Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернулась до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.09.2016 року [PERSON], керуючи автомобілем «МАЗ», днз [NUMBER], на розв»язці доріг в різних рівнях вул.Набережне шосе та б-р Дружби в м.Києві, не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при випередженні не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ 330хі», днз [NUMBER], під керуванням [PERSON] що належить позивачці [PERSON], чим порушив вимоги п.п.2.3 б), 13.1, 13.3 ПДР України. У наслідок вказаної ДТП автомобіль «БМВ 330хі», днз [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського райсуду м.Києва від 15.11.2017 року [PERSON] визнанно винним у скоєнні даної ДТП та звільнено його від адмінвідповідальності у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. На момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автобудкомплекс-К», керував службовим автомобілем, який мав діючий страховий поліс ОСЦВ серії АЕ №7929499, виданий ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп». Після отримання постанови суду, позивачка 04.01.2018 року звернулась до вказаної страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування, однак 02.02.2018 року їй було відмовлено у цьому на підставі сплину року з моменту ДТП, однак, на думку позивачки, при цьому не було враховано, що право на звернення в неї виникло лише після винесення постанови судом. У зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом і просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 32363.65 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. та витрати на сплачення судового збору в сумі 704,80 грн. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Автобудкомплекс-К» в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, направив на адресу суду заперечення на позов, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності дійшов до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що19.09.2016 року [PERSON], керуючи автомобілем «МАЗ», днз [NUMBER], на розв'язці доріг в різних рівнях вул.Набережне шосе та б-р Дружби в м.Києві, не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при випередженні не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ 330хі», днз [NUMBER], під керуванням [PERSON] що належить позивачці [PERSON], чим порушив вимоги п.п.2.3 б), 13.1, 13.3 ПДР України. Постановою Печерського райсуду м.Києва від 15.11.2017 року [PERSON] визнанно винним у скоєнні даної ДТП та звільнено його від адмінвідповідальності у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Автобудкомплекс-К» була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» відповідно до договору про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ №7929499 від 28.03.2016 року, страхова сума (лімінт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становила 100000 грн. Згідно висновку № 44/16-Є від 30.09.2016 року експертного, авто товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «БМВ 330хі», днз. [NUMBER], становить 32363,65 коп. 04.01.2018 року позивачка звернулась до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про отримання страхового відшкодування, однак 02.02.2018 року їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі сплину року з моменту ДТП. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп». Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» сплачену позивачкою суму судового збору в розмірі 704,80 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, позивачкою надана квитанція про оплату витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial