Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] Миколайовичзвернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» (далі - ПАТ «ФК «Металіст») на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3\~920\~000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01 серпня 2012 року на підставі укладеного трудового договору (контракту) (далі Контракт) він був прийнятий на роботу у ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» на посаду футболіста професіональної футбольної команди клубу. 05 лютого 2014 року строк дії Контракту був продовжений до 31 травня 2015 року. Водночас, 05 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ФК «Металіст» був також укладений Договір про умови та порядок сплати винагороди (далі Договір), яким встановлювався розмір та порядок сплати [PERSON] додаткової заробітної плати за виконання ним своїх трудових обовязків футболіста-професіонала футбольної команди клубу. Починаючи з жовтня 2014 року ПАТ «ФК «Металіст» перестав виплачувати позивачу заробітну плату, передбачену Контрактом та [PERSON]. 25 травня 2015 року Контракт був достроково розірваний за згодою сторін на підставі укладеної між позивачем і відповідачем мирової угоди по справі № 194/03/2015 від 25 травня 2015 року (далі [PERSON] угода_1), і [PERSON] був звільнений з ПАТ «ФК «Металіст». Мировою угодою_1 був передбачений порядок сплати відповідачем заборгованості перед позивачем по заробітній платі, яку ПАТ «ФК «Металіст» мав виплатити в день звільнення, у розстрочку.При цьому, сума заборгованості була зменшена. Відповідач не виконав свої зобовязання, передбачені [PERSON] угодою_1, так як позивач не отримав жодної виплати на підставі [PERSON] угоди_1. 01 березня 2016 року позивач та відповідач повторно уклали [PERSON] угоду (далі [PERSON] угода_2), якою був погоджений інший порядок здійснення відповідачем виплат заборгованості по заробітній платі, сума якої була встановлена в [PERSON] угоді_1. В подальшому ПАТ «ФК «Металіст» лише частково виконав свої зобовязання, передбачені [PERSON] угодою_2. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем не погашена, дії ПАТ «ФК «Металіст» є незаконними та такими, що порушують положення [PERSON] угоди_2 та не відповідають діючим нормативним актам. Позивач також пояснив, що до теперішнього часу про будь-які розпорядження про зміну тривалості робочого часу позивача не повідомляли, Договір, Мирова угода_1 та [PERSON] угода_2 були укладені у відповідності до законодавства та статуту відповідача і мали належним чином виконуватись ПАТ «ФК «Металіст», про будь-які обмеження представництва генеральних директорів відповідача, якщо такі мали місце, позивач не знав. Позивач також стверджує, що він належним чином виконував свої обов»язки по Контракту та був звільнений саме на підставі укладення [PERSON] угоди_1. Позивач та представник позивача до судового засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ПАТ ФК «Металіст» до судового засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В наданих до суду запереченнях зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 133\~119, 45 грн. З приводу інших позовних вимог пояснив, що у зв'язку з кризою у країні, відсутністю коштів у підприємства для виплати заробітної плати у встановленому розмірі, було введено режим неповного робочого часу з 01.02.2014 року, та бухгалтерією підприємства здійснювалося нарахування заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу, згідно до наказів генерального директора ПАТ «ФК «Металіст» про введення режиму неповного робочого часу. При цьому, заробітна плата нараховувалася відповідачем протягом жовтня 2014 року лютого 2015 року. У період з березня по травень 2015 року позивач свої обовязки за Контактом не здійснював, на роботі не зявлявся, що відображено у табелях обліку робочого часу за березень, квітень та травень 2015 року. [PERSON], згідно п. 5.1. Контракту, заробітна плата сплачується футболісту за виконання його обовязків, передбачених Контрактом, бухгалтерією ПАТ «ФК «Металіст» нарахування заробітної плати [PERSON] у березні, квітні, травні 2015 року не здійснювалось. Що стосується інших позовних вимогах позивача, відповідач пояснив, що ПАТ «ФК «Металіст» не нараховував позивачу виплати, передбачені [PERSON], оскільки примірник [PERSON] у відповідача відсутній, Генеральному директору ПАТ «ФК «Металіст» невідомо про укладення [PERSON] попереднім керівником [PERSON], Договір не був попередньо погоджений та не був схвалений Наглядовою радою відповідача, генеральний директор ПАТ «ФК «Металіст» [PERSON] уклав Договір із перевищенням повноважень, Договір не був зареєстрований у ОПФКУ «Премєр-ліга», в звязку з чим не створював цивільні обовязки для відповідача, не має юридичної сили і може бути підставою для стягнення будь-яких виплат. Також відповідач зазначив, що ПАТ «ФК «Металіст» не виконував [PERSON] угода_1 та [PERSON] угода_2 у звязку з тим, що вказані мирові угоди не були погоджені Наглядовою радою ПАТ «ФК «Металіст» та були укладенні генеральним директором ПАТ «ФК «Металіст» помилково, із перевищенням повноважень. Зважаючи на зазначене, відповідач заперечує проти решти вимог позовних вимог позивача та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року між [PERSON] на ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» був укладений Контракт, строком дії до 31 травня 2014 року. В подальшому строк дії Контракту був продовжений до 31 травня 2015 року на підставі укладеної між позивачем та відповідачем [PERSON] про продовження контракту 05 лютого 2014 року. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Контракту, [PERSON] був прийнятий на роботу у якості Футболіста професіональної футбольної команди Клубу на період дії Контракту. Сторонами не заперечується, що згідно пункту 5.1. статті 5 Контракту [PERSON] мав щомісячно отримувати за виконання своїх обовязків, передбачених Контрактом, заробітну плату у розмірі 15\~000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, що мала виплачуватись у гривнях на основі національного курсу гривні до долара США, який встановлений Національним банком України на дату здійснення виплати. Сторони також погодили можливість укласти окремий Договір про умови та порядок сплати винагороди. 05 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ФК «Металіст» був укладений Договір про умови та порядок сплати винагороди, строком дії до 31 травня 2015 року. Суд не може прийняти до уваги докази ПАТ «ФК «Металіст» стосовно не чинності та недійсності для відповідача [PERSON] про умови та порядок сплати винагороди, з огляду на наступне. Сторонами Контракту було передбачено можливість укладення [PERSON]. Договір був укладений належним чином, при цьому ні законом, ні судовим рішенням не встановлено його недійсність, а тому він був дійсний та чинний для його сторін. Відповідно до пункту 1 статті 4 Господарського кодексу України, Господарський кодекс України не регулює трудові відносини. [PERSON] договір був укладений в рамках трудових відносин, він не може вважатися господарською угодою, а тому статутні положення відповідача стосовно виключної компетенції Наглядової ради ПАТ «ФК «Металіст» затверджувати окремі угоди не застосовуються до [PERSON]. Згідно абзацу 2 пункту 3 статті 92 Цивільного кодексу України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, жодні обмеження представництва генерального директора ПАТ «ФК «Металіст» при укладанні [PERSON] не мали юридичної сили, оскільки відповідач не надав суду доказів того, що позивач був ознайомлений із будь-якими такими обмеженнями. Також відповідач не надав суду доказів того, що угоди або договори, які не зареєстровані у ОПФКУ «Премєр-ліга», є недійсними чи нечинними. Отже, оскільки Договір був укладений належним чином, у відповідності до законодавства України та статутних норм ПАТ «ФК «Металіст», він мав виконуватись сторонами, тобто [PERSON] мав отримувати щомісячно за виконання обовязків футболіста-професіонала футбольної команди клубу додаткову винагороду до заробітної плати у розмірі 15\~000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, що мала виплачуватись у гривнях на основі національного курсу гривні до долара США, який встановлений Національним банком України на дату здійснення виплати. Відповідно, загальний розмір заробітної плати, в розумінні положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», [PERSON] на посаді футболіста професіональної футбольної команди ФК «Металіст» дорівнював 30\~000 (тридцять тисяч) доларів США і мав виплачуватись у гривнях на основі національного курсу гривні до долара США, який встановлений Національним банком України на дату здійснення виплати. Суд не може прийняти до уваги докази відповідача стосовно встановлення в ПАТ «ФК «Металіст» скороченого робочого часу, виходячи з наступного. Згідно з абзацом 3 статті 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно абзацу 4 статті 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом б статті 36 КЗпП України. Надані суду відповідачем накази ПАТ «ФК «Металіст» про встановлення скороченого робочого часу не відповідають абзацу 3 статті 32 КЗпП України, так як вони не містять підпису [PERSON] про ознайомлення з ними та, відповідно, погодження із змінами істотних умов праці на ПАТ «ФК «Металіст». Таким чином, надані в якості доказів по справі накази ПАТ «ФК «Металіст» про встановлення режиму неповного робочого часу не відповідають нормам трудового законодавства. Сторонами не заперечується, що 28 травня 2015 року позивач був звільнений з ПАТ «ФК «Металіст» на підставі наказу генерального директора ПАТ «ФК «Металіст» № 273 за згодою сторін. Підставою для звільнення була укладена між [PERSON] та ПАТ «ФК «Металіст» мирова угода у справі № 194/03/2015 від 25 травня 2015 року. Мировою угодою_1 було встановлено наявність у ПАТ «ФК «Металіст» заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 4\~160\~000 (чотири мільйони сто шістдесят тисяч) гривень, які мали бути сплачені відповідачем на користь позивача відповідно до встановленого в угоді графіку. Відповідачем не були надані жодні докази, які б підтверджували виконання ним [PERSON] угоди_1. 01 березня 2016 року позивач та відповідач повторно уклали мирову угоду, на основі якої встановили інший порядок сплати відповідачем на користь позивача заборгованості по заробітній платі, розмір якої був встановлений в [PERSON] угоді_1. Суд не може взяти до уваги докази ПАТ «ФК «Металіст», якими відповідач обґрунтовував невиконання ним зазначених мирових угод, з огляду на наступне. Мирова угода_1 та [PERSON] угода_2 були укладені належним чином, при цьому ні законом, ні судовим рішенням не встановлено їх недійсність, а тому вони були дійсними та чинними для їх сторін. Мирова угода_1 була дійсною та чинною для відповідача, оскільки вона була підставою для звільнення позивача, як зазначено самим відповідачем. Згідно пункту 3 статті 175 Господарського кодексу України, зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 4 Господарського кодексу України, Господарський кодекс України не регулює трудові відносини. [PERSON] угоди були укладені в рамках трудових відносин,між суб'єктом господарювання та негосподарюючим суб'єктом громадянином, вони не можуть вважатися господарськими угодами, а тому статутні положення відповідача стосовно виключної компетенції Наглядової ради ПАТ «ФК «Металіст» затверджувати окремі угоди не застосовуються до [PERSON] угоди_1 та [PERSON] угоди_2. Згідно абзацу 2 пункту 3 статті 92 Цивільного кодексу України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, жодні обмеження представництва генерального директора ПАТ «ФК «Металіст» при укладанні [PERSON] угоди_1 та [PERSON] угоди_2 не мали юридичної сили, оскільки відповідач не надав суду доказів того, що позивач був ознайомлений із будь-якими такими обмеженнями. Відповідачем надано підтвердження сплати на користь позивача 04 квітня 2016 року суми у розмірі 105\~000 (сто пять тисяч) гривень. Судом встановлено, що розмір сплаченої суми відповідає зобовязанню, яке передбачено п. 2.2. Мирової угоди_2. В звязку із зазначеним, суд дійшов висновку, що відповідач, сплативши 04 квітня 2016 року на користь [PERSON] суму у розмірі 105\~000 (сто пять тисяч) гривень підтвердив обовязковість, чинність та дійсність для себе [PERSON] угоди_2. Отже, враховуючи здійснення виплати грошових сум, передбачених п.п. 2.1. та 2.2. Мирової угоди_2 на користь [PERSON], суд дійшов висновку, що загальна заборгованість ПАТ «ФК «Металіст» по заробітній платі перед [PERSON] складає 3 920 000 (три мільйони девятсот двадцять тисяч) гривень Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до пункту 4.1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї відповідно до актів законодавства і колективного договору на підстав укладеного трудового договору. Відповідно до абзацу 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Абзацом 1 статті 116 КЗпП України регламентовано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати в розмірі 3 920 000 (три мільйони девятсот двадцять тисяч) гривень.

Outcome: approved