Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 17.12.2012 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 14.01.2019 року відповідач підписала додаткову угоду з банком, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строк, вказані у п. 1.5.1 додаткової угоди. [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 04.01.2021 року має заборгованість в розмірі 63902,91 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 3438,34 грн - заборгованість по відсотках, 60464,57 грн - заборгованість за пенею. Позивач просить стягнути з відповідача 63902,91 грн заборгованості та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді від 07 травня 2021 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання вказаної ухвали. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 17.12.2012 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.. З метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором SAМDN52000071515501 від 18.12.2012 року, 14.01.2021 року між відповідачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Додаткову угоду. У даній додатковій угоді вказано, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї Угоди складає 72070,72 грн. Відповідно до укладеної Додаткової угоди сторони узгодили що Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, а саме: відсотків на 3341,43 грн,, комісії на 0,00 грн, пені на 56303,67 грн, штрафу на 0,00 грн. Строк повернення кредиту - 25.07.2019 р. Відповідно до розрахунку заборгованості за додатковою угодою відповідач порушив умови кредитного договору та станом на на 04.01.2021 року має заборгованість в розмірі 63902,91 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 3438,34 грн - заборгованість по відсотках, 60464,57 грн - заборгованість за пенею. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України ). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 17.12.2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Разом з цим Додаткова угода від 14.01.2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг від SAМDN52000071515501 від 18.12.2012 року. Однак в матеріалах справи відсутній вищезазначений договір від 18.12.2012 про надання банківських послуг, а позивачем не доведено, що такий договір був укладений між сторонами. При цьому в позовній заяві позивач посилається на те, що додаткова угода була укладена саме до договору б/н від 17.12.2012 року, що суперечить змісту самої Додаткової угоди. Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять. Відтак, судом не вбачається можливим встановити походження вказаної у додатковій угоді суми заборгованості у розмірі 72070,72 грн, а також зазначених у розрахунку сум заборгованості за процентами та пені, оскільки заяві позичальника від 17.12.2012 року відсутні відомості про вартість кредиту: суму кредитного ліміту, процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо, а в позовній заяві вказано, що заборгованість за кредитом становить 0, 00 грн. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не доведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити.. Позивач при поданні позовної заяви сплатив 2270 гривні судового збору, які у зв`язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed