Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2021 року звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 693. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. З грудня 2018 року між позивачем та відповідачем фактично припинені шлюбні стосунки, вони не мають єдиного бюджету та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. 20 вересня 2021 року в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом був направлений запит до ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 11 жовтня 2021 року. 15 листопада 2021 року ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити та звернула увагу на відсутність між нею та відповідачем спору про поділ спільного майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив здійснити розгляд цивільної справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував та звернув увагу на відсутність спору про поділ спільного майна між ним та позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 27 вересня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 693 (а.с.3). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9), сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6) та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ спільного майна. Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу своє прізвище не змінювала, суд доходить висновку, що прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити без змін. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Із врахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб, укладений між сторонами у справі розірванню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved