Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], предявила позов до відповідача, фізичної особи-підприємця [PERSON], згідно даних якого позивач просить розірвати безстроковий трудовий договір від 22 січня 2013 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON], зареєстрований Харцизьким міським центром зайнятості Донецької області 22 січня 2013 року за № 05451300024 з моменту складання позивачем заяви про звільнення в звязку з переїздом на нове місце проживання, тобто з 01 червня 2015 року. В обґрунтування своїх позовних [PERSON] у позові зазначила дані про те, що 22 січня 2013 року між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, який зареєстрований вказаної дати Харцизьким міським центром зайнятості Донецької області за № 05451300024. У звязку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції позивач була змушена виїхати зі своєю сімєю із міста Іловайськ Харцизького району Донецької області, де постійно проживала і працювала, до міста Семенівка Чернігівської області. У березні 2015 року позивач звернулася до Семенівського районного центру зайнятості для взяття її на облік та пошуку роботи, але їй повідомили, що згідно даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем і станом на 02 червня 2015 року трудовий договір, укладений між нею та відповідачем, не знятий з реєстрації та перебуває у стані «актуальний». Вона намагалася відправити заяву про розірвання трудового договору за місцем знаходження фізичної особи-підприємця, але поштові пересилання до міста Іловайськ не здійснюються. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутись до суду за захистом свої прав, так як іншим шляхом розірвати трудовий договір неможливо через проведення на території Луганської і Донецької областей бойових дій у межах антитерористичної операції. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила відомості про те, що вона позов підтримує повністю. Відповідач, фізична особа-підприємець [PERSON], у судове не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, електронною поштою подав до суду письмову заяву, сутність якої вказує на те, що відповідач просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Семенівського районного центру зайнятості, за довіреністю заступник начальника відділу [PERSON], у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності представника, де просила вирішити спір на користь позивача. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних обставин. Судом зясовано, що позивач як найманий працівник в місті Іловайськ Харцизького району Донецької області уклала з відповідачем трудовий договір, зареєстрований Харцизьким міським центром зайнятості Донецької області 22 січня 2013 року за № 05451300024. Через проведення антитерористичної операції за місцем постійного проживання позивача, позивач як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, мешкає в місті Семенівка Чернігівської області та взята на облік з 21 жовтня 2014 року Управлінням соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації. Позивач не має можливість позасудовим шляхом розірвати вказаний трудовий договір, адже відповідач на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України, куди офіційні поштові пересилання не здійснюються. Проте, за відомостями Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем і станом на 02 червня 2015 року трудовий договір, укладений між нею та відповідачем, не знятий з реєстрації та перебуває у стані «актуальний». Згадані обставини доводиться даними: копії паспорта позивача, де зазначено відомості про зареєстроване постійне місце проживання (а.с. 2); копії довідки про взяття на облік позивача як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 4); копії довідки Семенівського районного центру зайнятості від 02 червня 2015 року №02/579, згідно з якою трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем, станом на 02 червня 2015 рік не знятий з реєстрації і згідно відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості перебуває у стані «актуальний» (а.с. 5); копії довідки центру поштового звязку № 4 Чернігівської дирекції державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» про не здійснення пересилань пошти на території визначених населених пунктів Донецької та Луганської областей (а.с. 6). За таких обставин суд убачає за потрібне позов задовольнити, адже за змістом ст. ст. 21, 38 Кодексу законів про працю України працівник вправі розірвати трудовий договір за власним бажанням і відсутність практичної можливості працівника реалізувати таке право не може бути перешкодою для відмови у задоволенні позову, адже це протирічитиме положенням ст. ст. 8, 43 Конституції України за якими використання примусової праці забороняється, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Однак, враховуючи сутність приписів ст. 38 Кодексу законів про працю України щодо можливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, права якого перебирати на себе суд не уповноважений, суд переконаний у тому, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково із зазначенням у резолютивній частині рішення відомостей не про розірвання трудового договору судом, як це просить позивач, а про визнання судом трудового договору таким, що розірваний з ініціативи працівника. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, спираючись на сутність правил, закладених у норму ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за неодмінне при задоволенні позову стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави у сумі 243 гривні 60 копійок згідно приписів ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для позовів немайнового характеру, оскільки позивач при подачі позову звільнялася від сплати судового збору на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, котра подала позов із вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial