Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач в грудні 2015 року звернувся в суд з даним позовом. В заяві послався на те, що він є власником майна у вигляді трьох споруд розміром: 4 метри довжиною та 3 метри шириною, а також трьох споруд, розміром: 3,5 м довжиною, 2,5 м - шириною, виготовлених з сендвіч панелей, які він виготовив сам із своїх матеріалів та передав їх у позику [PERSON]С.О. Зі слів останнього він дізнався що дане майно забрано у нього виконавчою службою. В подальшому він, на його запит, отримав листа від відділу ДВС про те, що дане майно описане та вилучене на підставі акту описа та арешту майна від 24.09.2015 року та передано на відповідальне зберігання [PERSON] Так як вилучене майно належить йому, а не [PERSON]С.О. просить визнати за ним право власності на вказане в акті № 48455042 від 24.09.2015 року майно, а саме: на три споруди розміром: 4,0 м довжиною, 3,0 м шириною, та споруду: 3,5 м довжиною, 2,5 м шириною, виготовлених з сендвіч панелей та зобовязати відповідача повернути йому дане майно. В судовому засіданні представник позивача та третя особа [PERSON]С.О. позов підтримали, представник відповідача та представник третьої особи [PERSON] вважають позов необґрунтованим. Крім того, представник відповідача пояснила, що на даний час вилучені у [PERSON]С.О. споруди реалізовані по результатах електронних торгів. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. У відділі державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЄДРВП № 48455042 про стягнення заборгованості з [PERSON] [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб на загальну суму 224\~304 грн. 79 коп., що стверджується виконавчими листами, виданими Червоноградським міським судом Львівської області від 12 травня 2015 року, від 27 червня 2014 року, наказами Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року, від 18.04.2014 року, від 25.03.2014 року та постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2015 року, від 06.08.2015 року від 09.09.2015 року та від 11.08.2015 року. В постановах про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, у відповідності до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» вказано про необхідність боржнику [PERSON]С.О. самостійно виконати рішення суду та накази господарського суду у семиденний строк. Дані постанови направлені боржнику для добровільного виконання, що позивачем і третьою особою не оспорюється. Так як боржником у встановлений державним виконавцем строк, рішення судів не було виконано, державний виконавець, на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» описав та арештував майно [PERSON]С.О., в тому числі і на спірні споруди малої архітектурної форми, склавши відповідні акти про опис та арешт майна від 24.09.2015 року, передавши дане майно на зберігання стягувачу [PERSON] і яке 02.04.2016 року було продано по результатах електронних торгів, що стверджується протоколом № 154209 проведення електронних торгів. Представник позивача посилається на те, що спірні споруди належать на праві власності позивачу, які йому виготовив приватний підприємець [PERSON], і які він передав в позику [PERSON]С.О. для тимчасового користування посилаючись на договір підряду та на розписку від 01.11.2012 року. Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець [PERSON] займається діяльністю: виробництво мясних продуктів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля фруктами, овочами, мясом та мясними продуктами в спеціалізованих магазинах. Таким чином виготовлення малих архітектурних форм діяльністю ФОП [PERSON] не передбачено. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З даної норми закону вбачається, що позикодавець передає кошти або інші речі позичальникові саме у власність, а з розписки від 01.11.2012 року вбачається, що спірні споруди начебто були передані [PERSON]С.О. саме у користування, з поверненням їх [PERSON]Г.О. через три роки. Враховуючи наведене суд не бере до уваги договір підряду та розписку про позику спірних споруд, так як їх не можна визнати належними та допустимими доказами того, що власником спірних споруд є позивач. Більш того, як вбачається з листа відділу Держземагенства у м. Червонограді Львівської області від 06.02.2015 року № 1324-0.2-371/2-15 та рішення Червоноградської міської Ради від 27.08.2015 року № 913 саме [PERSON]С.О. надавалися земельні ділянки для розміщення пересувних тимчасових споруд. Спірне майно продано 02.04.2016 року по результатах проведення електронних торгів. На підставі наведеного, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed