Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому, встановити той факт, що [PERSON] володів 1/2 частиною житлового будинку загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області; визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], в якому кожному з них належить по 1/2 частині в житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м.; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину в житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м., в порядку забудови; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, а всього на 1/3 частину зазначеного житлового будинку. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів трудящих Харківської області від 21 вересня 1972 року № 1256 року вирішено: узаконити та дозволити закінчити будівництво житлового будинку [PERSON] в [ADDRESS]; відповідно до п. 3 зазначеного рішення закріплено за житловим будинком земельну ділянку площею 700,00кв.м. за рахунок земель селищної ради. Житловий будинок був збудований позивачем у період шлюбу разом з її чоловіком за спільні кошти в 1978 році. [PERSON] помер [INFO] року та [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, як дружина спадкодавця, а разом з нею їхні діти [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі), оскільки позивач за основним позовом та її син [PERSON] були зареєстровані разом із спадкодавцем на день його смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном, шляхом користувалися спадковим майном. Дочка спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки поховала батька, користувалася і доглядала за будинком, взяла собі особисті речі спадкодавця. Позивачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати за ними право власності на 1/6 частину за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Свої позовні вимоги позивачі за зустрічною позовною заявою обґрунтовують тими ж самими доводами, що і позивач за основною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та проти зустрічних вимог не заперечує (а.с.65). Відповідачі та позивачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, свої зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти задоволення основних позовних вимог не заперечують (а.с.66, 67). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів трудящих Харківської області від 21 вересня 1972 року № 1256 року було вирішено: узаконити та дозволити закінчити будівництво житлового будинку [PERSON] в [ADDRESS]; відповідно до п. 3 зазначеного рішення закріплено за житловим будинком земельну ділянку площею 700,00кв.м. за рахунок земель селищної ради (а.с.9). Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 13 лютого 2017 року право власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано (а.с.7). Відповідно до Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 21 листопада 1980 року, житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, було введено в експлуатацію (а.с.11). Вищезазначений житловий будинок був збудований позивачем у 1978 році, на даний час його проінвентаризовано, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.13-15). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95р. факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне встановити факт володіння [PERSON] 1/2 частиною житлового будинку загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності ... на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки... Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 аркуш 20, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на мирні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи, що спірний житловий будинок було зведено до 05 серпня 1992 року та введено в експлуатацію, суд відносить його до спадкової маси. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1968 року, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. У відповідності до ст. 22 Кодексу України про шлюб та сім'ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 28 Кодексу України про шлюб та сім'ю, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області,в якому кожному з них належить по 1/2 частині. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього (а.с.12). Спадкоємцями першої черги після його смерті є дружина [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON], родинні відносини яких підтверджуються копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] спадкодавця з [PERSON] та копією Свідоцтва про народження [PERSON], яка змінила своє прізвище після укладання шлюбу 27.05.1989р. на [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу і копією Свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.16, 19, 20, 28). Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В даному випадку спадкоємство здійснюється за законом. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані разом із спадкодавцем на день його смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном, шляхом користувалися спадковим майном, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.33-36). [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки разом з іншими спадкоємцями поховала батька, користувалася і доглядала за будинком, взяла собі особисті речі спадкодавця, що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] (а.с.65, 67). Також, згідно повідомлення Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 23.05.2017р. за № 1758/02.14, після смерті [PERSON] з заявою про фактичне прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON], заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с.60). З урахуванням вищевикладеного частка кожного спадкоємця складає по 1/6 частині за кожним з розрахунку 1/2 частина - спадкове майно ділиться між 3 спадкоємцями, що дорівнює 1/6 частину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне встановити той факт, що [PERSON] володів 1/2 частиною житлового будинку загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області; визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м.,в якому кожному з них належить по 1/2 частині; визнати за [PERSON] право власності в порядку забудовина 1/2 частину в житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, а всього на 1/3 частину зазначеного житлового будинку;визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] загальною площею 79,60кв.м., житловою площею 39,60кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки сторонами було доведено ті обставини на які вони посилалися в своїх позовних заявах та підтверджені наданими суду доказами. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved