Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в цивільному шлюбі, від якого мають сина [PERSON], 2012 року народження. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не виконує обов'язок по утриманню дитини, аліменти не сплачує, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 22.02.2019 р. ухвалою суду справу прийнято до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на те, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює, отримує до 31.01.2020 р. соціальну допомогу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Встановлено, що син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З наданих до суду доказів вбачається, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність встановлена до 01.02.2020 р. [PERSON] призначено державну соціальну допомогу. Вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина. Посилання на те, що відповідач не працевлаштований та є особою з інвалідністю, не звільняє останнього від обов'язку утримувати сина, доказів непрацездатності відповідача до суду не надано, при інвалідність останньому встановлено тимчасово, а не довічно. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи потреби дитини певного віку, відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б спростовували матеріальну можливість останнього сплачувати аліменти в мінімальному гарантованому розмірі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2019 р. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved