Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Посікіру Р.Р. звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №27989 від 19.11.2019 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що спірним виконавчим написом приватного нотаріуса вирішено стягнути із [PERSON] на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 37 141,36 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 17091,57 грн., строкової заборгованості за кредитом у розмірі 20047,76 грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 1,95 грн. та строкової заборгованості за процентами в сумі 0,08 грн. Крім того, із позивача на користь відповідача нотаріусом стягнуто плату за вчинення спірного напису в сумі 500,00 грн. Представник позивача вважає спірний виконавчий напис незаконним із огляду на те, що із 22 лютого 2017 року чинним законодавством не передбачено умов і правових підстав для вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних правовідносин, а також при поданні кредитного договору в простій письмовій формі, а розмір заборгованості не є безспірним, оскільки позивача не повідомлено про звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Більше того, не має жодних доказів, які би свідчили про безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а сам позивач не отримував будь-яких вимог відповідача про усунення певних порушень чи сплату боргу. Відтак, із спірним виконавчим написом сторона позивача не погоджується, вважаючи його незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки суму заборгованості, щодо стягнення якої відповідач просив вчинити виконавчий напис нотаріуса, не можна вважати безспірною, а тому просить заявлений позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження із призначенням судового засідання та викликом сторін у справі. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №27989 від 19.11.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, а від його представника - адвоката Посікіри Р.Р. надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, де представник позивача позов підтримав і просив його задоволити, а справу розглянути без їхньої участі. Проти заочного розгляду справи представник позивача заперечень не висловив. Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» явку свого поважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, клопотань чи будь-яких матеріалів до суду не надсилав, а своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, а будь-яких пояснень по суті спору не надавала. Разом із тим, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна направила до суду копію постанови від 10.06.2021 року, якою вона зупинила вчинення виконавчих дій із примусового виконання спірного виконавчого напису №27989 від 19.11.2019 року до вирішення справи по суті заявлених вимог. Ураховуючи згоду представника позивача, який у поданій до суду письмовій заяві про розгляд справи без участі позивача та його представника просив розглянути справу без їхньої участі, які проти заочного розгляду справи заперечень не висловили, а відповідач і третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з`явилися повторно в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року позивач [PERSON] приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ПУМБ», про що вбачається із заяви позивача за №3001173238701 від 19.11.2018. 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис за №27989 про стягнення із [PERSON] на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №3001173238701 від 19.11.2018 року за період із 19 листопада 2018 року по 05 вересня 2019 року в розмірі 37 141,36 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 17091,57 грн., строкової заборгованості за кредитом у розмірі 20047,76 грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 1,95 грн. та строкової заборгованості за процентами в сумі 0,08 грн. Крім того, за вказаним виконавчим написом із позивача на користь відповідача нотаріусом стягнуто плату за вчинення спірного напису в сумі 500,00 грн. 28 листопада 2019 року на підставі вищезгаданого спірного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною на підставі спірного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №60738648 із його примусового виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 10.06.2021 року зупинено вчинення виконавчих дій із примусового виконання спірного виконавчого напису №27989 від 19.11.2019 року до вирішення справи по суті заявлених вимог. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ вищезгаданого Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто залишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, судом встановлено, що сума заборгованості згідно виконавчого напису нотаріуса у розмірі 37 141,36 грн. є необґрунтованою та оспорюється позивачем (боржником). Окрім того, відповідачем і третьою особою до суду не надано доказів безспірності боргу, а також отримання позивачем будь-яких вимог відповідача про добровільну сплату боргу. Відтак, безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем оспорюється позивачем та не доведена відповідачем. Разом з тим, відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц, Верховний Суд вказав, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2022 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Верховний Суд також зазначив, що у кредитора відсутнє право стягувати з боржника інфляційні втрати. Є лише право стягувати 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України Разом із тим, суд не може залишити поза увагою те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Згідно із правовою позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.Відтак, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, у зв`язку з чим, спірний виконавчий напис лід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн., а всього у розмірі 1362,00 грн. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 19.04.2021 року у поданій до суду позовній заяві представником позивача [PERSON] - адвокатом Посікірою Р.Р. було подано попередній розрахунок судових витрат у вказаній позовній заяві, які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом Буським районним судом Львівської області даної цивільної справи на суму 15000,00 грн. Окрім цього, 13 липня 2021 року до Буського районного суду Львівської області надійшла заява адвоката Посікіри Р.Р. в інтересах позивача [PERSON] про про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., що були понесені його довірителем (позивачем) під час розгляду даної справи згідно укладеного між ними Договору про надання професійної правничої допомоги №19/03-1 (21) від 19.03.2021 (заява від 05.07.2021). До цієї заяви також долучені докази її направлення відповідачу АТ «ПУМБ» (поштова квитанція Укрпошти із описом вкладення у цінний лист від 12.07.2021). На підтвердження заявлених вимог представником позивача до вищевказаної заяви від 05.07.2021 додано такі докази (копії): договору про надання професійної правничої допомоги №19/03-1 (21) від 19.03.2021; акта прийому-передачі наданих послуг №1 від 05.07.2021 до цього Договору; квитанцій №Н229150 від 13.05.2021, №Н231400 від 27.05.2021, №11233840 від 15.06.2021. Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2021 року між [PERSON] та «Адвокатським бюро Романа Посікіри» в особі керуючого Посікіри Романа Романовича укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №19/03-1 (21), в силу пункту 1.1 якого Бюро зобов`язується надати Клієнту професійну правничу допомогу, визначену цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити гонорар в порядку та на умовах, вказаних у Договорі. Винагорода адвоката за надання послуг за цим Договором оцінюється у фіксованому розмірі гонорару в сумі 27000,00 грн., де включно за надання усіх послуг із представництва Клієнта в суді першої інстанції та пов`язаних із такими встановлюється у розмірі 15000,00 грн. (п. 5.1 цього Договору). Згідно п. 5.5 цього Договору факт надання Бюро правової допомоги (послуг)Клієнту підтверджується Актами приймання-передачі наданих послуг. Як вбачається з представленого адвокатом Посікірою Р.Р. Акта прийому-передачі наданих послуг №1 від 05.07.2021 до цього Договору, що перелік адвокатських послуг складається із таких: написання і подання заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60738648 (20.03.2021); написання позовної заяви, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та їх подання у справі (19.04.2021); написання та подання заяви про усунення недоліків позовної заяви у справі (26.05.2021); написання заяви про забезпечення позову, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та їх подання у справі (26.05.2021). Замовник сплатив Виконавцю адвокатський гонорар у розмірі 11000,00 грн. Зокрема, представником позивача долучено до справи квитанції про оплату послуг за договором №19/03-1 (21) від 19.03.2021 на загальну суму 11 000,00 грн. (квитанція від 13.05.2021 на суму 4500,00 грн; квитанція від 27.05.2021 на суму 3500,00 грн; квитанція від 15.06.2021 на суму 3000,00 грн.). Відтак, стороною позивача доведено понесення витрат за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 11 000,00 грн., а тому розмір таких витрат (заявлено в сумі 15 000,00 грн.) підлягає до часткового задоволення саме в цій частині, що підтверджено вищевказаними доказами, які є належними та допустимими. Зважаючи на те, що витрати на професійну правничу допомогу були частково підтверджені належними та допустимими доказами та зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи та її значення для позивача, заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 05.07.2021 року слід задовольнити частково та стягнути із акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь [PERSON] судові витрати, а саме: 11000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1362,00 грн., а всього судових витрат на зальну суму 12362,00 грн. Окрім цього, у відповідності до присів ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved