Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1743 га, що розташована по [ADDRESS] . Посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначену земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Нотаріус відмовив позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в зв`язку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дану земельну ділянку в даний час неможливо у зв`язку із смертю її власника. Інші спадкоємці померлого за законом (діти та мати) відмовилися від прийняття спадщини у визначені законом порядок і строк. Факт належності померлому [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки підтверджує копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 039341 від 19 квітня 1997 року; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Своє право на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про укладення шлюбі серії [NUMBER] від 01 травня 1978 року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 13 серпня 2019 року; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача, Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1743 га, що розташована по [ADDRESS] , підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 039341 від 19 квітня 1997 року, виданого на ім`я [PERSON] і його право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 47 (а.с.24). Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved