Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] представником якого є [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2000 року на підставі 11 сесії ХХІІІ скликання Березинської селищної Ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 19 травня 2000 року № 27 було виписано на імя його батька [PERSON] акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 040962. Виписуючи державний акт в графі прізвище, імя, по батькові батько позивача зазначений як «Кирица Георгію Дмитровичу» замість вірного «Кіріца Георгію Дмитровичу». При видачі документу [PERSON] не звернув уваги на цю помилку та не виправив її. 08 серпня 2013 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку площею 7,09 га, розташовану на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області. При зверненні до приватного нотаріуса Тарутинського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи викладене, позивач просить в судовому порядку встановити факт належності його батькові [PERSON], померлого 08 серпня 2013 року - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 040962 виписаного на імя «Кирица Георгію Дмитровичу» та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в особі голови Березинської селищної ради - [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду від нього надійшли заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права, тому необхідно керуватися нормами ЦК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2000 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 040962, виданий на підставі 11 сесії ХХІІІ скликання Березинської селищної Ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 19 травня 2000 року № 27, площею 7,09 га, розташовану на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, де в графі прізвище, імя, по батькові його помилково записали, як «Кирица Георгію Дмитровичу» замість вірного «Кіріца Георгію Дмитровичу». 08 серпня 2013 року [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 346530 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області його прізвище, імя, по-батькові зазначено як [PERSON]. Факт, про встановлення якого просить позивач має для нього юридичне значення, оскільки надасть йому право належним чином оформити право на спадок, який залишився після смерті батька. Таким чином, суд приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 040962 належить [PERSON], а тому вважає встановленим факт належності правовстановлюючого документу. Далі, судом достовірно встановлено, що спадок відкрився в день смерті спадкодавця - [PERSON], а саме 08 серпня 2013 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 7,09 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ІІІ-ОД № 040962. При зверненні до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме на вищевказану земельну ділянку (а.с. 14). Позивач є сином спадкодавця та відноситься до першої черги спадкоємців на підставі ст. 1261 ЦК України (а.с. 7, 8 відповідно), крім нього інших спадкоємців не має (а.с. 10, 15). Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд доходить до висновку, що право позивача на отримання в спадщину за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved