Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 202 632,94 грн. та судового збору в розмірі 3 039,49 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «ВТБ-БАНК» правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 9/08В-R513, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти на власні потреби в розмірі 20 850, 00 доларів США, строком користування 15 років, тобто до 27.02.2023 року під 12 % відсотків річних. В якості виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 27.02.2008 року з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки № 9/08В-П. за умовами якого остання являється поручителем по зобов`язаннях відповідача [PERSON] . Відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором не виконали, у зв`язку із чим станом на 20.01.2020 року мають заборгованість в розмірі 202 632 грн. 94 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку з викликом сторін. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2008 року між ВАТ «ВТБ-БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 9/08В-R513, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти на власні потреби в розмірі 20 850, 00 доларів США, строком користування 15 років, тобто до 27.02.2023 року під 12 % відсотків річних (а.с.6-7). Відповідно до п. 1.1 та п. 2.2 Договору Позичальник зобов`язався прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням: власні потреби. Для обліку заборгованості за кредитом банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . За змістом пункту 4.1 Договору позичальник зобов`язаний повернути Банку отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 27.02.2023 року у розмірі та порядку, встановленому в п.8.1 Кредитного договору. Валютні ризики, які пов`язані зі зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе позичальник. Пунктом 8.1. Договору Сторони погодили, що Позичальник щомісячно до 25 числа по останній робочий день поточного місяця здійснює ануїтетні платежі в сумі 250 доларів США 24 центи відповідно до Графіку повернення Кредиту. У відповідності до п. 9.1, 9.2 в разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних простроченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення зобов`язання. 27 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 9/08В-П за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати за виконання відповідачем [PERSON] вказаним кредитним договором ( а.с. 20-21). 27 березня 2017 року між Позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) № 270317іп_4, відповідно до якого відбулось відступлення права вимоги за кредитними договорами (а.с.38-30). Згідно з Додатком №1 Реєстром прав вимоги №1 до Договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) № 270317іп_4 було відступлено право вимоги за вказаним Кредитним договором № 9/08В-R513, боржник [PERSON] ( а.с. 31). Взяті на себе зобов`язання банк виконав своєчасно і повністю, надав Позичальнику - [PERSON] кредит, що відповідачем не оспорюється. Однак відповідач [PERSON] та поручитель [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконує, станом на 20.01.2020 року його заборгованість по вказаному кредитному договору становить 202 632 гривні 94 копійки, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту ( в т.ч. прострочена)- 173 433 грн.09 коп.;- заборгованість за відсотками ( в т.ч. прострочена) - 22 122 грн. 99 коп.; - заборгованість по пені нарахованій на суму простроченої заборгованості ( за період з 20.01.2019 року по 20.01.2020 року) - 7 076 грн. 86 коп., що підтверджується наданим позивачем АТ « ТАСКОМБАНК» розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). 27.12.2019 року в зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до відповідачів з Вимогами щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі (а.с. 22-24). Однак повідомлення - вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» відповідачами проігноровані. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №2-1169/11зроблено наступний висновок: «З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)». Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір кредиту, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати. Статтею 1054 ЦК України визначено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, що передбачено ч.1 ст. 554 ЦК України. Відповідно до частини другої указаної статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою. Таким чином, зважаючи на невиконання Позичальником зобов`язань стосовно повернення кредиту, у позивача виникло право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконують належним чином, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, а позов підлягає задоволенню у вигляді стягнення з відповідачів на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» заборгованості у сумі 202 632 (двісті дві тисячі шістсот тридцять дві тисячі). З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 039 гривень 49 копійок, тобто по 1519 грн. 75 коп. з кожного.

Outcome: approved