Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON]І звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 2017 року є власником однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 41/32. 19.04.2012 року йому було призначено опікуна, з яким позивач проживав за адресою: [INFO]. 21.05.2014 року рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради № 186 за ним було збережено житло за адресою: [ADDRESS] до повноліття. В зазначеній квартирі був зареєстрований, але не проживав [PERSON], яким рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.11.2016 року визнано таким. Що втратив право користування квартирою № 32, яка розташована у будинку № 41 по вулиці Космонавтів у м. Кривому Розі. 21.12.2016 року [PERSON] був знятий з реєстрації за вищезазначеною адресою. Також у вищезазначеній квартирі було зареєстрована [PERSON], яка була знята з реєстрації 23.01.2014 року. 01.09.2016 року комісією в складі працівників у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, сусідів і його опікуна було складено акт обстеження житла. Цим актом було встановлено, що неприватизована квартира, розташована за 1 поверсі 5-ти поверхового будинку, знаходиться в занедбаному стані, з 2012 року відключені всі комунальні послуги відсутнє постачання електроенергії, відсутні батареї, газопостачання відрізано від центральної системи подачі газу, постачання води відсутнє. Також встановлено, що в квартирі ніхто не проживає. Таким чином з 2012 року і по сьогоднішній день в спірній квартирі ніхто не проживає та не користувався житлово-комунальними послугами. Від відповідача на адресу надійшов відзив, згідно якого представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем заявлені вимоги щодо визнання дій протиправними з нарахування заборгованості на імя [PERSON] за адресою по вул. Космонавтів, 41/32 не підтверджена жодним доказом. Позивачем та його представником не надано жодного доказу, що саме позивачеві висувається заборгованість за вищезазначеною адресою. При цьому в самому позову зазначено, що заборгованість за постачання електричної енергії нарахована на особистий рахунок 8208032, відкритий на імя [PERSON], тобто на іншу особу, яка мешкала за вищезазначеною адресою раніше. Крім того, представник відповідача стверджує, що вищезазначена заборгованість ні яким разом не порушує права нового власника, оскільки дана заборгованість новому власнику не висовується та при укладенні договору про користування електричною енергією з новим власником дана заборгованість не враховується,, та в подальшому заборгованість, можливо списується або проводиться стягнення зі споживача, який фактично споживав електричну енергію чи порушив правила ПКЕЕН. Таким чином, право позивача не порушено, та позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню. 08 лютого 2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій проси суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача до зали судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача дав до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки позивач не зявився та не підтримав позовні вимоги. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2017 року [PERSON]І на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. ( а.с.8) Відповідно до довідки № 34 від 01.06.2017 року заборгованість [PERSON] (особистий рахунок 8208032) за постачання електроенергії становить 1301,60 грн. ( а.с.22). Згідно акту обстеження житла, закріпленого за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування від 01.09.2016 року за адресою м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 41/32 ніхто не проживає. Зареєстровані [PERSON] та [PERSON] З 2012 року в квартирі ніхто не проживає, місцезнаходження [PERSON] невідоме. Дитина з опікуном проживає в [INFO] ( а.с.23) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання є правопорушення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (стаття 162 ЖК України). При вирішені питання про стягнення заборгованості за надані та використані житлово-комунальні послуги, визначальним для таких відносин є договір укладений між споживачем та виробником (виконавцем) таких послуг, який і визначає, строк, порядок та умови проведення оплати за використані послуги. Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВС від 15 листопада 2018 року у справі № 523/18278/16-ц. З матеріалів справи не вбачається та представником позивача не доведено, що позивач звертався, як власник квартири, до ПАТ «ДЕТЕК Дніпрообленерго» з заявою про здійснення перерахунку заборговані, відкриття ( переоформлення) на його імя особового рахунки чи укладення договору постачання електричної енергії. \~\~Крім того, судом взято до уваги, що заборгованість в розмірі 1301,60 грн. нарахована на особовий рахунок 8208032 відкритий на імя [PERSON] Тим паче, вищезазначена заборгованість утворилась станом на 01.06.2017 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 14 грудня 2018 року. Суд приймає до уваги твердження представника відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме позивачу висувається заборгованість за адресою вул. Космонавтів, 41/32. При укладенні договору про користування електричною енергією з новим власником дана заборгованість не враховується, та в подальшому заборгованість, можливо списується або проводиться стягнення зі споживача, який фактично споживав електричну енергію чи порушив правила ПКЕЕН. Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про проведення державної реєстрації права власності вказаної квартири в порядку частини першої статті 182 ЦК України, тому суд позбавлений можливості визначити час набуття позивачем права власності на зазначену квартиру відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України. Отже, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed