Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] обєднання «Консорсіум» звернулось до суду з вище вказаним позовом в якому просить: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики грошових коштів у розмірі 95\~007,45грн., інфляційне збільшення на суму боргу у розмірі 16\~975,30грн., три відсотка річних у розмірі 3789,32грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» заборгованість за договором позики грошових коштів у розмірі 5000грн., судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 грудня 2014року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п.1 якого, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 4\~718доларів США, що за згодою сторін на день укладення вказаного договору становило 73\~223грн.00коп., виходячи із встановленого курсу НБУ 1 USD=15,52грн., а [PERSON] приймає їх у власність та зобовязується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів по курсу НБУ на дату повернення коштів на умовах, визначених цим договором, у строк до 08 квітня 2015року включно. Також 08 грудня 2014року [PERSON] особисто була написана розписка про отримання ним від [PERSON] вказаних грошових коштів. Позика не була повернута. В свою чергу, 12 червня 2015року між [PERSON] та [PERSON] обєднанням «Консорсіум» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, [PERSON] відступає позивачу, а останній набуває права вимоги, належні [PERSON] у відповідності до умов Основного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а саме: право вимагати від відповідача виконання грошових зобовязань, передбаченим договором, на суму неповернутої на момент укладання цього договору позики нарахованих відсотків за користування такою позикою. У відповідності до п.5 договору відступлення права вимоги від 12 червня 2015року, позивач набув право вимоги, що становить предмет договору з моменту набрання чинності вказаним договором. [PERSON] (первісним кредитором) було передано позивачу, як новому кредитору усі документи, які засвідчують права (договір та розписку відповідача) та усю інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 26 червня 2015року позивачем було направлено відповідачу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та лист-вимогу про сплату суми грошових коштів у семиденний строк, які йому були особисто вручені 06 липня 2015року обєктом поштового звязку. Строк виконання відповідачем [PERSON] зобовязання з моменту отримання листа-вимоги сплив 14 липня 2015року. На день складання даного позову відповідач не сплатив суму заборгованості та не надав відповіді чи заперечення на направлений лист-вимогу позивача. 01 липня 2015року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорсіум» був укладений договір поруки б/н, відповідно до п.1 якого ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» поручається за виконання зобовязань боржника ([PERSON]А.), що виникли з договору позики грошових коштів б/н від 08 грудня 2014року. Відповідно до п.1.3 вказаного договору поруки, даною порукою зобовязання [PERSON], що виникли з договору позики грошових коштів б/н від 08 грудня 2014року забезпечуються лише частково в межах суми, яка становить 5000,00грн. Станом на день подання даного позову, відповідачі не виконали своїх зобовязань перед позивачем. Представник позивача [PERSON] обєднання «Консорсіум» - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, посилаючись на обставини викладені в ньому та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що грошових коштів від [PERSON] він не отримував, останній змусив його укласти і підписати договір позики і розписку, до ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» він не звертався і ніякого договору поруки з цією фірмою не укладав. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорсіум» в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 08 грудня 2014року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п.1 якого [PERSON] передає у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 73223грн., що за згодою сторін на день укладення вказаного договору еквівалентно 4718 доларів США 00 центів, виходячи із встановленого курсу НБУ 1 USD=15,52грн., а [PERSON] приймає їх у власність та зобовязується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів по курсу НБУ на дату повернення коштів на умовах, визначених цим договором, у строк до 08 квітня 2015року включно /а.с.18/. 08 грудня 2014року [PERSON] була написана розписка про отримання ним в борг від [PERSON] грошових коштів в розмірі 4718доларів США, які [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] не пізніше 08.04.2015року /а.с.19/. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Проте, відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання за договором позики. Згідно ст..610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють. Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові. 12 червня 2015року між [PERSON] (в подальшому первісний кредитор) та [PERSON] обєднанням «Консорсіум» (в подальшому новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. У відповідності до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Договір позики грошових коштів від 08.12.2014року не містить заборони на заміну кредитора, також договором не встановлено обов'язкову згоду боржника на заміну кредитора. За умовою п.1 договору відступлення права вимоги від 12.06.2015року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги, належні первісному кредиторові у відповідності до умов Основного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а саме: право вимагати від [PERSON] виконання грошових зобовязань, передбаченим договором, на суму неповернутої на момент укладання цього договору позики, вже нарахованих або ж таких, що будуть в подальшому нараховані на підставі основного договору відсотків за користування позикою. Відповідно до п.3 договору відступлення права вимоги, новий кредитор протягом 3-х днів з моменту укладення цього договору письмово повідомляє боржника про відступлення права вимоги за основним договором. У відповідності до п.5 договору відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги, що становить предмет договору з моменту набрання чинності вказаним договором. Договір відступлення права вимоги (цесії) від 12.06.2015року, не визнаний не дійсним, підписаний в тому числі і Головою [PERSON] обєднання «Консорсіум» та завірений печаткою цього обєднання. [PERSON] (первісним кредитором) було передано позивачу, як новому кредитору усі документи, які засвідчують права (договір та розписку боржника [PERSON]А.), що підтверджується актом від 12.06.2015року приймання-передачі документів, які засвідчують права, що передаються за договором відступлення права вимоги від 12.06.2015року. З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2015року позивачем було направлено відповідачу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та лист-вимогу про сплату суми грошових коштів у семиденний строк, які йому були особисто вручені 06 липня 2015року обєктом поштового звязку, проте [PERSON] зобов'язання не виконав. /а.с.20, 21-22, 23-25/. Згідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 01 липня 2015року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорсіум» був укладений договір поруки б/н, відповідно до п.1 якого ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» поручається за виконання зобовязань боржника ([PERSON]А.), що виникли з договору позики грошових коштів б/н від 08 грудня 2014року. Відповідно до п.1.3 вказаного договору поруки, даною порукою зобовязання [PERSON], що виникли з договору позики грошових коштів б/н від 08 грудня 2014року забезпечуються лише частково в межах суми, яка становить 5000,00грн. /а.с.27-28/. Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Законодавством України не встановлено обовязок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобовязань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 3-35гс12 від 14 серпня 2012,- яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він не отримував грошових коштів від [PERSON] та того, що він уклав і підписав договір позики і розписку під примусом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакші як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 14.07.2015року (1USD=21,96), тобто 4718 доларів США складає 103\~607,28грн. Таким чином, оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики, а саме про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 95007,45грн. та солідарне стягнення з [PERSON] та ТОВ Юридична фірма «Консорсіум» грошових коштів у розмірі 5000,00грн. Щодо вимог, про стягнення з [PERSON] інфляційного збільшення та трьох відсотків річних то в цій частині суд задовольняє частково, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Укладеним договором позики не визначено процентів за користування коштами, тому відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу три проценти річних, починаючи з 09.04.2015року по 14.07. 2015 р. , тобто за 97днів прострочення, що від основної суми боргу становить - 797,32грн. (100007,45 х3%) : 365 х97 = 797,32). Крім іншого, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Судом встановлено, що [PERSON] отримав у борг у [PERSON] -4718 доларів США, про що була надана відповідна розписка. В звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial