Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить виділити та визнати за нею право власності на спільне майно подружжя, а саме на грошовий вклад, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.1995 між нею та відповідачем укладено шлюб, під час якого сторони набули спільні грошові кошти у сумі 100 200,00 грн та які сторони вирішили покласти на депозит у банк. 31.05.2017 між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір на вклад на ім'я фізичної особи, на підставі якого відповідач вніс на депозитний рахунок 100 200,00 грн спільних коштів подружжя. Оскільки вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю, та в той же час гроші є неподільною річчю, позивач просить визнати за нею право власності на 50 100,00 грн. Крім цього, позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на вкладному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 1800143171 вклад «Мій пенсійний депозит» на ім'я фізичної особи від 31 травня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України». 20.04.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено проводити судовий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог (а.с. 35-37). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про відкриття провадження та судовий розгляд цієї справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення із підписом відповідача від 07.05.2018, проте у встановлений судом строк останній не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, інших заяв, клопотань суду не надав також, та за відсутності доказів поважності причин неподання сторонами заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 31.05.2018. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 20.07.1995 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, відповідний актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ЕЛ № 258884 /а.с. 26/. Станом на день звернення до суду із цим позовом шлюб між подружжям не розірвано. 31.05.2017 між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 1800143171 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім'я фізичної особи /а.с. 31, 32/, згідно з яким відповідачем [PERSON] внесено кошти у розмірі на загальну суму 100 200,00 грн, що підтверджується квитанціями № 1800143171, № 1800143171 від 25.05.2017 т а 31.05.2017 /а.с. 33, 34/. За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути грошові кошти. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті1058 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 6 статті 57 СК України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про їх окреме проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на вкладному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 1800143171 вклад «Мій пенсійний депозит» на ім'я фізичної особи від 31 травня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України»; та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділення та визнання права власності за позивачем [PERSON] на грошовий вклад в сумі 50 100,00 грн, що знаходиться на вкладному депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 1800143171 вклад «Мій пенсійний депозит» на ім'я фізичної особи від 31 травня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, враховуючи те, що відповідачем було внесено кошти на вкладний депозитний рахунок під час перебування в шлюбі, доказів щодо фактичного припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу суду не надано, а за таких обставин суд прийшов висновку про наявність правових підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 100 200,00 грн, які внесено відповідачем [PERSON] згідно із квитанціями № 1800143171, № 1800143171 від 25.05.2017 та 31.05.2018 на депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 18001431711 вклад «Мій пенсійний депозит» на ім'я фізичної особи від 31 травня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», а тому в порядку поділу майна правомірним є виділити та визнати за позивачем [PERSON] право власності на вказаний грошовий вклад в сумі 50 100,00 грн. Разом з тим, ураховуючи відсутність у матеріалах справи станом на день ухвалення цього рішення доказів щодо наявності на вкладному рахунку банку грошових коштів, які є об'єктом позову, у суду відсутні правові підстави при поділі спільного майна подружжя встановлювати фактичне місцезнаходження цього майна за відсутності у суду даних щодо останнього. Таким чином, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 ЦПК України) У порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню частковому судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial