Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач в інтересах держави звернувся до суду із позовом мотивуючи свої вимоги тим, що Прокуратурою області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог законодавства при відведенні Коцюбинською селищною радою Київської області земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 № 2133/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд\~по [ADDRESS] » [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ № 922189 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210946200:01:042:0091, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.06.09року, вказану земельну ділянку придбала [PERSON] , про що на державному акті серії ЯЖ № 922189 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до [PERSON] .. Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 77 214,38 грн. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.06. 13 року за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922189, виданий [PERSON] з відміткою про перехід», права власності до [PERSON] та скасовано його державну реєстрацію. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства. Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом. Суд у вказаній справі встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст.ст. 116, 122, ч. І ст. 155, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України і у справах № 6-67цс14 (постанова від 25.06.14), № 6-22цс15 (постанова від 11.03.15), № 21-195а14 (постанова від 17.06.14). Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом. В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.14 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосїївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень « [INFO] ». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, .117 Київського лісництва та кварталів 18,26,27, 51 Святошинського лісництва. В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.14 року № 01- 04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосїївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 24.09.16 року № А197/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3210946200:01:042:0091 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосїївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал. Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку «Голосїївський». Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] , витребувати її в порядку ст.388 Цивільного кодексу України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України. Так, до прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного. Як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення. Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01року № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Таким чином, з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12\~Перехідних положень Земельного кодексу України\~(в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового\~Земельного кодексу України\~продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння [PERSON] на підставі\~ст. 388 ЦК України. Враховуючи викладене слід зазначити, що спірна земельна ділянка вкрита лісовою рослинністю, про що набувач зобов`язаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику. Таким чином, викладені вище обставини, за яких [PERSON] була придбана спірна земельна ділянка, виключають добросовісність останньої, та надають підстави суду витребувати у неї ділянку в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України за будь-яких умов. З урахуванням роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.14 року, та враховуючи що незаконність вибуття спірної земельної ділянки з власності держави вже доведена, в даному позові вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки не заявляється. Спірними відносинами порушено право власності держави на землі лісового фонду та природоохоронного призначення, які мають обмежений режим використання, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Зокрема,\~в обґрунтуванні\~створення Святошинсько-Біличанської\~філії Національного\~природного парку\~«Голосїївський»,\~яке розроблено\~за участю\~Інституту ботаніки\~ім.\~М.Г.\~Холодного НАН\~України,\~Інституту зоології\~ім.\~І.І.\~Шмальгаузена НАН\~України та\~Національоного екологічного\~центру України,\~зазначено,\~що дані\~ліси мають\~велике екологічне\~та рекреаційне\~значення.\~Вони відіграють\~значну роль\~в Національній\~та Всеєвропейській\~екомережах.\~Територія,\~що розглядається,\~характеризується великим\~видовим різноманіттям\~рослин і\~тварин,\~деякі з\~них є\~рідкісними та\~зникаючими.\~Отже Святошинсько-Біличанський\~лісовий масив,\~розташований між\~Житомирським та\~Гостомельським шоссе,\~є дуже\~цінною територією\~у науковому,\~екологічному,природоохоронному та рекреаційному відношенні. Крім того, позовна заява про витребування лісової земельної ділянки із приватної власності у державну власність, безумовно становить суспільний інтерес. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. За інформацією Державного комітету України із земельних ресурсів від 01.07.2011 № 9946/26/4-11, Коцюбинською селищною радою передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 72 га, в тому числі і відповідачу, за рахунок земель, які знаходяться у користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» та відносяться до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення землі, яку було поділено на окремі, ділянки, безоплатно приватизовано громадянами й відчужено ними за договорами купівлі-продажу, що призвело до одержання однією особою у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення єдиним масивом. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури Київської області до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної власності, а також захист суспільнйх інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. Отже, стосовно землі лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної власності на землю над приватною і, крім того, прямо забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність ліси та землю відповідного цільового призначення поза складом угідь селянських, фермерських та інших господарств, або й у складі цих угідь, якщо площа ділянки більше, ніж 5 га. Таким чином, законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі й [PERSON] .Натомість остання набула таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності на землю Стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади розпорядження, та наступного укладення договору купівлі-продажу. [PERSON] в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 1 ЛК України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки знала або, проявивши розумну обачність, могла знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Крім того, витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] на користь держави відповідає критерію законності: витребування з її власності земельної ділянки здійснюється на підставі статті 388 Цивільного кодексу України в зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог Лісового кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. За таких обставин позов прокуратури Київської області по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15. Позивачем за даним позовом є Кабінет Міністрів України, який на сьогодні від імені держави є розпорядником спірної земельної ділянки. Згідно ст. 113 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. З огляду на викладене, прокуратура Київської області звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення. Позивач зазначив, що даний позов пред`являється в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України, оскільки заочне рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 11.06.13, яким частково задоволено позов прокурора м. Ірпеня та визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.08року № 2133/25-5 та відповідний державний акт з відміткою про перехід права власності до [PERSON] не набрало законної сили відповідно до ст.ст. 233, 294 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про його отримання відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить\~витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 3210946200:01:042:0091, вартістю 77\~214,38 гривень. Судові витрати по справі покласти на відповідача. В судовому\~засіданні представник\~прокуратури позовні\~вимоги підтримав\~у повному\~обсязі та\~просив їх\~задовольнити.\~Надала додаткові\~пояснення,\~в яких\~зазначили,\~що з\~огляду на\~постановлення Касаційним\~цивільним судом\~і Касаційним\~господарським судом\~у складі\~Верховного Суду\~остаточних рішень\~аналогічних справах\~надаю наступні\~пояснення.\~Підставою для\~звернення прокурора\~до суду\~із даним\~позовом є\~порушення прав\~Кабінету Міністрів\~України як\~законного розпорядника\~від імені\~власника -\~народу України\~-\~земель державної\~власності у\~зв`язку\~з перевищенням\~органом місцевого\~самоврядування -\~Коцюбинською селищною\~радою Київської\~області наданих\~повноважень щодо\~розпорядження землею,\~яка не\~знаходилася у\~її віданні.\~Установлено,\~що рішенням\~Ірпінського міського\~суду Київської\~області від\~11.06.2013\~року у\~справі №\~367/2238/13-ц\~визнані недійсними\~рішення Коцюбинської\~селищної ради\~від 25.12.08\~року №\~2133/25-5\~«Про затвердження\~проекту землеустрою\~та передачу\~у приватну\~власність земельної\~ділянки для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~по [ADDRESS] » і\~державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ЯЖ\~№ 922189,\~виданий [PERSON] ,\~з відміткою\~про перехід\~права власності\~до [PERSON] \~та скасовано\~його державну\~реєстрацію.\~Отже,\~для даної\~справи є\~преюдиціальним той\~факт,\~що приймаючи\~рішення про\~передачу земельної\~ділянки першому\~набувачу [PERSON] \~у приватну\~власність,\~Коцюбинська селищна\~рада перевищила\~передбачені ст.\~122\~Земельного кодексу\~України повноваження\~та розпорядилась\~землею,\~яка не\~знаходилась у\~її віданні.В даному\~випадку спірна\~земельна ділянка\~вибула з\~власності держави\~поза волею\~належного власника\~і розпорядника\~землі,\~що встановлено\~судовим рішенням,\~яке набрало\~законної сили,\~а тому\~існують всі\~правові підстави\~для витребування\~її з\~незаконного володіння\~ [PERSON] \~на підставі\~ст.\~388\~Цивільного кодексу\~України.В даному\~випадку спірна\~земельна ділянка\~вибула з\~власності держави\~поза волею\~належного власника\~і розпорядника\~землі,\~що встановлено\~судовим рішенням,\~яке набрало\~законної сили,\~а тому\~існують всі\~правові підстави\~для витребування\~її з\~незаконного володіння\~ [PERSON] \~на підставі\~ст.\~388\~Цивільного кодексу\~України.\~Поряд з\~тим,\~за змістом\~зазначеної вище\~статті Цивільного\~кодексу України,\~недобросовісним вважається\~набувач,\~який не\~лише безпосередньо\~обізнаний в\~тому,\~що набуває\~майно у\~суб`єкта,\~який не\~наділений правом\~на його\~відчуження,\~а й\~водночас усвідомлює\~факт порушення\~прав іншої\~особи,\~або який\~хоч і\~не був\~безпосередньо інформований\~про відсутність\~у відчужувана\~права на\~відчуження майна,\~але за\~обставин його\~набуття міг\~і зобов`язаний\~був про\~це знати.\~Слід зазначити,\~що спірна\~земельна ділянка\~повністю вкрита\~лісовою рослинністю,\~про що\~набувач зобов`язаний\~був знати,\~а отже\~повинен був\~передбачати можливу\~приналежність цієї\~земельної ділянки\~до земель\~лісогосподарського призначення,\~які відповідно\~до ст.\~84\~Земельного кодексу\~України не\~можуть передаватись\~у приватну\~власність,\~а отже,\~і про\~незаконність її\~відведення першому\~власнику.\~Таким чином,\~викладені вище\~обставини,\~за яких\~ [PERSON] \~набуто спірну\~земельну ділянку,\~виключають добросовісність\~останньої,\~та є\~підставами для\~витребування у\~неї ділянки\~в порядку\~ст.\~388\~Цивільного кодексу\~України за\~будь-яких\~умов.\~Зазначили,\~що спірна\~земельна ділянка\~є земельною\~ділянкою державної\~власності лісогосподарського\~призначення,\~розташована у\~111\~кварталі Київського\~лісництва КП\~«Святошинське лісопаркове\~господарство»,\~що наразі\~є територією\~Національного природного\~парку «Голосіївський»\~(Святошинсько-Біличанська\~філія)\~та відноситься\~одночасно до\~земель природно-заповідного\~фонду,\~вкритих лісом.За інформацією\~Українського державного\~проектного лісовпорядного\~виробничого об`єднання\~ВО «Укрдержліспроект»\~від 08.10.2014\~року,\~спірна територія\~була лісами\~ще з\~радянських часів.\~Так,\~на підставі\~Постанови ЦК\~КПУ і\~Ради Міністрів\~УРСР від\~20.06.1956\~року №\~673\~та рішення\~виконкому Київської\~міської ради\~від 07.08.1956\~року №\~1186\~створено Святошинське\~лісопаркове господарство,\~яке ввійшло\~до складу\~управління земельної\~зони м.\~Києва.\~Загальна площа\~Святошинського лісопаркового\~господарства на\~момент створення\~становила 14167\~га.\~Згідно розпорядження\~Київської міської\~державної адміністрації\~№ 2715\~від 17.12.2001року\~на виконання\~рішення Київської\~міської ради\~від 02.10.2001\~року №\~59/1493,\~перейменовано:\~Київське державне\~комунальне об`єднання\~зеленого будівництва\~«Київзеленбуд» на\~Київське комунальне\~об`єднання зеленого\~будівництва та\~експлуатації «Київзеленбуд»;\~державне комунальне\~підприємство Святошинське\~лісопаркове господарство\~на комунальне\~підприємство «Святошинське\~лісопаркове господарство».\~Лісовпорядні роботи\~проводились в\~1945-46,1952-59,1969,1979,\~1989,\~1999,2009\~роках.\~Варто зауважити,\~що при\~зміні назв\~юридичних осіб\~рішення про\~зміну категорії\~та цільового\~призначення земель\~не приймались.Також,\~за інформацією\~управління Держземагентства\~у м.\~Ірпені Київської\~області від\~10.12.14\~року №\~01-\~04/2215\~і акту\~перевірки Державної\~інспекції сільського\~господарства в\~Київській області\~від 24.09.16\~року №\~А197/180\~з нанесеними\~на картографічні\~матеріали Національного\~природного парку\~«Голосіївський» спірними\~земельними ділянками,\~переданими у\~приватну власність\~громадян Коцюбинською\~селищною радою\~спірна земельна\~ділянка з\~кадастровим номером\~3210946200:01:042:0091\~знаходиться у\~111\~кварталі Київського\~лісництва КП\~«Святошинське лісопаркове\~господарство» та\~відноситься одночасно\~до земель\~природно-заповідного\~фонду загальнодержавного\~значення,\~вкритих лісом.\~Даний факт\~беззаперечно підтверджується\~Указом Президента\~України від\~01.05.2014\~року №\~446/2014\~«Про зміну\~меж національного\~природного парку\~«Голосіївський»,\~яким його\~територію розширено\~на 6462,62\~га за\~рахунок земель\~КП «Святошинське\~лісопаркове господарство»\~(землі\~якого увійшли\~до складу\~земель Київського\~комунального об`єднання\~зеленого будівництва\~та експлуатації\~зелених насаджень\~« [INFO] »).\~Згідно пояснювальної\~записки та\~проектних матеріалів\~до вищевказаного\~Указу Президента,\~розширення зазначеного\~заказника відбулось\~за рахунок\~лісових земель\~КП «Святошинське\~лісопаркове господарство»,\~в тому\~числі кварталів\~1-\~100\~Святошинського лісництва,\~7,\~8,\~12,\~13\~,14,\~18-21,\~22,\~26-30,\~31,\~46-57,\~60-72,\~74-\~85,\~87-93,\~99-105,\~110-112,113-122\~Київського лісництва.\~Посилання відповідача\~на той\~факт,\~що оскільки\~на даний\~час не\~розроблено документацію\~із землеустрою\~щодо розширення\~меж Національного\~природного парку\~«Голосіївський» відповідно\~до Указу\~Президента України\~від 01.05.2014\~року №\~446/2014,\~у зв`язку\~з чим\~спірну територію\~не можна\~вважати землями\~під об`єктом\~природно-заповідного\~фонду,\~спростовується тим,\~що відповідно\~до ч.\~4\~ст.\~7\~Закону України\~«Про природно-заповідний\~фонд України»\~до встановлення\~меж територій\~та об`єктів\~природно-заповідного\~фонду в\~натурі їх\~межі визначаються\~відповідно до\~проектів створення\~територій та\~об`єкті природно-заповідного\~фонду.\~Прокурором ще\~при пред`явленні\~позовної заяви\~одним із\~доказів надано\~схему розширення\~НПП «Голосіївський»,\~із якої\~вбачається,\~яка саме\~територія увійшла\~до розширених\~меж національного\~природного парку.\~Також,\~надано карту-схему\~із нанесеними\~межами Національного\~природного парку\~«Голосіївський» та\~501\~земельної ділянки,\~незаконно виділених\~Коцюбинською селищною\~радою у\~приватну власність\~громадян у\~2008\~році.\~Таким чином,\~прокурором належними,\~допустимими та\~достатніми доказами\~доведено факт\~знаходження спірної\~земельної ділянки\~в межах\~об`єкту природно-заповідного\~фонду -\~Національного природного\~парку «Голосіївський».\~При цьому,\~витребування лісової\~земельної ділянки\~із приватної\~власності у\~державну власність,\~безумовно становить\~суспільний інтерес.Необхідно врахувати,\~що право\~постійного користувача\~на спірну\~землю до\~цього часу\~у законний\~спосіб не\~припинене (ст.ст.\~116,\~141,\~142,\~149\~Земельного кодексу\~України),\~а право\~володіння спірними\~землями у\~відповідача,\~в силу\~законодавчо встановлених\~обмежень в\~обороті земель\~лісогосподарського призначення,\~не виникло.\~За таких\~обставин прокурор\~правомірно звернувся\~з позовом\~на захист\~інтересів держави\~саме в\~особі Кабінету\~Міністрів України,\~який з\~08.04.12\~року на\~підставі ст.ст.\~122,\~149\~Земельного кодексу\~України від\~імені держави\~здійснює розпорядження\~землями лісогосподарського\~призначення незалежно\~від розміру\~їх площі\~та через\~одночасне знаходження\~спірної земельної\~ділянки на\~території об`єкта\~природно-заповідного\~фонду України\~-\~НПП «Голосіївський»\~з метою\~остаточного поновлення\~прав держави\~та народу\~України.\~Щодо доводів\~про наявність\~підстав для\~застосування у\~спірних правовідносинах\~наслідків пропуску\~строку позовної\~давності слід\~зазначити,\~що у\~Цивільному кодексі\~України позовну\~давність визначено\~як строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу (ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України).\~Тобто позовна\~давність встановлює\~строки захисту\~цивільних прав.Положення ч.\~1\~ст.\~261\~Цивільного кодексу\~України визначають\~моментом початку\~перебігу позовної\~давності момент,\~коли особа\~безпосередньо довідалась\~про порушення\~права і\~необхідність вжиття\~у зв`язку\~з цим\~заходів реагування\~на виявлене\~порушення.\~При цьому\~і в\~разі пред`явлення\~позову особою,\~право якої\~порушене,\~і в\~разі пред`явлення\~позову в\~інтересах цієї\~особи іншою,\~уповноваженою на\~це особою,\~позовна давність\~починає обчислюватися\~з одного\~й того\~самого моменту:\~коли особа\~довідалась про\~порушення свого\~права та\~про особу,\~яка його\~порушила.\~Положення закону\~про початок\~перебігу позовної\~давності поширюється\~й на\~звернення прокурора\~до суду\~із заявою\~про захист\~державних інтересів\~або інтересів\~територіальної громади.\~Таким чином,\~визначаючи початок\~перебігу позовної\~давності у\~цьому спорі,\~слід враховувати,\~коли про\~порушене право\~дізналася саме\~держава в\~особі уповноваженого\~органу.\~В свою\~чергу,\~матеріалами справи\~доведено і\~сторонами не\~заперечується,\~що Кабінет\~Міністрів України\~взагалі не\~був учасником\~спірних правовідносин\~щодо передачі\~у приватну\~власність земель\~лісогосподарського призначення\~та подальшого\~їх відчуження\~на підставі\~договору купівлі-продажу.\~Крім того,\~до функцій\~Кабінету Міністрів\~України не\~віднесено здійснення\~контролю за\~законністю рішень\~органів місцевого\~самоврядування у\~сфері земельних\~відносин.,\~доказів інформування\~Коцюбинською селищною\~радою Кабінету\~Міністрів України\~про прийняття\~оскаржуваного рішення\~відповідачами не\~надано.\~Єдиним доказом\~поінформованості Кабінету\~Міністрів України\~про порушення\~інтересів держави\~із зазначенням\~конкретних порушень\~є факт\~отримання ним\~повідомлення прокурора\~про виявлені\~порушення та\~про необхідність\~пред`явлення відповідного\~позову в\~інтересах держави\~у 2016\~році.\~Саме з\~цього моменту\~можна вважати,\~що позивач\~-\~Кабінет Міністрів\~України довідався\~про порушення\~прав держави,\~захист інтересів\~якої відповідно\~до ст.ст.\~13,\~122\~Земельного кодексу\~України входить\~до компетенції\~цього центрального\~органу виконавчої\~влади.\~Крім того,\~Касаційний господарський\~суд у\~складі Верховного\~Суду у\~постановах від\~04.02.2020,\~05.02.2020,\~26.02.2020\~за результатами\~розгляду справ\~№№ 911/3897/17,\~911/3523/17,\~911/3738/17,\~911/2325/18,\~911/3315/17,\~911/3150/17,\~911/3310/17,\~911/3574/17,\~911/3148/17,\~911/3577/17,\~911/3311/17,\~911/3579/17\~дійшов висновку,\~що зайняття\~спірних земельних\~ділянок з\~порушенням положень\~Земельного кодексу\~України та\~Лісового кодексу\~України треба\~розглядати як\~не пов`язане\~з позбавленням\~володіння порушення\~права власності\~держави чи\~відповідної територіальної\~громади.\~У такому\~разі позовну\~вимогу про\~зобов`язання\~повернути земельну\~ділянку слід\~розглядати як\~негаторний позов,\~який можна\~заявити впродовж\~усього часу\~тривання порушення\~прав законного\~володільця відповідної\~земельної ділянки.\~Власник земельної\~ділянки лісогосподарського\~призначення може\~вимагати усунення\~порушення його\~права власності\~на цю\~ділянку,\~зокрема оспорюючи\~відповідні рішення\~органів державної\~влади чи\~органів місцевого\~самоврядування,\~договори або\~інші правочини\~та вимагаючи\~повернути таку\~ділянку.\~Також,\~просила врахувати,\~що постановами\~Верховного Суду\~від 18.12.2019\~у справі\~№ 367/6965/16-ц,\~від 17.10.2019\~у справі\~№ 367/6446/16,\~від 24.01.2019\~у справі\~№ 367/4137/16-ц,\~від 29.08.2018\~у справі\~№ 367/7450/16-ц,\~від 29.01.19\~у справах\~№№ 911/3455/17,\~911/3570/17,\~911/3572/17,\~911/3447/17,\~911/3312/17,\~від 04.02.2020,\~05.02.2020,\~26.02.2020\~у справах\~№№ 911/3897/17,\~911/3523/17,\~911/3738/17,\~911/2325/18,\~911/3315/17,\~911/3150/17,\~911/3310/17,\~911/3574/17,\~911/3148/17,\~911/3577/17,\~911/3311/17,\~911/3579/17\~залишені без\~змін рішення\~Ірпінського міського\~суду,\~апеляційного суду\~Київської області,\~господарського суду\~Київської області\~і постанови\~Північного апеляційного\~господарського суду,\~якими задоволені\~аналогічні позови\~першого заступника\~прокурора Київської\~області в\~інтересах держави\~в особі\~Кабінету Міністрів\~України до\~фізичних і\~юридичних осіб,\~треті особи:\~Міністерство екології\~та природних\~ресурсів України,\~Національний природний\~парк «Голосіївський»\~про витребування\~з незаконного\~володіння товариств\~на користь\~держави в\~особі Кабінету\~Міністрів України\~суміжних земельних\~ділянок,\~які також\~знаходяться на\~території Біличанського\~лісу в\~складі єдиного\~лісового масиву,\~незаконно розданого\~у приватну\~власність громадян.Таким чином, витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки на користь держави у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування при розпорядженні спірною землею вимог ЛК України та ЗК України відповідає критерію законності. З огляду на викладене, просить суд врахувати той факт, що прокурор звернувся з вказаним позовом саме на захист інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, який з 08.04.2012 року на підставі ст.ст. 122, 149 ЗК України від імені держави здійснює розпорядження землями лісогосподарського призначення незалежно від розміру їх площі та через одночасне знаходження спірної земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду України - Національного природного парку «Голосїївський», задовольнити позов першого заступника прокурора Київської області, витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3210946200:01:042:0091, стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір. Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи по справі - Національного природного парку «Голосіївський» в судове засідання не з`явився, про час, дату, та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст..\~5\~ЦПК України,\~суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі сторони або особа,щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. До суду звернувся перший заступник прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Судом встановлено, що Прокуратурою області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог законодавства при відведенні Коцюбинською селищною радою Київської області земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 року № 2133/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд\~по [ADDRESS] » [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ № 922189 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210946200:01:042:0091, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.06.09року, вказану земельну ділянку придбала [PERSON] , та останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922189. Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить77214,38 грн. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.06. 13 року за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922189, виданий [PERSON] з відміткою про перехід», права власності до [PERSON] та скасовано його державну реєстрацію. Вищевказаним рішенням судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства. Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом. В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.14року № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 24.09.16 року № А197/180 земельна ділянка з кадастровим номером 3210946200:01:042:0091 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал. Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку Голосіївський». Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] , витребувати її в порядку\~ст.388 Цивільного кодексу України\~можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України. Так, до прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного. Як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення. Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01року № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Таким чином, з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12\~Перехідних положень Земельного кодексу України\~(в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового\~Земельного кодексу України\~продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння [PERSON] на підставі\~ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. ст.\~76,\~77 Земельного кодексу України\~(в редакції 1990 року) землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства. Землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства. У\~ст. 17 Лісового кодексу України\~передбачено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. За змістом ст. ст.\~35,\~45,\~47\~цього ж\~Кодексу, організація лісового господарства передбачає, в тому числі, і проведення лісовпорядкування. Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства. Так, згідно\~ст. 13 Земельного кодексу України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Компетенція Кабінету Міністрів України визначена ст. ст.\~122,\~149 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 9\~ст. 149 Земельного кодексу України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, серед іншого і ліси для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених\~статтею 150 цього Кодексу. А згідно ч. 8\~ст. 122 Земельного кодексу України, Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених\~статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря. Виходячи з назви\~глави 7 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду відносяться до земель природоохоронного призначення. Зазначеними вище положеннями\~Земельного кодексу України\~визначено, що органом, уповноваженим розпоряджатися спірною земельною ділянкою є Кабінет Міністрів України. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 152 Земельного кодексу України\~визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. На підставі ст.ст.\~6,14,19,121,144 Конституції України, ст.ст.\~16,\~388 ЦК України,

Outcome: approved