Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 12.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5543,27 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 19.11.2019 року утворилась заборгованість в сумі 17 751,84 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 5530,93 грн., заборгованість за відсотками - 3194,65 грн., пеня - 9026,26 грн. Ухвалою суду від 18.12.2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 12.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5543,27 грн. у вигляді кредитної лінії на картковий рахунок, на строк з 12.12.2015 року по 31.12.2017 року. Сторонами погоджено розмір відсоткової ставки на рівні 1,5 % в місяць, що нараховується щомісячно на залишок заборгованості. Вказані обставини підтверджено дослідженими судом письмовими доказами: анкетою-заявою клієнта, генеральною згодою про реструктуризацію заборгованості з проставленим підписом позичальника. Станом на 19.11.2019 року розмір заборгованості зі сплати використаних коштів (тіло кредиту) становить 5530,93 грн. Крім того, позичальником допущене прострочення виконання зобов`язань зі сплати відсотків. При визначенні загального розміру такої заборгованості суд не може в повному обсязі погодитись з наданими позивачем розрахунком заборгованості на підтвердженні відповідних обставин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки строк кредитування завершився 31.12.2017 року, нарахування відсотків слід обмежувати даним періодом. Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість зі сплати відсотків станом на 31.12.2017 року становить 2104,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманої суми кредиту, нарахованих відсотків, вимога у вказаній частині підлягає до задоволення. Суд відмовляє у стягненні інших, зазначених позивачем як заборгованість, грошових сум. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, відсотків, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позивачем не надано доказів на підтвердження, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи договір про реструктуризацію, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, з огляду на відсутність у договорі про реструктуризацію домовленості сторін про порядок нарахування та розмір пені за порушення зобов`язань, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Положення правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, до вказаних правовідносин застосуватись не можуть. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати. .

Outcome: partial