Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду посилаючись на те, що з відповідачем по справі, [PERSON], вона уклала зареєстрований шлюб жовтня 2001 року. Від шлюбу у них народились дві доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В листопаді 2009 року між відповідачем розійшлися, а в березні 2010 року вони офіційно розірвали шлюб. Відповідач ще приблизно в 2011-2012 роках з батьками виїхав на проживання в с. Андреанопіль Перевальського району Луганської області і будь-який зв'язок між ними з тих пір було втрачено. Протягом цього часу відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дітей та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, не цікавиться їх навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дітей вдома. Матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає. Взагалі, з часу розлучення, жодного разу відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховуються діти. Вихованням дітей займаюсь лише вона за допомогою своїх батьків. Відповідач не виконує с батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дітьми та їх виховання і утримання. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Вона має родичів за межами України і хоче зустрічатись з ними разом зі своїми дітьми, більш того, вона бажає і у неї є така можливість тимчасово на короткотривалий строк виїжджати зі своїми дітьми на відпочинок за кордон з метою оздоровлення дітей та розширення їхнього світогляду. Для тимчасового виїзду за кордон потрібно оформлення паспорта для виїзду за кордон неповнолітній дитині, і для цього, як і для виїзду за кордон, необхідна згода обох батьків неповнолітньої дитини. При тому невизначеність місця перебування батька не дає можливості отримати від нього нотаріально засвідчене клопотання на виїзд доньок за межі України як в період шкільних канікул так і для навчання за кордоном та сумісного з ними відпочинку. І насамперед, неодноразове загострення військово-політичної ситуації в Україні і проведення антитерористичної операції з бойовими діями проти незаконних озброєних формувань на території їхнього регіону не дозволять, в разі необхідності, тобто їх повтору, вивезти дітей за кордон. Тому просить суд надати дозвіл неповнолітнім - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що мешкають в [ADDRESS], на оформлення паспортів для виїзду за кордон України без згоди та супроводу їхнього батька - [PERSON], [INFO], до досягнення ними 18-річного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Підтримала доводи, викладені у позові. Доповнень не мала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради Терьошин С.С. позовні вимоги підтримав, доповнень не мав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та представник третьої особи не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України у Луганській області у 2001 році, [PERSON], [INFO], є громадянкою України та зареєстрована за адресою: Луганська область, [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 01.03.2002 р. ВРАГС Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON] народилася [INFO]., батьком якої записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 11.12.2003 р. ВРАГС Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON] народилася [INFO]., батьком якої записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 7). В копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 14.05.2015 року зазначено, що шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що 14.05.2015 року складено відповідний актовий запис № 45 (а.с. 10). Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з наступного: надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] та [PERSON] без згоди та супроводу їх батька - [PERSON], до досягнення дітьми вісімнадцятирічного віку порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за кордоном України в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial