Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 18 червня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зроблено запис № 824. В шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . Вказує, що подружнє життя із відповідачем не склалось. На даний час, спілкування між ними припинено, спільного господарства не ведуть та не підтримують фактичних шлюбних відносин. Шлюб існує лише формально, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, на примирення не згідна. Спору про майно, на даний час немає. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито позовне провадження у даній справі . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився спрямував до суду заяву, де просив розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наведених нижче підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони 18 червня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зроблено запис № 824. В шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . Подружнє життя у сторін не склалось. На даний час, спілкування між ними припинено, спільного господарства не ведуть та не підтримують фактичних шлюбних відносин. Шлюб існує лише формально, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, на примирення не згідна. Спору про майно, на даний час немає. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Відповідно до роз`яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що сім`я сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Ні підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди, до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що необхідно вирішити питання судових витрат та повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме: 420 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved