Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся з вищезгаданим позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 150000 грн., посилаючись на те, що внаслідок ДТП, що мала місце 24.07.2006 року, з вини відповідача загинула дружина [PERSON] та мати неповнолітньої доньки [PERSON] [PERSON], чим йому заподіяно незворотні душевні та моральні страждання, що виразилася в смерті близької людини. Окрім того, внаслідок даної ДТП йому було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, в звязку з чим змушений тривалий час лікуватися як стаціонарно, так і амбулаторно, визнаний інвалідом 111 групи. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ВАЗ 21013, д.н. 532062 ВВ, що йому належить, був знищений та його ринкова вартість на день проведення експертизи становила 10371 грн, які також просив стягнути позивач. На поховання дружини [PERSON]А, ним витрачено кошти в сумі 1645 грн, які підлягають відшкодуванню з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.07.2006 року о 21 год. 15 хв. на 142км. + 500м. автодороги Київ-Чоп, поблизу с. Сонячне Житомирського району, [PERSON] керуючи у стані алкогольного спяніння автомобілем Шевролет-Еванда, державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з другорядної на головну дорогу і виконуючи лівий поворот в напрямку м. Києва, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3-б, 2.9-а, 10.1, 10.2, 10.5, 16.11 Правил дорожнього руху України в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21013, державний номерний знак 53262ВВ під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку по головній дорозі, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир автомобіля [PERSON] тілесні ушкодження, від яких загинула на місці ДТП. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.02.2013 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обовязків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України. Вироком апеляційного суду Житомирської області від 14.03.2014 року вищезазначений вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного [PERSON] покарання і призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 2 місяць із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2014 року вирок апеляційного суду Житомирської області від 14.03.2014 року щодо [PERSON] змінено, вважати засудженим [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на нього обовязків, передбачених пунктами 2, 3 ст.76 КК України. У решті вирок залишено без зміни./а.с.305/. Позивач [PERSON] є чоловіком померлої 24.07.2006 року [PERSON], та вони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 79,80,86/. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час ДТП перебував у стані алкогольного спяніння, вчинив злочин з необережності, знехтував Правилами дорожнього руху, вперше був притягнутий до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батька-інваліда 3 групи, матір, яка перебуває на обліку в Житомирському обласному онкологічному диспансері, щиро розкаявся у вчиненому злочині, публічно вибачився перед потерпілими, має незадовільний стан здоровя. Вказані обставини також встановлені Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2014 року. Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою./ ст. 61.ч.4 ЦПК України/. Таким чином, судами встановлена протиправність дій відповідача та його вина в скоєнні даної ДТП, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправними діянням заподіювача. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку відшкодував завдану внаслідок злочину шкоду в розмірі 80000 грн., в тому числі [PERSON] в сумі 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітній [PERSON], про що в судовому засіданні не заперечували позивач та його представник та встановлено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.11.2014 року, що набрало чинності./а.с.98,99/. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, судом враховується висновок експерта № 14983/А від 19.09.2006 року, з врахуванням обсягу механічних пошкоджень автомобіля позивача, матеріальна шкода пошкодженого автомобіля становить 10371 грн, що становить ринкову вартість, оскільки автомобіль експлуатувати та відновлювати економічно недоцільно. Суд приймає до уваги даний експертний висновок, оскільки відповідач не заперечував наявність та перелік механічних пошкоджень автомобіля позивача, переконливих доказів на спростування розміру матеріальної шкоди даного висновку не надав. Суд вважає, що шкода заподіяна відповідачем, який повинен її відшкодувати, а відтак суд стягує на користь позивача на підставі ст. 1166 ЦК України матеріальну шкоду в розмірі 10371 грн./а.с.7-10/. При вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди в частині понесених витрат позивачем на поховання дружини в сумі 1645 грн, суд враховує, що такі витрати були понесені не позивачем, а [PERSON]А, а відтак відмовляє в задоволенні таких вимог за безпідставністю. /Крим. справа № 1-292/12, том.1, а.с.358,359/. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд керується вимогами ст. 1167 ЦК України, згідно яких моральна /немайнова / шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, яка передбачає, що відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізично особи. Крім того, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку(дружині), батькам(усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімєю, що передбачено вимогами ст. 1168 ЦК України. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. При цьому судом враховуються незворотні моральні страждання та хвилювання, повязані зі смертю та втратою позивачем дружини [PERSON]А, заподіянням позивачу тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості/а.с.12,13/, в звязку з чим останній змушений тривалий час лікуватися як стаціонарно, так і амбулаторно, /а.с. 11, 60, 61/, визнаний інвалідом 111 групи,/а.с.59/, а також знищенням майна, автомобіля ВАЗ 21013, д.н. 532062 ВВ, що йому належить. Все це призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя та вимагало значних, додаткових зусиль для його відновлення. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, оскільки позивач розмір заявлених позовних вимог в цій частині достатньою мірою не підтвердив та визначає розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] згідно зі ст. ст. 1167, 1168 ЦК України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, повязані зі сплатою висновку товарознавчої експертизи автомобіля в сумі 280 грн, /Крим. справа № 1-292/12, том.1, а.с. 360/, судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. та 243 грн. 60 коп, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial