] знаходяться двоє неповнолітніх дітей, [INFO] . Однак, суд вважає, що дані посилання позивача не дають підстави суду приймати рішення щодо зменшення розміру аліменті. При цьому, суд враховує, що сини [PERSON] та [PERSON] , які на даний час проживають разом з батьком, народилися до винесення рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, і позивач як на той час, так і на теперішній - не працює. Тобто, жодних змін в матеріальному становищі [PERSON] не сталося. Як вбачається з Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18 судом зроблено наступний висновок: «Відповідач Особа5 не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». Крім того, посилання позивача на невідповідність вимогам закону стягнень з нього по аліментах, які дорівнюють 58% заробітку платника, є безпідставними, оскільки згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, нормами права чітко встановлено, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав. Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року по справі №569/7213/16-ц. Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Виходячи з того, що позивач зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, суттєві зміни в бік погіршення у матеріальному чи сімейному стані позивача та стані його здоров`я після ухвалення рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року, не відбулися, а отже законні підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed