Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від суми несплаченого боргу за договором позики. У позові вказує, що 04 жовтня 2012 року уклала із [PERSON] договір позики, згідно з яким передала їй грошові кошти у розмірі 125700 грн. з умовою їх повернення до 01 листопада 2012 року. У зазначений у розписці термін відповідач борг не повернула, неодноразові звернення до відповідача з вимогою про повернення боргу позитивних результатів не дали. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 240 555 грн. 20 коп., у тому числі: 229572 грн. 81 коп. у рахунок повернення суми позики з урахуванням індексу інфляції за весь час простроченнят 10982 грн. 39 коп. у рахунок трьох процентів річних, а також 2405 грн 55 коп. у повернення витрат по сплаті судового збору на 400 грн. витрат по оплаті правової допомоги. 11 грудня 2015 року Пирятинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] вищевказаних сум на підставі якого відкрито виконавче провадження. Зважаючи на те, що навіть у примусовому порядку боржник коштів не сплатила, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь інфляційні витрати за період з часу ухвалення 25 листопада 2015 року рішення Пирятинського районного суду Полтавської області по 01 серпня 2019 року у розмірі 121085 грн. 52 коп., три відсотки річних за вказаний період у розмірі 25401 грн.60 коп., а всього146 487 грн. 12 коп., а також понесені нею судові витрати. Ухвалою від 06 вересня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, також зазначила, що у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на веб-сайті суду. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки відділу державної реєстрації виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № П 14454/05-11 від 05.09.2019 місцем реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 07 жовтня 2019 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04 жовтня 2012 року [PERSON] уклала договір позики із [PERSON] , згідно з яким передала їй грошові кошти у розмірі 125700 грн. з умовою їх повернення до 01 листопада 2012 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У зазначений строк відповідачка умови договору не виконала, позику не повернула, відсотки за користування позикою не сплатила тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 240 555 грн. 20 коп., у тому числі: 229572 грн. 81 коп. у рахунок повернення суми позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення на 10982 грн. 39 коп. у рахунок трьох процентів річних, а також 2405 грн 55 коп. у повернення витрат по сплаті судового збору на 400 грн. витрат по оплаті правової допомоги (а.с. 7-8). На виконання рішення суду від 11 грудня 2015 року Пирятинським районним судом [PERSON] було видано виконавчий лист (а.с. 9). Відповідно до листа Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , згідно даних АСВП у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження 50484238 по виконавчому листі № 544/1642/15-ц від 11.12.2015 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 240555 грн. 20 коп., у тому числі 229572 грн. 81 коп. у рахунок повернення суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на 10982 грн. 39 коп. у рахунок трьох процентів річних, 2405 грн. 55 коп. у повернення витрат по сплаті судового збору та 400 грн витрат по оплаті правової допомоги . Станом на 17.07.2019 заборговансість становить 242369 грн. 85 коп. (а.с. 10). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, відповідач у строки, що встановлені вказаним договором, позики не повернула. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки;) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, вирішальним для застосування положень ст. 625 ЦК України в даному випадку, є встановлення факту існування між сторонами грошового зобов`язання та факту прострочення його виконання. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зміст статей 524 та 533 ЦК України вказує на те, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Отже, суд дійшов до висновку, що ст. 625 ЦК України може бути застосованою в даному випадку. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і уважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем та встановлено наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики інфляційні витрати за період з часу ухвалення рішення, тобто з 25.11.2015 до 01.08.2019 становить 121085 грн. 52 коп. (350 658,33 - 229572,81= 121085,52). Що стосується 3% річних то суд вказує про наступне, три відсотки річних від простроченої суми за період з часу 25.11.2015 до 01.08.2019 складає 25401,60 грн (229572,81х3% : 365х1344 дні = 25401,60) За таких обставин, суд уважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в межах заявлених нею позовних вимог та стягнути з [PERSON] на її користь інфляційні витрати за період часу з 25.11.2015 по 01.08.2019 у сумі 121085 грн. 52 коп, 3 % річних у сумі 25401 грн. 60 коп за вище зазаначений період, а всього 146487 грн. 12 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення прозову у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1464 грн. 87 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved