Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд визнання його батьком щодо дитини: [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він з 2010 року по [INFO] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та від спільного проживання у них народилась дитина - син [PERSON], батьком якого він не був зазначений, оскільки цього не захотіла його мати [PERSON] і тому в актовому запису про народження дитини його було записано зі слів матері лише «по-батькові» «[PERSON]», а прізвище було вказано «[PERSON]». Дитина постійно проживала разом з ним та знаходилась на його утриманні. [INFO] його співмешканка [PERSON] померла, а тому змінити прізвище сина вони не встигли. Той факт, що він являється батьком дитини і визнавав своє батьківство підтверджується свідками. На даний час визнання батьківства потрібно йому для оформлення опікунства його батьками, оскільки він сам на даний час не може виховувати свого сина, тому він і змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини та просили суд її задовольнити, оскільки [PERSON] дійсно являється батьком дитини та визнавав своє батьківство щодо [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, погодившись з тим, що позивач являється батьком [PERSON], але заперечувала проти задоволення заявленого позову, оскільки [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач [PERSON] вважав себе батько дитини - [PERSON] та піклувався про нього. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач [PERSON] та покійна [PERSON] дійсно проживали якийсь час спільно, але постійно лаялися між собою та мали дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що відповідно до результатів дослідження зразків крові позивача та дитини, [PERSON] являється біологічним батьком малолітнього [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Богуславі Київської області, батьками якого записані: батько [PERSON]; мати [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 23 травня 2011 року (відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України) Із копії лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03 травня 2015 року видно, що [PERSON] померла [INFO] (причина смерті: множинні колото-різані поранення грудної клітки з ушкодженням серця та легенів. Згідно ч. 2 ст.125 СК України вбачається, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. У відповідності до ст.128 СК України видно, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Преамбула та ст. ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Статті 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях, прийнята резолюцією Генеральної Асамблеї від 03 грудня 1986 року передбачає, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька дитини з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Із висновку судово-медичної генетичної експертизи за № 338 від 24 листопада 2015 року видно, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено:вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%; за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним. Згідно ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на зазначене, суд вважає підтвердженим факт батьківства позивача [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] та не приймає до уваги заяву відповідача та представника третьої особи щодо пропущення позивачем строку позовної давності за його позовом про встановлення батьківства, оскільки особа, яка вважає себе батьком дитини може звернутися до суду з позовом моменту досягнення дитиною повноліття, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.12, 125, 128, 134 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року з відповідними змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved