Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач, АТ «Державний ощадний банк України», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача, [PERSON] , заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03.03.2017 в розмірі 16\~635,55 грн станом на 18.05.2021 та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачу було направлено за адресою місця реєстрації. Відзиву на позов АТ «Державний ощадний банк України» відповідач не надав. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін по справі до суду не надходили. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, враховуючи відсутність в матеріалах справи заперечень чи клопотань проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані представником позивача документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, [PERSON] , звернувся до позивача, АТ «Державний ощадний банк України», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 03.03.2017, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1500 гривень, який в подальшому було збільшено до 14 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказані обставини підтверджуються: заявою про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] від 03.03.2017; розрахунком заборгованості, випискою по рахунку. Підписавши 03.03.2017 заяву про приєднання, [PERSON] підтвердив, що він беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї заяви, що розміщена на інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та укладає з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Також відповідач у складі цієї заяви підписав заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, якою крім суми кредиту сторони узгодили й розмір процентів за користування кредитними коштами 30 % річних, при цьому сторони передбачили, що вказаний розмір є фіксованим (п. 6.5.1), та строк кредитування - 12 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Пунктом 6.9 вказаної заяви визначено, що всі інші умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Водночас, за змістом Повідомлення про умови кредитування, підписаного у складі заяви про приєднання, сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом. Повернення кредиту та сплату процентів і винагороди відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, при цьому їх розмір та періодичність погашення тіла кредиту визначає самостійно, водночас на дату закінчення строку кредитування має повернути всю суму заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 18.05.2021 та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість до стягнення у розмірі 16\~635,55 грн, яка складається з наступного: 12\~659,02 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 342,31 грн проценти за користування кредитом; 1\~598,03 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 470,04 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 153,80 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 953,09 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 461,09 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проаналізував вищенаведені норми та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони уклали кредитний договір від 03.03.2017 у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов такого договору, а саме, шляхом підписання заяви про приєднання, а тому, на думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед банком за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 12\~659,02 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 342,31\~грн підтверджується наявними в матеріалах справи документами та підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення процентів, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). У заяві про приєднання від 03.03.2017 зазначені лише сума кредиту та процентна ставка, при цьому розмір неустойки в даній заяві сторонами не погоджений, а наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписано. Крім цього, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ставка пені неодноразово змінювалась самим Банком. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що підпис відповідача в заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції чинній на день укладення кредитного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату неустойки, наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про приєднання, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за неустойкою (пенею). Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а також втрат від інфляції суд зазначає таке. Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченою цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. В позовній заяві Банк зазначає, що неодноразово здійснював телефонні дзвінки з метою інформування [PERSON] про наявну в нього заборгованість за кредитним договором, на що останній не відреагував. Проте, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що Банк сповістив боржника належним чином про наявну заборгованість, а також відсутні відомості про направлення останньому письмової вимоги про погашення такої заборгованості. Відповідно до ч.1, 6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Банку про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів, та втрат від інфляції є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та процентами за користування кредитом в загальному розмірі 13\~001,33 грн (12\~659,02 грн + 342,31 грн). Відповідно до ч.1 ст.141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (13\~001,33 грн), а саме у розмірі 78,15 % (13\~001,33 х100 : 16\~635,55). Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1\~774,01 грн (2270:100 х 78,15%). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial