Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до [PERSON], Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що 21 серпня 2000 року його бабуся [PERSON] склала на його імя заповіт, яким заповідала Сертифікат на право на земельний пай серії ОД № 0319794 від 08 жовтня 1997 року. 30 грудня 2003 року [PERSON] відповідно до вищезазначеного сертифікату отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 013280, але зміни до заповіту не внесла. 22 січня 2007 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначену земельну ділянку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не зміг, оскільки в заповіті та в свідоцтві про смерть [PERSON] є розбіжності, а саме: в заповіті її прізвище, імя, по батькові вказано як «Волкова Марія Степанівна», а в свідоцтві про смерть - «Волкова Марія Стефанівна». Враховуючи викладене, позивач просить в судовому порядку встановити факт належності [PERSON], померлій 22 січня 2007 року заповіту, посвідченого секретарем Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 21 серпня 2000 року, за реєстровим № 64, складений від імені [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 4,07 га, розташованої на території Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, що належала його бабусі [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ОД № 013280, оскільки в заповіті зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай). Крім того, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом у вигляді земельної ділянки площею 4,07 га, розташованої на території Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яка належала його бабусі [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ОД № 013281. Позивач в судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі в судове засідання не зявилися. На адресу суду від них надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без їх участі, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно абзацу другого п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, наведений ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт належності іншого документа особі. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надасть йому змогу належним чином оформити право на спадщину, яка залишилася після смерті бабусі. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що спадщина відкрилась в день смерті спадкодавця - [PERSON], а саме з 22 січня 2007 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 099402 (а.с. 7). Позивач є онуком спадкодавця, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12, 13). 21 серпня 2000 року [PERSON] склала на імя позивача заповіт, яким заповідала Сертифікат на право на земельний пай серії ОД № 0319794 від 08 жовтня 1997 року (а.с. 10). 30 грудня 2003 року [PERSON] на підставі цього сертифікату отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 013280 (а.с. 8). Заповіт на день смерті спадкодавця не змінювався та не виправлявся. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За таких обставин, суд, вважає встановленим факт належності [PERSON], померлій 22 січня 2007 року заповіту, посвідченого секретарем Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 21 серпня 2000 року, за реєстровим № 64, складений від імені [PERSON]. Суд також вважає, що право позивача на отримання спадщини за заповітом підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 013280. Що стосується вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно за законом, зокрема на земельну ділянку, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 013281, суд дійшов наступних висновків. Так, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Онуки мають право на спадкування за законом у пяту чергу. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Водночас, позивач до нотаріуса з приводу отримання ним у власність спадкового майна земельної ділянки, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 013281, не звертався, доказів того, що нотаріусом йому було відмовлено не надав, як і інших доказів, які б свідчили про те, що його право оспорюється або не визнається іншою особою, а тому в цій частині в позові слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial