Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON], яка також діє в інтересах малолітнього позивача [PERSON], звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень (а.с.51), просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою, розташованою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, буд.№2/21 кв.59. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що, є співвласниками квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, буд.№2/21 кв.59. У вказаній квартирі є зареєстрованим колишній чоловік позивача [PERSON] та, водночас, батько позивача [PERSON] відповідач [PERSON] Відповідач у вищевказаній квартирі більше року не проживає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що, в свою чергу, є підставою для визнання останнього таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК України із подальшим зняттям відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON], яка водночас є законним представником позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, та, надавши суду письмові заперечення на позов, суду зазначив, що, позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач не проживає у спірному приміщенні понад один рік без поважних причин. Дійсно, для уникнення конфліктних ситуацій із колишньою дружиною, він не мешкає у спірній квартирі близько 7-ми місяців. Разом з цим, він здійснює оплату комунальних послуг, що нараховуються за адресою його реєстрації, і, має бажання користуватися спірним приміщенням. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, буд.№2/21 кв.59. Крім позивачів, у вищевказаній квартирі є зареєстрованим також колишній чоловік позивача [PERSON] та, водночас, батько позивача [PERSON] відповідач [PERSON] Як зазначають позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог, відповідач понад рік у спірній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, що, в свою чергу, згідно ст.405 ЦК України, є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження тих обставин, на які посилаються позивачі як на підставу своїх позовних вимог, останні надали суду: - акт, складений 17.07.2015р. працівниками ТОВ «Стелла» (а.с.6), у якому зазначено, що, зі слів позивача [PERSON] відповідач не проживає у спірному приміщенні з 2013 року; - квитанції про оплату комунальних послуг (а.с.13-18), з яких вбачається, що, відповідач [PERSON] здійснював оплату комунальних послуг, наданих за адресою спірного приміщення, 27.04.2015р., 14.05.2015р., 16.07.2015р., 28.05.2015р. На підтвердження тих обставин, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, останній надав суду копію квитанції, з якої вбачається, що, відповідач [PERSON] здійснив оплату комунальних послуг, наданих за адресою спірного приміщення, 14.01.2016р. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Дослідивши наявні у справі докази, та, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що, з наданих позивачами вищезазначених доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач не проживає у спірному приміщенні понад один рік, оскільки факт непроживання відповідача у спірному приміщенні, викладений у вищевказаному Акті від 17.07.2015р. (а.с.6), встановлений працівниками ТОВ «Стелла» зі слів самого позивача [PERSON] Крім того, з наданих позивачами доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач, який регулярно здійснює оплату комунальних послуг за адресою спірного приміщення, не проживає у спірному приміщенні без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку про відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивачів. Зазначене, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що, позовні вимоги позивачів є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed