Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2013 року пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 25 березня 1989 року, про що зроблено актовий запис № 191 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Сімейні стосунки з відповідачем не склались, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя. З цих підстав позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві підстав та просить позов задоволити, розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову не визнала, вважає, що їх сім'ю можливо зберегти. Крім цього, позивач заявив їй, що після розірвання шлюбу виселить її з будинку, де вони проживають, і тому в разі розірвання шлюбу вона буде позбавлена житла. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 25 березня 1989 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 191. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Протягом тривалого часу сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх і сімейних стосунків. За клопотанням відповідача [PERSON] судом надавався сторонам строк на примирення, однак до примирення сторони не дійшли. При цьому суд враховує заперечення відповідача [PERSON] про те, що між сторонами виник спір з приводу майна, яке є об'єктом їх спільної сумісної власності або особистої приватної власності одного з подружжя. Проте такий спір на вирішення позову про розірвання шлюбу не впливає. Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 71 від 21 грудня 2007 року питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначав, що протягом тривалого часу не підтримує з відповідачем [PERSON] подружніх стосунків, збереження їхнього шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти розірвання шлюбу припускала, що можливо їх шлюб ще можна зберегти, позивач з часом може переглянути погляди на їх сім'ю та стосунки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам, стосунки між сторонами остаточно припинені і їх відновлення неможливе. Таким чином сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved