Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , подав до суду позов до відповідача [PERSON] , в якому позивач просить: визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житловим приміщення, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив про те, що він, [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 1 серпня 2017 року. Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , є його дядьком. Фактично відповідач зареєстрований у квартирі, але з травня 2012 року за місцем реєстрації він не проживав, що підтверджується актом обстеження житлових умов заявника, складеного представниками Семенівської міської ради 17 вересня 2019 року. Він не звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної йому квартири, оскільки останнє відоме йому місце проживання відповідача: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання відповідача на даний час йому невідома. Ухвалою судді від 03 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 12 листопада 2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без його участі протягом всіх судових засідань, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд вважає за необхідне розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 1 серпня 2017 року. Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , є дядьком позивача. Фактично відповідач зареєстрований у квартирі, але з травня 2012 року за місцем реєстрації він не проживав, що підтверджується актом обстеження житлових умов заявника, складеного представниками Семенівської міської ради 17 вересня 2019 року. Позивач не звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної йому квартири, оскільки останнє відоме позивачу місце проживання відповідача: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання відповідача на даний час позивачу невідома. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України «...кожен має право володіти, користуватись, і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, і творчої діяльності «Право приватної власності є непорушним.» Відповідно до ст. 317 Цивільною кодексу України «власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном». Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що «власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи болісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідача по справі за спірною адресою понад шести місяців без поважних причин підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17 вересня 2019 року, який затвердили своїми підписами сусіди. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією № 55 від 25 вересня 2019 року (а. с. 1).

Outcome: approved