Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» проценти за кредитним договором №11059568000 від 18.10.2006 року за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 9 055,46 Доларів США; проценти за кредитним договором №11064114000 від 25.10.2006 року за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 8 163,22 Доларів США; інфляційну різницю за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 88 188,52 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №11059568000 від 18.10.2006 року та договір кредиту №11064114000 від 25.10.2006 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2009 року по справі №2-1240/09 встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, видачу кредитів у доларах США, невиконання відповідачем зобов`язаннь щодо погашення кредиту, процентів, пені та наявність заборгованості за кредитними договорами у доларах США у розмірі 49448.10 Доларів США станом на 2009 рік. Судом вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість у гривневому еквіваленті у розмірі 380757.00 грн., 630.00 грн. витрат пов`язаних з викликом відповідачів в судове засідання, 1700.00 грн. судового збору, ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 382487.18 грн. Копія рішення, як доказ, надається. Фактично погашення боргу згідно з рішенням суду було здійснено 27.09.2019 року частково: за кредитним договором 1 у розмірі 4512,82 Доларів США по кредиту та за кредитним договором 2 у розмірі 10263,27 Доларів США по кредиту. Станом на 27.09.2019 року та на день подання цієї позовної заяви залишаються не погашеними проценти, нараховані відповідно до умов ст. 625 ЦК України, кредитних договорів за період з 31.05.2017 року по 27.09.2020 року, що не були предметом розгляду у справі №2-1240/09. Враховуючи, що кошти, що стягнуті за рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.06.2009 року по справі №2-1240/09, фактично надійшли до банку 27.09.2019 року у розмірі 382487,18 грн. боржник повинен сплатити інфляційну різницю за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 88188.52 грн. 02 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 27 липня 2020 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно із ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №11059568000 від 18.10.2006 року, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 17909 Доларів США, а Відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у розмірі та в строки, передбачені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 18.10.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №11064114000 від 25.10.2006 року, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 37091.00 Доларів США, а Відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у розмірі та в строки, передбачені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.10.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 днів відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 11.3 % річних. Процентна ставка підлягає перегляду. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п.9.2 договору, у тому числі за порушення кредитної дисципліни. Про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення відповідного листа. У разі не подання позичальником письмового повідомлення про свою незгоду вважається, що позичальник погодився зі зміненими умовами, (п.1.3 кредитних договорів) Відповідно до п.9.2 кредитних договорів банк Листами №190401 та №190402 від 22.02.2008 року повідомив відповідача про запровадження нової системи нарахування відсотків, а саме у випадку у випадку прострочення платежу за кредитним договором, банк з дати виникнення простроченої суму основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Копії листів та списків поштових відправлень, надаються як докази. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку та сплачуються з 01 по 20 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти, (п.п.1.3.3 - 1.3.4 кредитних договорів). Відповідно до п.9.5 кредитних договорів строк дії договорів встановлюється з дати його укладення і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та/або пені, у разі її нарахування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, умовами кредитного договору. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. У відповідності до положень ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинної на час укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Як вбачається з матеріалі справи, Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2009 року по справі №2-1240/09 встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, видачу кредитів у доларах США, невиконання відповідачем зобов`язаннь, щодо погашення кредиту, процентів, пені та наявність заборгованості за кредитними договорами у доларах США у розмірі 49448.10 Доларів США станом на 2009 рік. Судом вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість у гривневому еквіваленті у розмірі 380757.00 грн., 630.00 грн. витрат пов`язаних з викликом відповідачів в судове засідання, 1700.00 грн. судового збору, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 382487.18 грн. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Таким чином, після винесення даного рішення та набрання ним законної сили позивачем було пред`явлено виконавчий лист № 2-1240/2009 виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 22.07.2009 року на виконання до органів державної виконавчої служби. В свою чергу, постановою Приватного виконавця виконавчого округу м Києва Мілоцьким О.Л. від 27.09.2019 року, було закінчено виконавче провадження № 59204285, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1240/2009 виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 22.07.2009 року, у зв`язку з здійсненням стягнення за даним виконавчим документом у повному обсязі. Таким чином, сума заборгованості встановлена рішенням суду Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2009 року по справі №2-1240/09 була повністю погашена відповідачем. Однак як вбачається матеріалів справи, позивач зазначає, що фактично погашення боргу згідно з рішенням суду було здійснено 27.09.2019 року частково, а саме за кредитним договором 1 у розмірі 4512,82 Доларів США по кредиту та за кредитним договором 2 у розмірі 10263,27 Доларів США по кредиту. Станом на 27.09.2019 року та на день подання цієї позовної заяви залишаються не погашеними проценти, нараховані відповідно до умов ст. 625 ЦК України, кредитних договорів за період з 31.05.2017 року по 27.09.2020 року, що не були предметом розгляду у справі №2-1240/09. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Таким чином, стороною позивача не надано суду детального розрахунку нарахування інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення боргу за рішенням суду. Крім того, нарахування позивачем 3% річних від прострочених сум за кредитним договором №11059568000 від 18.10.2006 року за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 9 055,46 Доларів США та за кредитним договором №11064114000 від 25.10.2006 року за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 8 163,22 Доларів США, які просить стягнути позивач є неправомірним, оскільки при нарахуванні вказаних сум за основу має братися сума заборгованості встановлена в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2009 року по справі №2-1240/09, а саме 382 487,18 грн. Разом з тим, позивач вказує у своїй позовні заяві про те, що відповідачем не в повному обсязі було погашено заборгованість за кредитним договором №11059568000 від 18.10.2006 року та кредитним договором №11064114000 від 25.10.2006 року, однак на підтвердження даних доводів не надає жодного обгрунтованого доказу Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed