Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 12 травня 2009 року в сумі 69110,95 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 25382,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8946,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 30815,06 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 200,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; а також штрафи: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3267,19 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 14 травня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 09 серпня 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №б/н від 12.05.2009 р., що виникла станом на 04.04.2019 р., в сумі 65343 гривні 76 коп., з яких: 25382 гривні 14 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8946 гривень 56 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 30815 гривень 06 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 200 гривень 00 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; та судовий збір в сумі 1816 гривень 29 коп. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року за клопотанням відповідача справу передано на розгляд до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року справу повернуто на розгляд до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року прийнято до розгляду справу, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року витребувано з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належним чином завірені копії документів, а саме: документів, що підтверджують факт видачі та отримання [PERSON] грошових коштів відповідно до умов «Заяви позичальника» у розмірі 29 000,00 грн.; документів, що підтверджують факт направлення АТ КБ «Приватбанк» та отримання [PERSON] вимоги щодо повернення кредиту; документів, що підтверджують ознайомлення та отримання [PERSON] інформації, передбаченої Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 та ч. 2 ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів»; інформації про загальну суму наданих [PERSON] грошових коштів в користування та про загальну суму повернутих відповідачем коштів. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року відмовлено в прийнятті уточненого позову. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку. Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю та відзивом на позовну заяву, в обґрунтування якої зазначено, що за змістом наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та відповідно норм частини 1 статті 1054 ЦК України, проценти нараховуються на тіло кредиту (на суму позики, якою користується позичальник), іншого правового механізму немає. Причому згідно з Умовами, такі відсотки (відсоткова ставка) є річними. Позивач сам вказав у позовній заяві, що несплачена ним сума кредиту (сума позики) становить 25 382,14 грн. Іншої чіткої суми, відмінної від цієї, із представлених позивачем розрахунків не вбачається та іншої суми тіла кредиту прямо у розрахунку немає. Позивачем не подано до суду документів, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні правовідносини і що позивач надав відповідачу кредитні кошти. Твердження щодо отримання ним кредиту в сумі 29 000,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вказаної заяви позивач надав йому кредит в розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Станом на 10.04.2019 при подачі позовної заяви, відповідачем сплачено в рахунок погашення кредиту суму 48 726,04 грн. Згідно виписки універсальної картки АТ КБ «Приватбанк» інформація збереглася і є в доступі через додаток «Приат24», тільки з 22.04.2015 і на рахунку вже була заборгованість в сумі 7 799,50 грн. До цього часу інформація платежів відсутня, є тільки сума заборгованості. Позивачем не було додано до позову письмового попередження та вимоги про погашення заборгованості. Не були також додані до позову письмового попередження та вимоги про погашення заборгованості. Не були також додані виписки універсальної картки на підтвердження існування боргу та його розміру. Позивач не має жодного відношення до зміни кредитного ліміту, оскільки він його не змінює та відповідно жодна зміна ліміту не може підтверджувати надання кредитних грошових коштів, що і лише є підставою для виникнення зобов`язання. В цій довідці не зазначено, хто її підписав та чи мала ця особа права на її підписання. Стосовно заяви-анкети б/н від 12.05.2009, вказаний документ не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Більше того, в позовній заяві зазначено про надання коштів в сумі 29 000,00 грн., а в довідці про зміну умов кредитування зазначена сума 1 000,00 грн., в анкеті-заяві зазначена сума 1 000,00 грн. бажаного кредитного ліміту, що підтверджує надуманість розміру заборгованості, зазначеної в позові. Стосовно правил кредитування, то вони взагалі не можуть розповсюджуватись на нього, оскільки ним не підписані. До того ж право пред`явити вимогу до суду про виконання кредитного зобов`язання виникло у кредитора за заявою від 15.06.2009+15 днів = 30.06.2009. Тобто позивач мав право звертатись до суду з 30.06.2009 по 30.06.2012, позов було пред`явлено 10.04.2019, тобто позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно з наданим розрахунком, період нарахування відсотків складає з 12.05.2009 по 10.04.2019, тобто за 9 років 11 місяців. Однак вважає це неправомірним, оскільки сторонами визначена при укладенні договору відсоткова ставка 2,5% річних, яка є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку. Позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки із 2,5% на 32,30% та 42% річних, оскільки позивачем не надано повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Подвійна відповідальність, а саме нарахування пені та штрафу, є недопустимою. До того ж пеня нарахована за межами строку позовної давності, про що ним робиться заява про застосування наслідків пропуску строку. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні вимог. В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими він ознайомився та згодний. При укладенні договору сторонами обумовлено всі істотні умови. З розрахунку заборгованості,я кий відповідачем не спростований, вбачається, що відповідач користувався грошима, частково сплачував заборгованість за договором. Банком було надано всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Надані суду позивачем документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Комісія за кредитне обслуговування відсутня, а передбачено лише комісійну винагороду за зняття грошових коштів, безготівкові платежі, отримання чеку в банкоматі, моніторинг неактивної картки. Відповідачу за порушення зобов`язання було нараховано пеню та зазначено в колонці «Сума комісії та пені». Зазначення в одному стовпчику розрахунку заборгованості комісії та пені не суперечить ні положення договору, ні чинному законодавству, а здійснено з метою наглядного розрахунку діючої заборгованості по кредиту. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов, що узгоджується з постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року. У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Пеня нараховується відповідачу відповідно до погоджених Умов та Правил надання банківських послуг. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України, пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводилися, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість до спірних відносин. Кредитний договір чинний, оскільки діє до повного виконання зобов`язань за ним, строк дії картки зазначено на самій картці. Останнім днем строку дії картки 31.07.2020 визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № б/н та припинення зобов`язань в цілому. Тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється не припиненим. Відповідач не надав доказів про те, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобов`язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором. Звернення банком за захистом свого порушеного права не одразу після виявлення порушення такого права, не може свідчити про прострочення кредитора або ж порушення зобов`язання з вини кредитора, оскільки відповідачем не надано доказів, що така поведінка кредитора унеможливила виконання своїх зобов`язань. Щодо строків позовної давності, то строк випущеної картки останнього дня липень 2020 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 21.04.2019, до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Тому просить задовольнити вимог7и в повному обсязі. Враховуючи викладене, суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи здійснити на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 12 травня 2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 14 - копія анкети-заяви). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 12 травня 2009 року процентна ставка не зазначена (а. с. 14). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Так, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) зазначено, що надані позивачем Умови та Правила,вкредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з позичальника непогашеного тіла кредиту та процентів за користування кредитом, розмір яких сторони обумовили в анкеті-заяві. Проте у довідці від 12 травня 2009 року про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с. 15). Зазначена довідка підписана [PERSON] , що ним не спростовано (постанова Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св 21). Разом з тим банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасну сплату кредиту і штрафи. Вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також процентів за користування кредитними коштами, позивачем не заявлено. Разом з тим, ні у анкеті-заяві, ні у довідці, що підписані відповідачем, не встановлено розмір пені, штрафу та комісійних (постанова Верховного Суду у справі № 382/327/18-ц). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає недоведеними вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сум неустойки - пені та штрафів. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св 21), та від 07 липня 2021 року по справі № 205/1012/20 (провадження № 61-4св21), тощо. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 954,20 грн. (34328,70 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1921,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 69110,95 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial