Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду посилаючись на те, що з 2003 р. по 2014 р. вона, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Син проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Оскільки [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання їх сина, вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. На сьогоднішній день, відносини між нею та [PERSON] досить напружені. Адже, крім того, що він ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання їхнього сина, не надає їй дозволу на виїзд дитини за кордон України. Відмовляючи їй у наданні дозволу на виїзд їх сина за кордон, [PERSON] позбавляє сина можливості оздоровлюватися, що суперечить його батьківським обовязкам, адже їх син хвороблива дитина, і лікарі, навпаки рекомендують всіляко оздоровлювати їхню дитину, відвозити влітку для відпочинку на морське узбережжя, тощо. Відповідач [PERSON], без будь-яких пояснень відмовляє їй у надані дозволу на виїзд їх сина за кордон. Вважає, що така позиція батька сина шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному, повноцінному розвитку та освіті, а своїми діями перешкоджає йому в цьому, чим завдає біль і страждання своїй рідній дитині. Просить надати дозвіл неповнолітньому - [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки побоюється, що позивачка залишиться на постійне місце проживання за межами України та син не повернеться до України, у звязку із чим він не матиме змоги з ним зустрічатися. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради позовні вимоги підтримала, вважає , що надання дозволу на виїзд за межі України без дозволу батька до шістнадцятирічного віку дитини є доцільним, та відповідає інтересам дитини. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер ЕН 304610, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України у Луганській області 06.01.2004 р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ТП № 144206, виданого 19.02.2004 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON], народився 04.02.2004 р., батьком якого записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 9). Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганськой області від 16.10.2014 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач по справі є його батьком, останнім часом його відносини з батьком не складаються. Батько заперечує, щоб він поїхав до рідних, які мешкають у Російській Федерації та до дядька, який понад 10 років мешкає у Бельгії та запрошує їх в гості. В Росії мешкають його двоюрідні брати та сестри з якими він дуже хоче спілкуватися. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з наступного: надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу його батька [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за кордоном України в один рік з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial