Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 44 489,73 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 серпня 2018 року близько 11 години 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «MazdaЕ 2200», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. Челябінській, 40, під час руху не проконтролював та не запобіг падінню вантажу (редуктора), що призвело до його випадкового випадання на зустрічну суму для руху, внаслідок чого водій автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , скоїв наїзд на даний вантаж, не маючи змоги уникнути даного ДТП, що призвело до пошкодження автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 22.2 ПДР. Відповідно до довідки НПУ та постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 р. ДТП мала місце з вини Відповідача. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «MazdaЕ 2200», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7386875. Полісом № АК/7386875 встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., франшиза в розмірі 0,00 грн. Враховуючи те, що розмір заподіяних Відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом № АК/7386875, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на Відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою (лімітом відповідальності) в розмірі 44 489 грн. 73 коп. (144 489 грн. 73 коп. - 100 000 грн.00 коп.). 11 червня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 15 липня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву, третьою особою не надано суду пояснень по суті спору. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 23 серпня 2018 року близько 11 години 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «MazdaЕ 2200», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. Челябінській, 40, під час руху не проконтролював та не запобіг падінню вантажу (редуктора), що призвело до його випадкового випадання на зустрічну суму для руху, внаслідок чого водій автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , скоїв наїзд на даний вантаж, не маючи змоги уникнути даного ДТП, що призвело до пошкодження автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 22.2 ПДР. Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року справі № 755/13147/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. [PERSON] звернулася до позивача з заявами на виплату страхового відшкодування та надалі всі необхідні документи, на підставі яких було складено страхові акти та в подальшому здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 179 009,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями долученими до матеріалів справи. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «MazdaЕ 2200», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7386875. Полісом № АК/7386875 встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., франшиза в розмірі 0,00 грн. Враховуючи те, що розмір заподіяних Відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом № АК/7386875, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на Відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою (лімітом відповідальності) в розмірі 44 489 грн. 73 коп. (144 489 грн. 73 коп. - 100 000 грн.00 коп.). Отже різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 44 489,73 грн. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Відповідно положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 44 489,73 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15). Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до [PERSON] про відшкодування шкоди. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved