Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2016 року звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] пророзірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08.08.2009 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис №97. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що від цього шлюбу подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини сімейне життя почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Аморальний спосіб життя відповідача, ініційовані ним сварки та бійки створюють в сім`ї нездорову та нервову атмосферу, яка негативно впливає на позивача та їх спільну дитину. Так, в жовтні 2015 року та липні 2016 року відповідач спричинив позивачу тілесні ушкодження. [PERSON] вважає, що за таких умов примирення неможливе та просить розірвати шлюб. Крім того, неповнолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 10.03.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Октябрського районного\~суду м.Полтави\~від 01.12.2016\~року за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~пророзірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю. Вказала, що на примирення не згодна. Пояснила, що після розірвання шлюбу у 2016 році вони з чоловіком фактично жили окремо, в різних кімнатах. З січня 2021 року вони живуть за різними адресами. Чоловік піднімав на неї руку, у неї є висновки експертів, вона зверталася до поліції. Відповідач не допомагає матеріально дитині, дочка часто хворіє, у позивача немає роботи, тому просить стягнути аліменти з відповідача. Представник відповідача\~-\~адвокат Майборода\~О.С.\~всудовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив надати строк для примирення. Вказав, що дійсно сторони не живуть разом з січня 2021 року, бо хочуть примиритися, але після розірвання шлюбу вони жили однією сім`єю. Відповідач допомагає матеріально сім`ї. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані документи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб, що було видане виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, вбачається, що сторони 08.08.2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис №97 (а.с.5). Відповідно свідоцтва про народження (а.с.7) сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно ксерокопії паспорту (а.с.6), позивач зареєстрована по [ADDRESS] , в судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за різними адресами. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній. Суперечок про місце проживання дитини немає. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Щодо вимог сторони відповідача про надання строку для примирення суд зазначає наступне. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд вважає посилання відповідача на те, вони з дружиною проживають однією сім`єю, зберегли почуття один до одного та ще можливо зберегти шлюб, є безпідставними та необґрунтованими, такими, що спростовані в судовому засіданні як поясненнями позивача про неможливість примирення, так і представника відповідача - про окреме проживання подружжя з січня 2021 року. Саме, тому підстави для встановлення строку для примирення подружжю відсутні. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до\~ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів,\~згідно з вимогами ст. 182\~СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів,\~а також те,\~що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Суд роз`яснює,\~що згідно зі ст.\~185 СК України\~той з батьків,\~з кого присуджено стягнення аліментів на дитину,\~а також той з батьків,\~до кого вимога про стягнення аліментів не була подана,\~зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину,\~що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово,\~періодично або постійно. Згідно зі\~ ст.\~191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює,\~що згідно зі ст.\~192 СК України\~розмір аліментів,\~визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,\~може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,\~погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 83 ЦПК України\~передбачено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дочки, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання. Суд вважає визначити розмір аліментів - 1/4 частку всіх видів доходу відповідача щомісячно на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, працює, інших аліментних обов`язків немає, а також враховує стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, те, що матір дівчинки не працевлаштована. Виходячи з обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, враховуючи, що обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітньої дитини є абсолютним, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 гривень на корить державного бюджету, оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову, а також судовий збір в сумі 551,20 гривень - на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved