Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач в заяві від 20 червня 2014 року вказує, що 20 серпня 2007 року його відповідачем було незаконно звільнено з посади спеціаліста І категорії філії районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Березнівської районної державної адміністрації. В день звільнення з роботи йому не була видана трудова книжка. Пізніше з'явився акт від 20 серпня 2007 року про нібито його відмову її отримувати. Через несвоєчасну видачу йому трудової книжки відповідачем не мав змоги влаштуватися на роботу, або хоча б стати на облік в Березнівський центр зайнятості як безробітний, був позбавлений будь-яких засобів для існування. Зазначає, що відповідачем порушено вимоги ст. 47-48 КЗпП України, п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працвників, яка є основним документом про трудову діяльність працівника. Вважає, що на підставі ч.4 ст. 235 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, який має бути розрахований відповідно до пунктів 1-3,8,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100. Поніс моральні страждання внаслідок втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000 гривень. Визначаючи її розмір, враховує постійне і безпідставне прпиниження керівником відповідача його престижу та ділової репутації в очах інших працівників центру, а також те, що підірвано його віру в справедливість, завдано душевного болю та страждань через звільнення з роботи за прогул, якого в дійсності не було. Через такі дії керівника залишився без засобів для існування, а через невидачу трудової книжки не мав змоги влаштуватися на іншу роботу та змушений через упереджене до себе ставлення захищати свої інтереси в суді. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 21 серпня 2007 року включно по день отримання трудової книжки та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов з підстав у ньому наведених. Пояснив, що рішення відповідача про звільнення його з роботи є незаконним, не дивлячись на рішення судів різних інстанцій, якими йому у позові про поновлення на роботі відмовлено. Трудову книжку йому ніхто не вручав, а акт від 20 серпня 2007 року про ніби-то його відмову отримати трудову книжку є підробленим. Про це свідчить наявність кримінального провадження в Березнівському РВ УМВС України за ч.1 ст. 366 КК України. Дізнавшись, що його трудова книжка знаходиться в Рівненському окружному адміністративному суді, 12 червня 2014 року в черговий раз звернувся до відповідача з проханням надіслати йому його трудову книжку. Із з заявою про її видачу звертався до відповідача в усній формі ще в 2013 році, а потім 21 лютого 2014 року та 18 березня 2014 року. Просить задовольнити його позов, стягнувши з відповідача середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки та моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. Надав суду розрахунок виплат грошових коштів (середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки (а. с. 77), який в остаточному вигляді станом на 24 листопада 2014 року становить 277 274 гривні 16 копійок. Представник відповідача Беженар Г.М. не визнала позовних вимог [PERSON] Зазначила, що вини її у несвоєчасній видачі трудової книжки [PERSON] немає. В ході розгляду адміністративної справи про поновленння позивача на роботі Рівненським окружним адміністиративним судом трудову книжку [PERSON] було долучено до справи в якості речового доказу. До завершення розгляду справи [PERSON] за трудовою книжкою не звертався ні до суду, ні до неї як керівника установи. Його звернення, копії яких він долучив до позовної заяви стосувалися не видачі трудової книжки, а з'ясування місця її знаходження. Після того як їй стало відомо, що трудова книжка знаходиться в Рівненському окружному адміністративному суді, вона як керівник установи отримала її там, повідомила [PERSON] про порядок одержання ним трудової книжки і після надходження від нього заяви про згоду на пересилку надіслала її поштою позивачу по справі. Просить в позові відмовити. Суд вислухавши сторін, дослідивши надані ними докази, приходить до висновку про безпідставність заявлених [PERSON] вимог. При цьому виходить з наступного. У відповідності з ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. [PERSON] було звільнено з роботи 20 серпня 2007 року по п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули, що він ствердив копією наказу № 49 від цієї ж дати по районному центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Березнівської районної державної адміністрації (а. с. 3). Як свідчить копія акту від 20 серпня 2007 року на а. с. 87 [PERSON] цього числа в с. Хмелівка Березнівського району відмовився знайомитися з наказом про його звільнення з посади, отримувати трудову книжку та підписувати книгу обліку руху трудових книжок. Твердження [PERSON] про те, що вказаний акт підроблений і не може бути врахований як доказ суд не може взяти до уваги. Адже цьому доказу вже дана оцінка адміністративним судом під час розгляду справи про поновлення його на роботі. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2009 року в справі № 2а-2512/09/1770, яка не змінена та не скасована вищестоящими судами і набрала законної сили, [PERSON] відмовлено в задоволенні його позову про поновлення на посаді державного службовця - спеціаліста першої категорії філії Березнівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. В ній зазначено, що згідно акту від 20 серпня 2007 року складеного та підписаного в с. Хмелівка директором РЦСССДМ Беженар Г.М., головним бухгалтером [PERSON] та сільським головою Хмелівської сільської ради [PERSON], [PERSON] відмовився отримувати трудову книжку, ставити підпис в книзі руху трудових книжок працівників РЦСССДМ, підписувати акт передачі майна. Тоді як згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачем пропонувалося позивачу [PERSON] листом від 30 серпня 2007 року отримати трудову книжку. Вказаний лист було доставлено [PERSON] по місцю його проживання і 5 вересня 2007 вручено під розписку, як зазначено в повідомленні, особисто. Та обставина, що [PERSON], як він повідомив в судовому засіданні, не отримував листа особисто, не спростовує того факту, що повідомлення було доставлено за вказаною адресою його місяця проживання і він знав про необхідність отримати трудову книжку в Березнівському РЦСССДМ. Судом також встановлено, що трудова книжка [PERSON] до 1 квітня 2014 року знаходилася в Рівненському окружному адміністративному суді, коли була отримана представником відповідача Беженар Г.М., про що свідчить лист на а. с. 62. А згідно зі ст. 79 КАС України оригінали письмових доказів, що є у справі, яким була трудова книжка [PERSON], що долучена до матеріалів адміністративної справи, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. Одержана вона [PERSON] за його письмовою згодою згодою з районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Березнівської районної державної адміністрації поштовим відправленням 20 червня 2014 року. [PERSON] з письмовою заявою до відповідача про видачу йому трудової книжки звернувся 21 лютого 2014 року (а. с. 55). Частиною четвертою ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що доказів вини відповідача у несвоєчасному отриманні трудової книжки [PERSON] в судовому засіданні не добуто. А тому не може наступати відповідальність районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Березнівської районної державної адміністрації за затримку її видачі. Законодавство (ч.1 ст. 47 КЗпП України) покладає на роботодавця обов'язок видати звільненому працівникові трудову книжку в день звільнення його з роботи. Цих вимог закону відповідачем не порушено, оскільки [PERSON] відмовився від її отримання в день звільнення з роботи. В подальшому, як про це зазначено в п. 6.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Після того, як трудова книжка не була одержана колишнім працівником в день звільнення не з вини роботодавця та перебувала на зберіганні в установі, що мало місце в даному випадку, витребування ним своєї трудової книжки і не вручення її йому в день звернення, не може розцінюватися як порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України. Адже таке правило діє лише щодо обов'язкового вручення працівникові трудової книжки в день звільнення його з роботи, а відповідальність наступає у разі невручення її з вини власника (уповноваженої особи) підприємства, установи, організації. Оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] не довів наявності вини відповідача у неврученні йому в день звільнення з роботи - 20 серпня 2007 року його трудової книжки, підстави для стягнення на його користь з районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Березнівської районної державної адміністрації середнього заробітку за час затримки її видачі відсутні. Отже й моральної шкоди діями відповідача, які неправомірними не були, спричинено не було. З наведених мотивів та зазначених підстав суд відмовляє [PERSON] в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed