Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] районна адміністрація Львівської міської ради 31.08.2015 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому зазначила, що відповідач [PERSON] побудувала цегляну огорожу довжиною 3м самочинно встановлену в подвірї будинку 4 по вул. Сушка у м.Львові та бетонну огорожу з вхідною брамою довжиною 6 м на фундаменті, які самочинно встановлені на землях комунальної власності міста зі сторони вулиці Сушка. 10.08.2012 року міжвідомча комісія при [PERSON] районній адміністрації розглядала питання щодо самочинно встановлених огорож, та прийшла до висновку, що вони підлягають демонтажу, зобовязано співвласника буд.№4 на вул. Сушка в термін до 10.09.2012 року демонтувати їх. 3.09.2012 року та 12.10.2012 року представниками ЛКП «Сяйво» скеровано попередження про демонтаж. Оскільки відповідач добровільно не демонтував зазначені огорожі, змушений звернутися до суду. Просить зобовязати відповідача співвласницю буд.№4 по вул. Сушка у м. Львові демонтувати цегляну огорожу довжиною 3 м самочинно встановлену в подвірї будинку та бетонну огорожу з вхідною брамою довжиною 6 м на фундаменті, які самочинно встановлені на землях комунальної власності міста зі сторони вулиці Сушка. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що відповідач не встановлювала огорожі, що встановлено Постановою адміністративного суду, а тому вона не зобовязана їх демонтувати. Просила у позові відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що фактично відбувся самозахват земельної ділянки, у звязку з огорожами вона, як співвласник будинку не має доступу до своєї квартири, не має доступу до комунікацій, їх обслуговування. Просила позов задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні просив позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, усі субєкти права власності рівні перед законом. Стаття 144. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що побудована цегляна огорожа, довжиною 3 м, самочинно встановлена в подвірї будинку4 по вул.Сушка, також самочинно встановлена бетонна огорожа з вхідною брамою довжиною 6 м на фундаменті, встановлена на землях комунальної власності міста зі сторони вулиці Сушка. В ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК), а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Як вбачається з Постанови Адміністративної комісії при [PERSON] районній адміністрації Львівської міської ради №157 від 21 травня 2012 року [PERSON] визнана винною в тому, що самочинно встановила цегляну огорожу розміром 2х3м в подвірї будинку 4 на вул. Сушка у м.Львові, яка розділяє подвіря на дві частини, що порушує п.20.1.24 «Правил благоустрою в м.Львові», та притягнута до відповідальності за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340грн. Суд вважає, що бетонні огорожі, на які послався позивач, безспірно встановлені самочинно без дозвільних документів та підлягають знесенню. Посилання відповідача [PERSON] на таку обставину, як придання нею у власність кв.2 по вул. Сушка у м.Львові у 2008 році з вже встановленими самочинно огорожами, як на підставу своїх заперечень, суд не приймає до уваги. Суд враховує, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу була ознайомлена з технічною характеристикою будівлі та була обізнана з наявністю самочинного будівництва зазначених огорож. Як вбачається з Постанови Залізничного районного суду м.Львова від 5 вересня 2013 року про скасування розпорядження від [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради від 10.08.2012 року №601 «Про демонтаж самочинно встановлених огорож по вул. Сушка, 4 у м. Львові» [PERSON] при звернені до суду послалась на те, що огорожі є захистом її майна від протиправного проникнення сторонніх осіб. При розгляді справи суд враховує, що третя особа [PERSON], як співвласник будинку 4 на вул. Сушка у м.Львові не згодна з встановленими самочинно огорожами, її права власника порушуються та потребують захисту у відповідності до вимог 391 ЦК. Суд вважає, що позивач, як власник самочинно встановлених огорож, зобовязаний їх демонтувати. Заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved