Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] професійний ліцей звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлового комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовують тим, що згідно договору найму житла в гуртожитку [PERSON] професійного ліцею, № 44 від 01 липня 2010 року позивач надав відповідачам в тимчасове користування житлове приміщення строком з 01 липня 2010 року по 01 липня 2011 року, тобто вказаний договір є короткостроковим і його дія закінчилася в звязку із спливом строку його укладення. Проте всупереч вимогам наймодавця, відповідачі не звільнили займане приміщення і продовжують безпідставно користуватися даним приміщенням до цього часу. Проте плату за житлово-комунальні послуги з 01 березня 2012 року до цього часу не вносять. Так, станом на 01.12.2013 року розмір заборгованості складає 13158 грн. 30 коп., яка виникла внаслідок невнесення або неповного внесення відповідачами чергових платежів за житлово-комунальні послуги за весь час користування гуртожитком. Просить позивач стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] професійного ліцею заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13158 гривень 30 копійок та судові витрати по справі в сумі 230 гривень. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 12 листопада 2015 року позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вважає позовні вимоги необґрунтованим посилаючись на те, що станом на 01.03.2012 року у нього була передплата за користування житловим приміщенням, а з 01.03.2013 року перестав вносити плату у звязку з тим, що не знав яка заборгованість і звідки вона виникла, оскільки, на його переконання він має вносити орендну плату по 1 грн. за 1 кв.м. відповідно до договору, а збільшення орендної плати позивачем є незаконним та необґрунтованим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте надала суду свої заперечення, в яких вказала на те, що позов до неї є безпідставним, оскільки її статус співвідповідача в даній справі є неналежним у звязку з тим, що вона з січня місяця 2012 року не проживає у приміщенні гуртожитку, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо неї. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до виноску, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору № 44 від 01 липня 2010 року, укладеним між [PERSON] професійним ліцеєм та [PERSON], наймодавець надав наймачу та членам його сім'ї у тимчасове користування строком до 01 липня 2011 року кімнату у гуртожитку ліцею №1, що розташований в смт. Глибока, вул. І Бойка № 2. Строк дії даного договору закінчився 01 липня 2012 року. При цьому суду не було надано доказів про те, що дія вищевказаного договору була продовжена. Відповідно до п. 1.3.8 вищевказаного договору найму передбачено, що при виїзді разом з членами сімї з житла наймач зобовязаний звільнити приміщення і на протязі трьох діб здати його наймодавцю в належному технічному і санітарному станах. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що відповідачі звільнили вищевказане приміщення та здали його наймодавцю, і суду не було подано належних і допустимих доказів, які б це підтвердили. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на те, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Враховуючи вищевказані норми Закону, а також ту обставину, що відповідачі не надали суду доказів про те, що вони звільнили наймане приміщення, суд приходить до висновку, що відповідачі зобовязані оплачувати плату за проживання в гуртожитку та житлового-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно виписок з меморіальних ордерів за відповідачами рахується заборгованість станом на 01.12.2013 рік по оплаті за користування житловим приміщенням, в тому числі, водопостачання, водовідведення, електроенергію, за найм та вивіз сміття, в розмірі 13158,09 грн. (а.с.22-56). Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується з вказаною сумою заборгованості, оскільки, за квітень та жовтень місяці 2011 року відповідно до меморіальних ордерів відповідачам нараховано по 22,42 грн. та 2,80 грн. відповідно за коридорне освітлення, проте документів на підставі яких проводилось це нарахування суду не було подано, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів вказаних сум заборгованості. Крім цього, відповідно до меморіального ордеру за квітень місяць 2012 року відповідачам нарахована оренда за найм приміщення у розмірі 1091 гривень без врахування оплати за теплопостачання. Проте відповідно до наказу №73 від 15.02.2012 року орендна плата за найм встановлена на рівні 16 грн. за кв.м. (7,44 грн. за 1 кв.м. за теплопостачання та 8,56 грн. за 1 кв.м. за найм). Відповідно до вищевказаного меморіального ордеру замірена площа відповідачів складала 69,40 кв.м., тобто орендна плата за найм без врахування оплати за теплопостачання завищена на 496,63 грн., яка безпідставно зарахована відповідачам до суми заборгованості. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути заборгованість за найм та за житлового комунальні послуги у розмірі 12634,45 грн. Слід зазначити, що незважаючи на те, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] вказував на те, що він має сплачувати за найм приміщення в розмірі по 1 грн. за 1 кв.м., з досліджених меморіальних ордерів вбачається, що до березня 2013 року за найм та житлово-комунальні послуги вносилась плата значно більше 1 грн. за 1 кв.м, в тому числі і по 700 грн. та 650 грн. на місяць, про що свідчить копії квитанції до прибуткового касового ордеру, які була прийняті від [PERSON], які ним були подані суду та приєднані до матеріалів справи. Під час судового розгляду справи, судом неодноразово було розяснено сторонам вимоги ст.10 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні у своїх поясненнях відповідач [PERSON] вказував на те, що він не повинен вносити оплату за теплопостачання, оскільки він не користується централізованим теплопостачанням, а в приміщенні яке він винаймає проходить тільки одна труба централізованого теплопостачання і встановлений кран, проте він не підключений до нього. Разом з тим, будь-які докази на підтвердження цих доводів відповідачем не було надано, а тому суд їх відхиляє. Слід зазначити, що в судовому засіданні також було встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09.09.2014 року, залишеного ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2015 року без змін, відмовлено у задоволені позову [PERSON] та інших до [PERSON] професійного ліцею про скасування наказів, якими встановлено плату за проживання в гуртожитку. Вищевказаним рішення суду було встановлено, що питання вартості проживання в гуртожитку [PERSON] професійного ліцею було предметом розгляду сектору у Чернівецькій області державної інспекції України з контролю за цінами, [PERSON] міжрайонної державної фінансової інспекції, інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області, Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, при цьому ніяких порушень не було виявлено. А тому безпідставними є доводи відповідача про необґрунтованість розрахунку до калькуляції оплати за проживання в гуртожитку №1 [PERSON] професійного ліцею, для осіб, що не працюють в ліцею, на підставі, яких була встановлена оплата вартості проживання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів слід стягнути судові витрати у справі. Враховуючи вищевикладене, ст.1, 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial