Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором \~ в розмірі 14 348, 56 грв., в обґрунтування своїх вимог, з урахуванням відомостей, викладених в заяві про усунення недоліків позову (ас.93), вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.01.2009 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 500 грв., у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В редакції Умов та правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86, 4 % - для картки «Універсальна», 84, 0 % - для картки «Універсальна голд». Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором, чим допустив порушення умов договору, а відтак станом на 21.03.2021 року має заборгованість в сумі 14 \~348, 56 грв., яка складається з : 13\~407, 57 грв. - заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. 13\~407, 57 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту), що виникла з 01.06.2020 року; 940, 99 грв. - заборгованість за простроченими відсотками, що обраховується з 01.12.2020 року (ас. 93, 94-102). Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14\~348, 56 грв., а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (ас.149,150), при цьому в п. 3 прохальної частини позовної заяви, за підписом представника позивача Кіріченко В.М., зазначено про те, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання (ас.3, 28), про що також йдеться і у клопотанні позивача про розгляд справи за його відсутності (ас.44). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (ас.152-153), при цьому, будь яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 07.07.2021 року постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначення до судового розгляду (ас.85-86); - 08.07.2021 року постановлено ухвалу про залишення позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості без руху (ас. 89-91); - 20.07.2021 року постановлено ухвали про продовження розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості після усунення недоліків; про виклик відповідача в судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ас.149,151); - 04.08.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.154). \~ Відповідно\~ до\~ ч.\~1\~ст.\~ 280\~ ЦПК\~ України\~ суд\~ може\~ ухвалити\~ заочне\~ рішення\~ \~на \~ підставі\~ наявних\~ у\~ справі\~ доказів\~ за\~ одночасного\~ існування\~ таких\~ умов: \~ відповідач\~ належним\~ \~чином \~ повідомлений\~ про\~ дату,\~ час\~ і\~ місце\~ судового\~ засідання; \~ відповідач\~ не\~ з`явився\~ в\~ судове\~ засідання\~ без\~ поважних\~ причин\~ або\~ без\~ повідомлення\~ причин; \~ відповідач\~ \~не \~подав \~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в п. 3 прохальної частини позовної заяви та клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача (ас. 3, 44), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав: - так, судом встановлено і \~це \~підтверджується \~матеріалами \~ справи,\~ що 08.01.2009 року\~ між\~ ПАТ КБ «Приватбанк», що в свою чергу з 14.06.2018 року змінило назву на АТ КБ «Приватбанк»,\~ та відповідачем [PERSON] був укладений\~ кредитний\~ договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 500 грв., шляхом підписання відповідної заяви про оформлення кредитних коштів (ас.15). У вказаній заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг, окрім того зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти наданою позивачем б/н та дати вбачається, що за укладеним кредитним договором відповідачу [PERSON] 08.01.2009 року було відкрито та видано кредитну картку № [NUMBER] з тарифним планом «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та терміном дії до 12/11 (ас. 93, 104), при цьому кредитний ліміт на вказану платіжну картку було встановлено: - з 08.01.2009 року в сумі 500, 00 грв.; з 08.04.2011 року в сумі 600, 00 грв.; з 07.06.2011 року в сумі 700, 00 грв .; з 23.07.2011 року в сумі 800, 00 грв.; з 22.08.2011 року в сумі 900, 00 грн.; з 28.06.2012 року в сумі 2\~000, 00 грн.; з 17.02.2017 року в сумі 4\~000, 00 грн.; з 23.03.2017 року в сумі 15\~500, 00 грн.; з 31.03.2019 року в сумі 14\~330, 00 грн.; з 01.04.2019 року в сумі 14\~330, 00 грн.; з 24.12.2019 року в сумі 14\~330, 00 грн.; з 04.01.2020 року в сумі 14\~330, 00 грн.; з 19.03.2020 року в сумі 13\~655, 34 грн.; з 31.03.2020 року в сумі 13\~655, 34 грн.; з 14.04.2020 року в сумі 13\~655, 34 грн.; з 27.04.2020 року в сумі 13\~478, 32 грн.; з 08.05.2020 року в сумі 13\~478, 32 грн.; з 19.05.2020 року в сумі 13\~478, 32 грн.; з 14.07.2020 року в сумі 13\~478, 32 грн.; з 31.07.2020 року в сумі 13\~478, 32 грн.; з 06.08.2020 року в сумі 0, 00 грн. за рішенням Банку, відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (ас.103). Окрім того, з довідки б/н та дати наданої позивачем про видачу відповідачу кредитних карток (ас.104), вбачається, що останньому за укладеним кредитним договором видавалося ряд кредитних карток, а остання 18.08.2017 року за номером [NUMBER] , з терміном дії до 08/21. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку відповідача за період з 08.01.2009 року по 01.12.2020 року (ас.34-41). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 21.03.2021 року за відповідачем рахується заборгованість, яка становить 14 \~348, 56 грв. та складається з : 13\~407, 57 грв. - заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. 13\~407, 57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), що виникла з 01.06.2020 року; 940, 99 грв. - заборгованість за простроченими відсотками, що обраховується з 01.12.2020 року (ас.93-102), яка відповідачем до теперішнього часу не погашена. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного: - так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. \~Конституція України\~ має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі \~Конституції \~України \~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~ статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~ статті \~ 42\~ Конституції\~ України \~ держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~ статті 1 ЦК України\~ цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у \~ статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~ статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~ статті 3 ЦК України. Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ « Про захист прав споживачів «\~(далі Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~ статті \~1\~ \~Закону \~№ 1023-XII \~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~ Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~ від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої \~ статті \~ 42\~ \~Конституції \~України \~ участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У \~рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~ суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно\~ статті \~ \~509\~ \~ЦК \~ України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до \~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, другої статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~ 626,\~ 628 ЦК України\~ договором\~ є\~ домовленість\~ двох\~або більше\~ сторін,\~ спрямована\~ на\~ встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~ прав\~ та\~ обов`язків.\~ Зміст\~ договору\~становлять умови\~ (пункти),\~визначені \~на \~ розсуд\~ \~сторін \~ і\~ \~погоджені \~ними,\~та умови,\~ які\~ є\~ обов`язковими\~ \~відповідно \~до \~актів \~ цивільного\~ законодавства. У відповідності зі\~ статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~ статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою\~ статті 1054 ЦК України\~ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~ статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика»\~ глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга \~статті 1054 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. \~Згідно \~ст.\~633\~ ЦК\~ України\~ публічним\~ є\~ договір,\~ в\~ якому\~ одна\~ сторона\~ підприємець\~ взяла\~ на\~ себе\~ обов`язок\~ \~здійснювати \~продаж товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто \~до \~неї \~звернеться (роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ »Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1048\~ЦК \~України \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі \~ст. 1049 ЦК України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу. Статтями\~ 525 \~та \~526 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заява про надання банківських послуг у Приватбанку , а саме кредиту, від 08.01.2009 року, не містить умов щодо зміни процентної ставки банком в односторонньому порядку, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів) (ас.15). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість за відсотками в обґрунтування чого посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, що в певні періоди неодноразово змінювалася ( первісно - 2,5 %, згодом з 01.09.2014 року - 2,9 %, з 01.04.2015 року - 3,6 %, з 01.08.2020 року - 3,5 %) , неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови (ас.105, 106-115). Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами і правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про надання кредитних коштів у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, з урахуванням подальшої зміни таких, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача (ас.105, 106-115), а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 08.01.2009 року, шляхом підписання заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки та порядок її зміни. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Позивачем не долучено жодного доказу, що змінивши умови кредитування, в тому числі щодо нарахування процентів у розмірі, встановленому Банком, він повідомив про це боржника, а останній погодився з таким розміром. Роздруківка із сайту позивача певних витягів з Умов та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, з урахуванням зміни розміру таких, а також відсутність будь-яких інших погоджених у встановленому порядку домовленостей про їх нарахування та розмір чи ознайомлення з ними відповідача [PERSON] , надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів (заборгованості за простроченими відсотками) за користування кредитом є необґрунтованими. В заяві позичальника від 08.01.2009 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої \~статті \~ 530\~ ЦК\~ України \~банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки відповідач [PERSON] не сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13 407, 57 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5\~ст.\~81\~ЦПК України \~та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою визначеною Законом № 3674-VІ). При пред`явлені позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2\~270, 00 грв. (ас. 1,84). Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума на відшкодування понесених судових витрат в розмірі 2 111, 10 грв., з наступного розрахунку: 13\~407, 57 : 14\~348, 56 х 100 = 93 % (тобто позовні вимоги задоволені на 93 % від заявлених); 2\~270, 00 х 93 % = 2 111, 10 грв.

Outcome: partial