Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Осьмак Я.В., звернулася до суду з позовом та просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Луганська, батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Сватове Луганської області. Позов обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 21.08.2012 р. Від даного шлюбу вона народила доньку - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу родина проживала у м. Луганську. Вона та дитина не проживають з відповідачем з 2012 року. Спочатку відповідач надавав допомогу на утримання дитини добровільно, а потім взагалі перестав цікавитись життям та розвитком дитини. В свою чергу відповідач залишився проживати у власній квартирі у м. Луганську, а потім фактично створив нову родину, де у нього народилась донька. Зі слів матері відповідача, зараз він фактично проживає на території Росії. Після того як подружжя перестало проживати разом, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не турбується про виховання та утримання доньки, не цікавиться її станом здоров`я, навчання, не спілкується з дитиною. З 2014 року він не бачив доньку жодного разу. Таким чином, батько дитини самоусунувся від виховання, утримання та лікування доньки, ніякої участі у цьому не приймає протягом понад 6 років. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник участі не брали, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її та позивача участі, на задоволенні позову наполягає. Позивач згоди на заочний розгляд справи не надала. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях участі не брав, будучи повідомленим про розгляд справи у встановленому законом порядку відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі від нього не надходило. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації в судовому засіданні участі не брав. Перевіривши надані суду документи, з`ясувавши правову позицію сторін, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Так, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 42 від 13 березня 2008 року (а.с. 9). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 21 серпня 2012 року шлюб між батьками дитини - [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Вихованням малолітньої [PERSON] займається її матір - [PERSON] , що підтверджується довідкою зі Сватівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8, з якої вбачається, що батько дитини батьківські збори не відвідував, з приводу навчання до школи не звертався (а.с. 18). Також [PERSON] навчається у Сватівській районній школі мистецтв ім. В.Зінкевича на відділі образотворчого мистецтва, спілкування викладача відбувається з матір`ю дитини (а.с. 19). Листом комунального некомерційного підприємства «Сватівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Сватівської районної ради Луганської області повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Сватівській амбулаторії ЗПСМ № 1 КНП «Сватівський ЦПМСД» з червня 2014 року. Лікуванням та вихованням дитини займається мати [PERSON] , батько дитини [PERSON] на прийом до лікаря з дитиною жодного разу не з`являвся (а.с. 17). 16 червня 2020 року Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 15). На праві власності [PERSON] належить квартира, що підтверджується договором дарування від 16 листопада 1993 року (а.с. 12). Згідно акту про фактичне місце проживання особи від 25 травня 2020 року, в належній на праві власності квартирі, [PERSON] проживає разом зі своєю дочкою [PERSON] , 2008 року народження, за адресою - [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватися у виняткових випадках, а саме при доведеності винної поведінки, в даному випадку, батька дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Судом також встановлено, що на час розгляду справи неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю, виховується нею, перебуває на повному її утриманні, а батько дитини - [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, що свідчить про умисне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Жодних доказів на спростування обставин викладених позивачем, відповідачем не надано. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Частиною 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 31 березня 2014 року вирішено питання про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved