Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] , [INFO] про стягнення заборгованості у розмірі 17109,54 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2270 грн. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06.03.2008. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. \~\~ \~ \~ \~ \~Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При цьому позивач посилається на ч.1\~ст. 634 ЦК України\~згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. \~\~\~\~\~\~ Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, але не надавав позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками. Позивач зазначає, що відповідач станом на 16.03.2021 має заборгованість у розмірі 17109,54 грн., з яких 17109,54 грн. - заборгованість за тілом кредита; 19829,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита. 29.04.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.05.2021 ( а.п. 58). 01.06.2021 розгляд справи було відкладено у зв`язку з відсутністю всіх учасників процесу на 01.06.2021 (а.п. 61). 01.06.2021 розгляд справи було відкладено на 01.06.2021 у зв`язку з відсутністю всіх учасників процесу та заявою відповідача про надання йому часу для написання відзиву на 07.06.2021 (а.п.64). 07.06.2021 розгляд справи було відкладено на 30.06.2021 для витребування розрахунку заборгованості з якого вбачається, яка саме сума заборгованості у відповідача, у зв`язку з тим, що відповідач в судовому засіданні зазначив, ту обставину, що заборгованість у відповідача [PERSON] перед АТ КБ «Приват банк» станом на 07.06.2021 є значно меншою ніж просить стягнути представник позивача з відповідача. 22.06.2021 представником позивача [PERSON] було направлено електронною поштою розрахунок заборгованості. Проте, з даного розрахунку не вбачається взагалі суму заборгованості відповідача. 30.06.2021 розгляд справи було відкладено на 12.07.2021 за клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.п.87). 02.07.2021 розрахунок направлений 22.06.2021 електронною поштою [PERSON] надійшов з поштового відділення (а.п. 90-103). 12.07.2021 розгляд справи було відкладено на 06.09.2021 у зв`язку із неявкою всіх учасників процесу та надходженням заяв відповідача та представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що не надійшла до суду уточнена позовна заява (а.п.106-107). 12.07.2021 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви заборгованість в [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» становила 12745,10 грн. (а.п. 115-132). 06.09.2021 розгляд справи було відкладено на 15.09.2021 за заявою представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] для надання часу представнику позивача підготувати заяву про зменшення позовних вимог, оскільки станом на 06.09.2021 заборгованість в [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» була 7108,58 грн., а зменшені позовні вимоги 12.07.2021 становити суму боргу 12745,10 грн. (а.п. 134,136). 15.09.2021 розгляд справи було відкладено на 08.10.2021 у зв`язку із неявкою всіх учасників процесу та заяв відповідача та представника позивача про відкладення розгляду справи (а.п. 138-139). 15.09.2021 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви заборгованість в [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» становила 7108,58 грн. (а.п. 115-132). 27.09.2021 вищевказана заява надішла до суду з поштового відділення (а.п. 161-177). 08.10.2021 розгляд справи було відкладено на 09.11.2021 за заявою представника позивача та відповідача, для врегулювання спору мирним шляхом (а.п. 179, 181). 09.11.2021 від представника позивача [PERSON] канцелярією суду надійшла заява, відповідно до якої останній просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.п. 183). 09.11.2021 канцелярією суду надійшла заява від відповідача про відкладення розгляду справи для здійснення погашення заборгованості (а.п. 185). У з`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 16.11.2021. Проте, 16.11.2021 відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань на адресу суду не направляв. Своїм правом на написання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.03.2008 між відповідачем [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір та відповідачу було видано картку (а.п. 20). Згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № б/н, за яким було надано кредитні картки. Даними картками відповідач користувався та по закінченню строку дії кредитної картки отримував нову, що підтверджується вказаною довідкою (а.п. 19). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] станом на 01.10.2014 кредитний ліміт було збільшено на 5000 грн., станом на 18.08.2015 кредитний ліміт було зменшено до 4720,00 грн., 14.02.2019 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. (а.п. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість у відповідача [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» становить 7108,58 грн. (а.п. 168-173). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача лише тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06.03.2008 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 7108,58 грн., що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту. При цьому, відповідно до частини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~- ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3\~статті 12 ЦПК\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3\~статті 13 ЦПК\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими\~статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5\~статті 81 ЦПК\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2\~статті 77 ЦПК\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в сумі 2270 грн. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved