Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. З 2012 року позивач - [PERSON] проживала у громадянському шлюбу з відповідачем - [PERSON]. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 30.07.2013 року, свідоцтво серії [NUMBER] (актовий запис № 890 від 30.07.2013 року). Після народження сина відповідач не проявляв жодної зацікавленості і піклування як до сина так і до сім'ї в загальному. Свій вільний час він проводив з друзями і часто не ночував вдома. Згодом відповідач почав зловживати алкоголем, вести аморальний спосіб життя, погрожував позивачу. Через декілька місяців вони почали жити окремо, і за той час відповідач жодного разу не навідав сина і не допомагав йому матеріально. Відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в свідоцтві про народження зроблено запис № 890 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. [PERSON] зазначає в позовній заяві, що батько дитини - [PERSON] близько двох років проживає окремо в іншому місці та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує не бере педагогічної, грошової, посильної трудової, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». 18 травня 2015 року виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву та матеріали надали висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], за № 234/12-41 від 18.05.2015 року. Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Проте подала до суду заяву за якою позов підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просила позов задовольнити, розглянувши справи зі її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 18 травня 2015 року виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву та матеріали [PERSON] надав висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], за № 234/12-41 від 18.05.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, з 2012 року позивач - [PERSON] проживала у громадянському шлюбу з відповідачем - [PERSON]. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 30.07.2013 року, свідоцтво серії [NUMBER] (актовий запис № 890 від 30.07.2013 року). Після народження сина відповідач не проявляв жодної зацікавленості і піклування як до сина так і до сім'ї в загальному. Свій вільний час він проводив з друзями і часто не ночував вдома. Згодом відповідач почав зловживати алкоголем, вести аморальний спосіб життя, погрожував позивачу. Через декілька місяців вони почали жити окремо, і за той час відповідач жодного разу не навідав сина і не допомагав йому матеріально. На даний момент [PERSON] проживає окремо від неї та їх спільної дитини [PERSON] в іншому місці, та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує не бере педагогічної, грошової, посильної трудової, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно характеристик приєднаних до матеріалів позовної заяви [PERSON] характеризується позитивно, дитину виховує самостійно, щодо виховання дитини ставиться відповідально, забезпечує дитину всім необхідним. Як зазначено у характеристиках наданих [PERSON] та [PERSON] батько дитини [PERSON] - [PERSON] жодної участі у вихованні дитини не бере, зустрічей з дитиною уникає, від дня народження до дитини не приходив ніколи. Фінансово не забезпечує як дитину - [PERSON] так і маму дитини - [PERSON] Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. В судовому засіданні та матеріалами справи доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, а тому, для захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та позбавити відповідача батьківських прав відносно: [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved