Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат Сірко Л.П. звернулася до Енергодарського міського суду 12.12.2016 року з позовною заявою до відповідачів: [PERSON] та [PERSON], в якій зазначає, що 02.12.2016 вона на підставі договору купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області Кошкіною В.В., придбала у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2016 р. №74713842. На дату укладання договору купівлі-продажу в даній квартирі тимчасово залишався зареєстрованим: власники квартири - [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO] (відповідачі по справі). Відповідно до п. 5.2 Договору купівлі-продажу (а.с.6-8) відповідачі по справі в строк до 07.12.2016 року зобов'язались знятись з реєстраційного обліку з проданої ним квартири та передати квартиру позивачу для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам, разом з документами. Відповідачі виїхали з квартири, передали ключі та звільнили помешкання від своїх речей ще до укладання договору, але в порушення умов договору самостійно не знялися з реєстраційного обліку в строк до 07.12.2016 року. Реєстрація відповідачів в квартирі позивача перешкоджає їй в реалізації своїх прав як власника житла, тобто у володінні і розпорядженні майном на свій розсуд. Просить суд: усунути перешкоди в реалізації прав власника шляхом визнання відповідачів втратившими право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняття їх з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідачів. В судове засідання позивач та її представник - не з'явились, надали до суду письмову заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити (а.с.27, 28). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності (а.с.26). Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти (а.с.24, 25), які надсилалися судом на адресу проживання відповідачів зазначену в позовній заяві, яка збігається з місцем реєстрації відповідачів зазначеної в повідомленнях Сектору реєстрації Енергодарської міської ради в Запорізькій області (а.с.18, 19). Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від них не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, суд, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, за останнім відомим місцем проживання, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов наступних висновків: Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11,12.2003 р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.1 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ти одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно до ст. З Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством. Договір найму не укладався. Відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та норми матеріального права, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved