Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015р. звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання належною йому на праві власності квартирою №7 у будинку №50 по вул.О.Степанівни у м.Львові наступним чином: визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою, що є підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за вказаною адресою відповідними уповноваженими органами та виселити відповідачів з цієї квартири. Свої вимоги мотивує тим, що 13.05.2014р. між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого він придбав квартиру [ADDRESS]. На момент укладення договору у цій квартирі були зареєстровані та проживали відповідачі, які вселилися у таку ще до набуття [PERSON] права власності на спірне житло. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р. було визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру, що стало підставою його реєстрації за вказаною адресою, а потім і реєстрації його доньки [PERSON] Це стало можливим лише через те, що [PERSON] приховав від суду наявність спадкоємця першої черги, а суд, приймаючи рішення у справі, не витребував матеріали спадкової справи, з яких вбачалося, що [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняв спадщину. За деякий час вказане рішення суду було скасовано рішенням суду апеляційної інстанції. Отже, [PERSON] є колишнім власником квартири, який набув право власності на квартиру на підставі рішення суду, яке визнано незаконним та скасоване, а [PERSON] є членом його сімї. Право володіння, користування та розпоряджання майном належить тільки власникові. Він як власник спірної квартири не має змоги користуватися та розпоряджатися квартирою, оскільки відповідачі відмовляються добровільно виселитись з квартири та знятись з реєстрації. Між тим, відповідачі не є членами його сімї, між ними відсутні договірні відносини з приводу користування спірною квартирою, а відтак вони втратили право користування цією квартирою та підлягають виселенню, що є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що позивач придбав квартиру [ADDRESS] для власного проживання, проте не може користуватися цією квартирою, оскільки в такій проживають без його дозволу відповідачі, які не є членами його сімї і навіть не були членами сімї попереднього власника квартири [PERSON] Між тим, Договорів найму з відповідачами ні позивач, ні колишній власник [PERSON] не укладали. В 2015р. позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою звільнити спірну квартиру і добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою, на що вони не реагують і продовжують проживати в такій, позбавивши його доступу до спірного житла, чим створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпоряджанні належним йому майном. Просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] та відповідачка [PERSON] проти позову заперечили та зазначили, з 1983р. [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] однією сімєю без шлюбу в квартирі [ADDRESS], де є зареєстрований і проживає по даний час. [PERSON] мала сина [PERSON], який був батьком [PERSON] і який помер 01.07.2005р. [PERSON] жодного разу за всі роки в спірну квартиру не зявлявся, не цікавився ні батьком, ні бабцею, які хворіли і потребували піклування, стороннього догляду, матеріальної допомоги і навіть не прийшов на їх похорони. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї цивільної дружини, з якою проживав однією сімєю на протязі 22 років. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р. за [PERSON] як за спадкоємцем четвертої черги було визнано право власності на спірну квартиру, після чого в спірній квартирі з ним стала проживати його донька [PERSON] В 2012р. зазначене рішення суду було скасоване рішенням апеляційного суду Львівської області. В подальшому рішенням суду було визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. У березні 2015р. відповідачі дізналися, що новим власником спірної квартири став позивач, який у травні 2015р. попросив їх звільнити квартиру. Між тим, [PERSON] є особою похилого віку, хворіє онкологічним захворюванням, дуже погано почувається, потребує сторонньої допомоги, яку йому надає донька [PERSON] Спірна квартира є єдиним житлом відповідачів, а тому їх виселення з такої без надання іншого постійного жилого приміщення призведе до порушення їхніх конституційних і житлових прав. Просять в позові відмовити. Заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічна норма закріплена в ст.41 Конституції України за змістом якої кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З пояснень сторін встановлено, що позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] та що в цій квартирі проживають відповідачі, зокрема [PERSON] проживає з 1983 року, а його донька [PERSON] з 2007 року. Як встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р. визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22.03.2012р. скасовано рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р. з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] (правонаступниця [PERSON]О.) з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. Як вбачається з рішення апеляційного суду Львівської області від 22.03.2012р. судом було встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON], яка померла 04.08.2005р. та [PERSON], який помер 01.07.2005р. [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] однією сімєю більше пяти років на час її смерті, тобто був спадкоємцем четвертої черги за законом. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, подав 07.11.2005р. у нотконтору заяви про прийняття спадщини після смерті обох співвласників квартири батька [PERSON] і бабці [PERSON] Оскільки інші особи ([PERSON] та [PERSON]О.) є спадкоємцями першої черги на оформлення спадкових прав після спадкодавців, то у [PERSON], як спадкоємця четвертої черги, відсутнє право на оформлення спадщини, у даному випадку на квартиру [ADDRESS] Згідно довідки ЛКП „Граніт з місця проживання про склад сімї і прописку від 18.11.2015р. /а.с.26/, у квартирі [ADDRESS] проживають і зареєстровані дві особи: [PERSON], який прописаний 17.09.2007р. та його донька [PERSON], яка прописана 19.04.2010р. Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] проживав у спірній квартирі без реєстрації з дозволу співвласниці квартири [PERSON], яка померла 04.08.2005р., та, ставши власником квартири на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р., зареєстрував своє місце проживання в цій квратирі. В 2007р. [PERSON] вселилася та зареєструвалася в квартирі зі згоди свого батька [PERSON], якому на той час належала спірна квартира. В подальшому, вказане рішення було скасовано 22.03.2012р. Апеляційним судом Львівської області. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2146 , [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Відчужувана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013р. /а.с.8/. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру від 30.05.2014р. /а.с.9/. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що він є новим власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2014р., проте відповідачі добровільно звільнити спірну квартиру відмовляються. Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР\~\~члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним\~\~у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням\~\~нарівні з власником\~\~квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди\~\~про порядок користування\~\~цим приміщенням. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З аналізу вказаних норм ЦК та ЖК України слідує, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселились до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право особи, який з її згоди був вселений, на користування житлом. [PERSON] через приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] заявою від 22.10.2015 р. повідомив відповідачів про необхідність зняття з реєстраційного обліку та виселення таких з квартири до 18.11.2015 р. /а.с.25/, яка відповідачами проігнорована. Відповідачі не оспорюють те, що вони не були членами сімї попереднього власника спірної квартири [PERSON] і не є членами сім`ї нового власника квартири [PERSON] та що [PERSON] не надавав їм згоди на користуватися належною йому на праві власності квартирою. Тобто, в даному випадку, з моменту постановлення Апеляційним судом Львівської області рішення від 22.03.2012р., яким скасовано рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05.06.2007р., що стало підставою набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, право власності [PERSON] припинилося і відповідно припинилося право користування не тільки самого власника, а й усіх членів його сімї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки правові підстави для збереження права користування житловим приміщенням і права фактичного проживання в спірній квартирі для них відпали. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідачі добровільно залишити належну позивачу квартиру відмовляються, крім того перешкоджають позивачу, як власнику квартири, користуватись своєю власністю у повній мірі, а тому він був вимушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку. Суд критично ставиться до твердження відповідачів про те, що вони не можуть бути виселені зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязку власника житлового приміщення при вселенні членів сімї попереднього власника цього будинку забезпечувати їх житлом. Враховуючи те, що відповідачі проживають в спірній квартирі без відповідної правової підстави, чим чинять позивачу як власнику перешкоди в користуванні його власністю - спірною квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. За змістом\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,116,\~156 Житлового кодексу України;\~ст. 405 ЦК України). Зі змісту викладеного випливає, що рішення суду про визнання відповідачів втратившими право користування спірною квартирою та виселення, з такої будинку є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, а тому підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстрації місця проживання немає.

Outcome: partial