Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , за яким просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер Р № № 346 від 29.10.2019 року, видавник Сагайнович О.Ю. приватний нотаріус Одеського нотаріального округу, рішення про державну реєстрацію індексним номер 49415493; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину квартира [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] . Відповідно до заповіту від 08.11.2011 року, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, [PERSON] . В листопаді 2018 року [PERSON] було направлено заяву про прийняття спадщини. 12.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу дану заяву було отримано та надано відповідь про відмову у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Крім того, як стало відомо позивачу, [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] змушена звернутись до суду із відповідною позовною заявою. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно ч. 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України закріплено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач постійно проживала за межами України, а саме - в Німеччині, не мала можливості прибути до України у встановлений законом шестимісячний строк і подати заяву про прийняття спадщини. Через те, що позивач не підтримувала зв`язок із членами своєї сім`ї, про смерть своєї бабусі [PERSON] дізналася лише восени 2018 році. Державним нотаріусом не було здійснено дій щодо пошуку спадкоємців померлої, про відкриття спадщини позивача повідомлено не було. Крім того, відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Частина друга вказаної статті закріплює, що нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Процедура здійснення нотаріальних дій встановлюється також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок). Пунктом 1.2 Глави 10 порядку встановлено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. В той же час, нотаріусом не було здійснено всіх необхідних заходів для з`ясування кола спадкоємців; не було вчинено будь-яких дій щодо повідомлення спадкоємців, в тому числі - шляхом публічного оголошення чи повідомлення у пресі. Відповідна правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 року (справа №761/42165/17-ц). Суд вказав, що «суд апеляційної інстанції встановив, що нотаріус не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця». Аналогічні правовідносини склалися і у даному випадку, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом. Натомість, відповідач, скориставшись тим, що [PERSON] постійно проживає в Німеччині, не повідомив її своєчасно про смерть спадкодавця, не повідомив про наявність заповіту, про який він знав. Крім того, отримаючи спадщину, він приховав від нотаріуса зазначені обставини, у зв`язку з чим [PERSON] пропустила строк прийняття спадщини та не змогла вчасно звернутись до нотаріуса. У зв`язку з викладеним, свідоцтво про право на спадщину, яке було видано [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Представник відповідача [PERSON] . Адвокат Попов М.М. заперечував в судовому засіданні проти його задоволення, відзиву на позов не подавав. Заперечуючи проти позову посилався на те, що [PERSON] було відомо про наявність заповіту, на час смерті заповідача вона перебувала в м. Одесі, своїм правом на звернення до нотаріальної контори не скористалася, чим відмовилася від її одержання. Судовий розгляд проводився 10.11.2020 року, допитувалися свідки. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягав на відмові в позові, просив скасувати заходи забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] . Відповідно до заповіту від 08.11.2011 року, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, [PERSON] . Позивач в позовній заяві вказує, що вона постійно проживала за межами України, а саме - в Німеччині, не мала можливості прибути в Україну у встановлений законом шестимісячний строк і подати заяву про прийняття спадщини. Через те, що позивач не підтримувала зв`язок із членами своєї сім`ї, про смерть своєї бабусі [PERSON] дізналася лише восени 2018 році. Державним нотаріусом не було здійснено дій щодо пошуку спадкоємців померлої, про відкриття спадщини позивача повідомлено не було. При цьому згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-2506/0/15-20-Вих від 23.09.2020 року, наданої на ухвалу суду від 02.09.2020 року встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , в`їхала в Україну 28 листопада 2016 року з Мюнхена до Києва. Виїхала [PERSON] , [INFO] , з України 02 лютого 2017 року з Одеси до Мюнхена. Таким чином, судом встановлено, що після смерті заповідача позивач [PERSON] протягом двох місяців, а саме з грудня 2016 року по лютий 2017 року перебувала в Україні. Тому, її твердження про те, що вона не могла прибути в Україну, а про смерть бабусі дізналася лише восени 2018 року спростовуються цим доказом. Допитані в судовому засіданні свідки повідомили таке. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , повідомила, що відповідач, дідько позивача, був проти вступу у спадщину, оскільки сторони не спілкуються. Свідок знала про заповіт на ім`я позивача, брат не казав, що звертався до нотаріуса. [PERSON] дізналася про те, що треба звернутися до нотаріуса в червні 2017 року, коли приїхала до м. Одеси, вона не знала про те, що треба звернутися до нотаріуса. Заповіт був складений за 5-6 років до смерті бабусі, коли передали заповіт [PERSON] не знає, але думає, що задовго до смерті. [PERSON] говорила, що бажала вирішити питання з відповідачем мирним шляхом, але відповідач не погодився. Позивач зверталася до суду із позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Уклала договір з адвокатом десь два роки тому. Коли бабуся (заповідач) померла [PERSON] була рядом. Згідно матеріалів нотаріальної справи в листопаді 2018 року [PERSON] було направлено заяву про прийняття спадщини, тобто майже через рік та п`ять місяців після того, як зі слів свідка [PERSON] позивач дізналася про те, що треба звернутися до нотаріуса. Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача [PERSON] , повідомила, що, бабуся померла на руках [PERSON] , після смерті бабусі [PERSON] була в м. Одесі ще два місяці. Свідок знає, що заповіт був задовго до смерті заповідача. Заповіт був в Одесі в кінці 2016 року. [PERSON] довіряла дядькові, не знала, що він так поступить. 12.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу дану заяву було отримано та надано відповідь про відмову у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. [PERSON] звертала з позовом до Київського районного суду м. Одеси про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 02.10.2019 року її позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивач та його представника в судове засідання. Відповідачем [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . За загальним\~правилом положення\~про спадкування\~право на\~спадщину виникає\~в день\~відкриття спадщини.\~Спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою,\~для прийняття\~спадщини встановлюється\~строк у\~шість місяців,\~який починається\~з часу\~відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Позивач посилається на те, що вона пропустила строк на подання заяви з поважних причин. При цьому, згідно з частиною третьою\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Враховуючи, що позивач два місяці після смерті бабусі перебувала в м. Одесі, була обізнана про наявність заповіту на її ім`я, перелічені вище причини не стосуються її ситуації. Юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку. Згідно ч. 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, дійшов висновку, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк не скористалася своїм правом на отримання спадщини за заповітом, рішення суду про надання додаткового строку на прийняття спадщини відсутнє. Щодо посилання на те, що державним нотаріусом не було здійснено дій щодо пошуку спадкоємців померлої, про відкриття спадщини позивача повідомлено не було, то суд виходить з того, що ці обставини не мають вирішального значення, оскільки позивач знала про наявність заповіту та перебувала в м. Одесі після смерті заповідача протягом двох місяців. Враховуючи вищезазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~9\~ст.\~158\~ЦПК України\~суд може\~скасувати заходи\~забезпечення позову\~з власної\~ініціативи або\~за вмотивованим\~клопотанням учасника\~справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження су справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed