Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11874,83 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 21.10.2013, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка складається з 7647,51 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2679,32 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 506,34 грн. неустойки на підставі ст.625 ЦК України за несвоєчасне погашення кредиту; 500,00 грн. штрафу (фіксована складова); 541,66 грн. штрафу (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення у справі. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з урахуванням думки представника позивача, висловленій у поданій до суду письмовій заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року [PERSON] заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів, отримавши кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок та платіжну картку «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, розміщеними на офіційному сайті Банку за електронною адресою: https://www.pb.ua. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2020 року становить 11874,83 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7647,51 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 2679,32 грн., неустойки, нарахованої відповідно до ст.625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 506,34 грн., заборгованості по штрафам - 1041,66 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Запропоновані Банком умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633, 634 ЦК України дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Анкету-заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена. Аналіз положень ст.ст.549, 551, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України дають підстави для висновку, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитом та неустойка можуть встановлюватись законом та договором. У Анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 21.10.2013 процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2020, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (надалі - Витяг з Тарифів) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (надалі - Витяг з Умов та правил) як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів, а також Витягом з Умов та правил, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, умови, порядок нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, дії банку при нарахуванні відсотків у випадку недостатності коштів та вичерпання кредитного ліміту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, порядку та умов збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, сплати неустойки (пені, штрафів). Відповідно до п.1.1.6.1, 1.1.6.2 наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил, зміни до цих Умов і правил надання банківських послуг вносяться Банком щомісяця в однобічному порядку у випадках, не заборонених законодавством України, а у тих випадках, коли це неможливо, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання офіційного сайту Банку або підпису необхідних документів безпосередньо у відділенні Банку. Отже, умови надання послуг залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). При цьому, Тарифи, Умови та Правил надання послуг неодноразово змінювались з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, умов та порядку нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, неустойки, умов та порядку збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, надані до позовної заяви, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 21 жовтня 2013 року шляхом підписання [PERSON] Анкети-заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19). Наданою позивачем довідкою підтверджується надання [PERSON] за умовами кредитного договору платіжних карток: терміном дії до 07/17; 12/19; 02/20 (дві картки); 05/20; 07/20 (чотири картки); 03/21. Згідно з наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування, протягом дії кредитного договору розмір наданого [PERSON] кредитного ліміту змінювався наступним чином: станом на 21.10.2013 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн.; з 03.04.2017 кредитний ліміт було збільшено до 2000,00 грн.; з 17.02.2019 кредитний ліміт повернуто до 0,00 грн. При цьому суду не надано документів у підтвердження підстав та порядку іншого збільшення кредитного ліміту [PERSON] , а тому сумнівними є наведені позивачем у розрахунку заборгованості відомості про наявність у нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі, що перевищує 2000,00 грн. (7647,51грн.) Суд враховує, що згідно з п.2.1.1.14.6 наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил, у випадку недостатності коштів для оплати чергового платежу за сервісом «Оплата частинами», клієнт доручає Банку встановити овердрафт на кредитну карту на суму, необхідну для оплати чергового платежу. Разом з тим, за відсутності у Анкеті-заяві домовленості сторін про такі умови та ненадання доказів ознайомлення з ними позичальника та його згоди, вказане положення Умов та Правил не може бути підставою для збільшення тіла кредиту за межі встановленого кредитного ліміту. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача наведених у позовній заяві та розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 31.05.2020 заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2679,32 грн., заборгованості по штрафам в сумі 1041,66 грн., а також заборгованості за тілом кредиту в сумі 7647,51 грн., розрахованого з урахуванням передбаченого Умовами та Правилами порядку збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань у разі недостатності на рахунку коштів для нарахування передбачених платежів. Вирішуючи вимогу в частині повернення тіла кредиту, суд враховує наступне. Беручи до уваги Анкету-заяву та виходячи з положень ст.ст.626, 628, 1046 ЦК України, суд встановив, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір позики, за узгодженими умовами якого АТ КБ «Приватбанк» передав у власність [PERSON] грошові кошти, а останній зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж їх суму. При цьому, укладений між сторонами кредитний договір від 21.10.2013 у вигляді підписання [PERSON] . Анкети-заяви, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у Анкеті-заяві не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку, визначеного законом, з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі - з дня пред`явлення позову. Згідно з наданими позивачем доказами, [PERSON] встановлювався кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. З наданих позивачем розрахунків не вбачається, яким чином та за який період у позичальника утворилась заборгованість по поверненню тіла кредиту в сумі 7627,51 грн. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за договором станом на 31.05.2020 містить відомості про витрати клієнтом кредитних коштів (стовпець 3 розрахунку), з якого вбачається, що за період з 03.04.2017 по 12.06.2019 ним витрачались позичені кошти, і загальна сума таких витрат складає 39907,62 грн. (сума витрат за кожну з наведених у розрахунку дат). Крім того, розрахунок заборгованості [PERSON] за договором станом на 31.05.2020 містить відомості про суми погашення за наданим кредитом (стовпець 21 розрахунку), з якого вбачається, що за період з 06.04.2017 по 01.06.2019 ним повертались позичені кошти, і загальна сума такого повернення складає 39130,61грн. (сума погашення за кожну з наведених у розрахунку дат). Таким чином, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором станом на 31.05.2020, на дату звернення позивача з даним позовом відповідач не повернув позикодавцеві частину позики в сумі: 39907,62 грн. - 39130,61 грн. = 777,01 грн. Виходячи з положень ст.1049 ЦК України, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь Банку неповернутої частини позики у вищезазначеній сумі. Вирішуючи вимоги про стягнення неустойки як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд враховує наступне. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] , неустойка, нарахована йому відповідно до ст.625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, складає 506,34 грн., розрахована лише за лютий 2020 року (період - 29 днів), виходячи з процентної ставки 84,0 % річних та суми заборгованості 7627,51 грн. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи такий розмір процентів від суми неповернутого в строк кредиту у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, посилається на положення п.2.1.1.2.12 Умов та Правил. Разом з тим, суду не подано доказів у підтвердження ознайомлення [PERSON] з розміром вищезазначеної процентної ставки, а у п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, витяг з яких долучено до позовної заяви, взагалі відсутня норма про встановлення такого розміру процентів річних від простроченої суми як відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відтак, суд приходить до висновку, що розмір процентів річних від простроченої суми, узгодженими між сторонами умовами договору не встановлений, а тому застосуванню підлягає встановлений у ч.2 ст.625 ЦК України розмір процентів - три проценти річних. При цьому розраховувати такий вид відповідальності за прострочення виконання [PERSON] грошового зобов`язання слід виходячи з суми неповернутого кредиту, визнаної судом доведеною (777,01 грн.), взявши до уваги межі позовних вимог у частині зазначеного у розрахунку заборгованості періоду, за який таку відповідальність нараховано (29 днів). Таким чином, неустойка, яка підлягає нарахуванню [PERSON] відповідно до ст.625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, складає: 777,01 грн. * 3 % / 365 днів * 29 днів = 1,85 грн. Отже, загальна сума коштів, наявність підстав для стягнення якої з [PERSON] на користь Банку визнано судом доведеною, складає: 777,01 грн. + 1,85 грн. = 778,86 грн. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial