Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, стягуваних із нього на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2016 року. Обґрунтовував позов тим, що на даний час він має стосунки з іншою жінкою [PERSON], від яких 30 травня 2010 року народилася дитина [PERSON] З народженням другої дитини його матеріальний стан сильно змінився, він проживає разом з [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, що потребує матеріальних затрат, а тому сплата аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку є неможливою. З цих підстав просив зменшити аліменти на утримання дочки [PERSON] до 1/8 частини його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2016 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінився його сімейний та майновий стан, оскільки він перебуває у стосунках із [PERSON], від яких народилася дитина [PERSON], яку він повністю утримує. Усі вони позивач, [PERSON] та [PERSON] проживають однією сімєю, що потребує матеріальних затрат. Перевіряючи достовірність доводів позивача про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд виходить із таких обставин: Як слідує з довідки про доходи № 85 від 17 січня 2017 року, виданої Департаментом патрульної поліції, [PERSON] працює в Департаменті патрульної поліції, займає посаду інспектора. Загальна сума доходу за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року за винятком аліментів становить 105093 гривні 55 (пятдесят пять) копійок. Аліменти сплачувались у листопаді 2016 року в розмірі 4658,38 гривень та у грудні 2016 року в розмірі 6538,08 гривень. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КЕ № 248311, виданого повторно, [PERSON] народилася 30 травня 2010 року. Батьками дитини записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. Тобто, дочка [PERSON] народилась у позивача ще у 2010 році, задовго до ухвалення рішення суду від 24 лютого 2016 року. Відтак, ця сімейна обставина, зокрема обовязок утримувати дочку [PERSON], на час ухвалення рішення суду від 24 лютого 2016 року у позивача вже існувала. Як убачається із договору оренди житлового приміщення від 15 вересня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] є орендарями квартири за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 65/96. Строк дії договору оренди до 15 вересня 2017 року. Однак, сама лише наявність цього договору оренди не підтверджує факту проживання позивача та [PERSON] і [PERSON] однією сімєю. Більше того, позивачем не доведено, що він не проживав із [PERSON] та [PERSON] однією сімєю на час ухвалення рішення від 24 лютого 2016 року, і ці обставини виникли вже після його ухвалення. Жодних інших доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану позивач не надав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі наданих позивачем доказів ним не доведено змін у матеріальному або сімейному стані, погіршення здоров'я чи інших випадків, які можуть бути підставою зменшення розміру аліментів, передбачених Сімейним кодексом України. За таких обставин суд вважає, що відсутні передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України підстави зменшення розміру аліментів, а тому позов [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі викладеного, відповідно ст. ст. 180, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed