Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

позивач [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на його користь борг за договорами позики від 17.12.2017 та від 20.03.2018 в сумі 186076 грн. 00 коп. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1860 грн. 76 коп., посилаючись на те, що 17.12.2017 він надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що на час позики за офіційним курсом НБУ складало 109640 грн. 00 коп., які відповідач зобов`язувався повернути через три місяці. 20.03.2018 він також надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн. 00 коп. та 1000 доларів США, що на час позики за офіційним курсом НБУ складало 26436 грн. 00 коп., які відповідач зобов`язувався повернути в строк до 01.09.2018. Загальна сума боргу складає 186076 грн. 00 коп.. До даного часу відповідач не повернув йому жодної суми, саме тому він і змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] згідно вимог ст.128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.20, 21), поважність причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та/або заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Суд, заслухавши позивача та вивчивши письмові докази, вважає, що даний позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.12.2017 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США, які зобов`язувалася повертати через три місяці. 20.03.2018 [PERSON] також взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн. 00 коп. та 1000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.09.2018. На підтвердження укладення між сторонами договору позики, відповідач [PERSON] 17.12.2017 та 20.03.2018 написав боргові розписки (а.с.23, 24). Станом на 17.12.2017 за офіційним курсом НБУ (27,4100 грн.) 4000 доларів США складало 109640 грн. 00 коп.. Станом на 20.03.2018 за офіційним курсом НБУ (26,4360 грн.) 1000 доларів США складало 26436 грн. 00 коп.. Таким чином загальна сума боргу за обома договорами позики відповідача перед позивачем складає 186076 грн. 00 коп.. Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. 31 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав до суду належних доказів повернення позивачу грошових коштів, а наявність оригіналу боргових розписок у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 186076 грн. 00 коп.. Крім того, враховуючи положення ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним, та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 207, 509, 545, 640, 1046, 1047 ЦК України та

Outcome: approved