Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що неповнолітній [PERSON] 11 червня 2015 року близько 01 години, керуючи транспортним засобом Москвич 2141 реєстраційний номер 26-509 СК без посвідчення водія на керування транспортним засобом, рухаючись у с. Велика Круча Пирятинського району Полтавської області по вул. Героїв Майдану поблизу подвіря будинку № 50 у напрямку до центра села, маючи обєктивну можливість виявити пішохода, що рухався попереду у попутному напрямку, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на позивача [PERSON] Тим самим відповідач порушив п. 2.1 ПДР, відповідно до якого водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди. У результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого скалкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, закритої рани лівої здухвинної ділянки, забою мяких тканин лівого колінного суглобу, саден: обличчя, правого ліктьового та лівого колінного суглобів, травматичного відлому коронки першого різця праворуч, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоровя. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України та згідно ухвали Пирятинського районного суду від 30.03.2016 був звільнений від кримінальної відповідальності за скоєний злочин на підставі ст. 97 Кримінального кодексу України та щодо нього застосовано примусові заходи виховного характеру відповідно до статті 105 КК України. Кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите, а цивільний позов залишений без розгляду. Позивач зазначає, що внаслідок дій відповідача йому були заподіяні матеріальні збитки в частині понесених витрат на проходження лікування, придбання ліків, тощо. Зокрема, за час лікування з 11.06.2015 по 06.07.2015 в хірургічному відділенні Пирятинської ЦРЛ та з 14.09.2015 по 18.09.2015 у відділенні травматології Лубенської ЦРЛ на придбання медикаментів позивачем було витрачено кошти в сумі 22 570 грн. Під час розгляду кримінального провадження у суді, відповідачем було відшкодовано лише 1000 грн, решта - в сумі 21570 грн залишилася невідшкодованою. Крім того, позивачу були заподіяні моральні страждання, які супроводжувалися тривалим фізичним болем, негативними емоціями, переживаннями, безсонням, розпачем, порушенням нормальних життєвих звязків і стосунків, на відновлення яких необхідно докласти чимало зусиль. Через характер заподіяних позивачу тілесних ушкоджень у перші дні лікування позивач втратив сон, весь час перебував у стані постійного страху, вдень і вночі боровся з думками про своє каліцтво, втрату працездатності, повноцінного життя. Моральну шкоду він оцінює в 50\~000 грн. Враховуючи, що відповідач є неповнолітнім і не має самостійного заробітку чи майна, достатнього для відшкодування шкоди, позивач просив стягнути завдану йому майнову та моральну шкоду з відповідача [PERSON] та в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі - з його батьків [PERSON] та [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували відшкодувати позивачу понесені ним витрати на лікування у звязку з отриманими внаслідок ДТП травмами. Не погодилися відшкодувати моральні збитки, пояснивши, що вони не мають таких коштів, оскільки є малозабезпеченою багатодітною сім'єю, батьки ніде не працюють, сім'я виживає за рахунок утримання домашнього господарства. Крім того, зазначили, що на момент ДТП потерпілий знаходився в стані сильного алкогольного спяніння та порушив ПДР, оскільки рухався в темну пору доби по проїзній частині. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] 11 червня 2015 року близько 01 години, керуючи транспортним засобом Москвич 2141 реєстраційний номер 26-509 СК, яким він заволодів без згоди власника - свого батька [PERSON], без посвідчення водія на керування транспортним засобом даної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР відповідно до якого водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись у с. Велика Круча Пирятинського району Полтавської області на вул. Героїв Майдану поблизу подвіря будинку № 50 у напрямку до центра села, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON], який йшов по проїзній частині в попутному напрямку, у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого скалкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, закритої рани лівої здухвинної ділянки, забою мяких тканин лівого колінного суглобу, саден: обличчя, правого ліктьового та лівого колінного суглобів, травматичного відлому коронки першого різця праворуч, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоровя. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даної пригоди та його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.Відповідно до ухвали суду [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за скоєний злочин на підставі ст. 97 Кримінального кодексу України та до нього застосовано примусові заходи виховного характеру відповідно до статті 105 КК України (а.с.4-6). Цивільний позов потерпілого залишений без розгляду. Згідно\~статті 22 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодовування. Відповідно до ст. 1166\~ЦК України, шкода яка завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.2,3 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Матеріалами справи встановлено, що потерпілий [PERSON] внаслідок ДТП, яка трапилася з вини відповідача [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження , після чого був госпіталізований та проходив лікування у Пирятинській ЦРЛ з 11.06.2015 по 06.07.2015 в хірургічному відділенні та у подальшому з 14.09.2015 по 18.09.2015 у відділенні травматології Лубенської ЦРЛ (а.с.7-8). На придбання медикаментів та лікарських препаратів ним було витрачено кошти у сумі 22 570 грн, розмір яких підтверджується наданими позивачем та оглянутими у судовому засіданні оригіналами квитанцій та чеків на придбання ліків, рецептів на їх відпуск, та який не оспорювався відповідачами (а.с.9-18). Під час розгляду кримінального провадження у суді відповідачами було відшкодовано лише 1000 грн (а.с.19), решта витрат - в сумі 21 570 грн залишилася невідшкодованою. Згідно приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, ураховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями неповнолітнього [PERSON] потерпілому [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у тривалих фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням його здоров'я, внаслідок чого булим порушені його нормальні життєві звязки і стосунки, на відновлення яких необхідно докласти чимало зусиль. Через характер заподіяних позивачу тілесних ушкоджень у перші дні лікування позивач відчував біль, негативні емоції, втратив сон, переживав та був у розпачі, боровся з думками про своє каліцтво, втрату працездатності, повноцінного життя. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, суд враховує характер та тривалість фізичних та моральних страждань потерпілого внаслідок ушкодження його здоров'я, а також необережність самого потерпілого, який знехтував правилами безпеки та допустив порушення\~ПДР, рухаючись по проїзній частині у темну пору у стані алкогольного спяніння, тому суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що груба необережність потерпілого, невідповідність його дій\~Правилам дорожнього руху України в певній мірі також сприяла спричиненню йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, в результаті чого йому були завдані моральні збитки.\~\~ При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди потерпілому та її відшкодування, суд в усякому разі враховує також вимоги розумності і справедливості і вважає, що з врахуванням зазначених вище обставин позивачу підлягає відшкодуванню завдана моральна шкода в розмірі 7000 грн. Відповідно до ч.1,2 ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є неповнолітнім і не має самостійного заробітку чи майна, достатнього для відшкодування завданої позивачу шкоди, указані збитки підлягають стягненню з відповідача [PERSON] та в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі - з його батьків [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, з урахуванням частки задоволених позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави по 367,47 грн з кожного.

Outcome: partial