Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника за дорученням - адвоката Лукащука Я.М. звернулася до суду із позовом до відповідачів, у якому просить шляхом ухвалення судового рішення визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, належних згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] братові [PERSON] , померлому [INFO] . Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Львівській області видати позивачці розпорядження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Уточнивши зазначені позовні вимоги, просять лише зобов`язати Чанизьку сільську раду Буського району Львівської області прийняти на сесії ради рішення про виділення позивачці [PERSON] із земель запасу у натурі земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, належних згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] померлому братові [PERSON] . В обгрунтування заявлених вимог представник позивачки покликається на те, що [INFO] року його довірителька успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого брата [PERSON] земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності резервного фонду Чанизької сільської ради Буського району Львівської області. Зазначена земельна частка не має визначених в натурі (на місцевості) меж. З метою оформлення земельної ділянки та виділу її в натурі позивачка зверталась з відповідним клопотанням до відповідачів, однак їй було відмовлено через те, що спірна земля знаходиться за межами населеного пункту та виділення можливе лише за рішенням суду. Відтак вважають, що зазначені дії відповідачів порушують права позивачки, що стало приводом для звернення до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] до початку судового засідання подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Разом із тим, від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Лукащук Я.М. звертає увагу на норми законодавства, зокрема те, що виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) є компетенцією органів місцевого самоврядування. Оскільки Чанизька сільська рада Буського району Львівської області має землі запасу більше 16 гектарів (рілля), яку передала у тимчасове користування орендарям, а тому має винести законне рішення про виділення у власність позивачки земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів. Відтак, просить зобов`язати Чанизьку сільську раду Буського району Львівської області прийняти на сесії ради рішення про виділення позивачці [PERSON] із земель запасу у натурі земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, належних згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] померлому братові [PERSON] . Представник відповідача - Чанизький сільський голова Політило І.Б. в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не заперечив. Представник відповідача - Буської РДА Львівської області Дуткевич М.Р. в судове засідання не з`явилася, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. При цьому, просить суд взяти до уваги позицію довірителя, викладену у відзиві від 05.12.2018 року, яка зводиться до того, що районна державна адміністрація є неналежним відповідачем у справі, оскільки чинним законодавством не наділена повноваженнями щодо передачі у власність земель сільськогосподарського призначенням, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача - Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області Сало О.О. в судове засідання не з`явилася, направивши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи. При вирішенні даного спору підтримує позицію, викладену у відзиві. Суть відзиву на позовну заяву від 31.01.2019 року зводиться до заперечення позовних вимог, оскільки сільські, селищні, міські ради приймають рішення про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Натомість законодавством не перебачено можливості передачі відповідачем земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна брата [PERSON] , померлого [INFO] , а саме являється власником права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності резервного фонду Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.03.2016 року, виданого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори (спадкова справа № 34/2016). Як вбачається із сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 04.06.2008 року, вищевказана земельна частка (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, належала згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] померлому братові позивачки - [PERSON] . Із листа Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.05.2018 року вбачається те, що позивачка [PERSON] зверталась із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9800 га на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, у відповідь на яке відповідач повідомив позивачку про те, що дана земельна ділянка розташована на проінвентаризованій земельній ділянці площею 15,1893 га кадастровий № [NUMBER] (угіддя-сінокоси), виділення на основі долученого сертифіката земельної частки із земель запасу здійснюється виключно за рішенням суду, а тому відмовило позивачці у надання дозволу на виготовлення зазначеного проекту землеустрою. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі (ч. 1, п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Пунктами «а» і «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Відтак, враховуючи прийняття позивачкою спадщини після смерті її брата [PERSON] , остання вже є власником прав на земельну частку (пай) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності резервного фонду Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, а тому повторне визнання судом за позивачкою аналогічного права на земельну частку (пай), дублюючи відповідне свідоцтво про право на спадщину, є неможливим. Відповідно до частин першої і третьої статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Згідно частини першої статті 5 цього Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Отже, системно проаналізувавши норми законодавства у сфері земельних відносин, суд вважає, що вирішення питання про виділення позивачці [PERSON] із земель запасу у натурі земельної частки (паю) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, у даному випадку - Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, що є її дискреційними повноваженнями, які суд в силу вимог частини другої статті 19 Конституції України не вправі на себе перебирати. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання Чанизької сільської ради Буського району Львівської області розглянути на сесії ради питання про виділення позивачці в натурі (на місцевості) із земель запасу земельної частки (паю) площею 2,98 умовних кадастрових гектарів. Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] до Буської РДА Львівської області та Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області не підлягають до задоволення. Ураховуючи наведене та

Outcome: partial