Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за заявою №б/н від 23.05.2016 року у сумі 60639.23 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102.00 гривні, посилаючись на те, що 23.05.2016 року відповідач підписала заяву з метою отримання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9500.00 гривень. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджаться кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: поповненням картрахунку держателя шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахуванням їх банком на картрахунок держателя, а так само, шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. На підтвердження позовних вимог позивачем наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Станом на 31.08.2020 року відповідач має заборгованість в розмірі 60639.23 гривень. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводилися, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Щодо попереднього розрахунку суми судових витрат, то позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102.00 гривні. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10.11.2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В позовній заяві представник позивача Гребенюк О.С. не заперечив проти винесення заочного рішення за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що в 2016 році маючи намір відкрити картковий банківський рахунок для власних потреб звернулася до одного з відділень АТ КБ «ПриватБанк». З метою відкриття карткового рахунку працівниця банку зібрала інформацію у вигляді анкетних даних (паспортні дані, місце роботи, засоби зв`язку та інші) та зафіксувала їх у анкеті-заяві. Достовірність відомостей зафіксованих в анкеті-заяві вона, відповідач підтвердила власним підписом. Із змістом будь-яких умов та правил надання банківських послуг чи-то тарифів їй ніхто не ознайомлював. Будь-яких доказів відносно її ознайомлення із умовами та правилами надання банківських послуг чи тарифами банку позовна заява не містить. Також працівниця банку повідомила, що на її, відповідачки картковий рахунок буде відкрито фіксований кредитний ліміт у розмірі 400 гривень, який у разі необхідності можна використовувати. За словами працівниці банку встановлення кредитного ліміту є обов`язковою умовою для всіх клієнтів. Проте будь-якого кредитного договору не укладалось і нею, відповідачкою не підписувалося. У анкеті-заяві, долученої до позовної заяви, відсутні істотні умови кредитного договору. Позивач пред`являє вимоги щодо стягнення тіла кредиту, відсотків, а також неустойки, проте походження таких сум встановити неможливо. Знову ж таки із жодними умовами та правилами надання банківських послуг чи тарифами вона, відповідач не погоджувалося. Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження зазначеного факту. Роздруківка із сайту позивача (витяг з тарифів обслуговування та умови і правила надання банківських послуг), яку вона, відповідач побачила вперше при отриманні позовної заяви, належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено в правових позиціях Верховного Суду України. інформування мене як споживача про умови кредитування та узгодження саме таких умов, про які вважав узгодженими банк не відбулося. Позивач не надав жодного доказу в підтвердження того, що умови та правила надання банківських послуг та тарифи позивача містять її, відповідачки підпис. Відповідач заперечує проти огляду та фіксування зміст Умов та правил надання банківських послуг, оскільки з їх змістом не була ознайомлена при відкритті банківського рахунку, про що свідчить відсутність її підпису. З позовної заяви та додатків до неї вбачається, на банківському рахунку відповідача неодноразово збільшувався кредитний ліміт. За доводами позивача тіло кредиту було збільшено до 9500.00 гривень. При цьому позивач не надав жодного доказу тому, що вона, відповідач зверталася до банку з проханням збільшення кредитного ліміту. Долучена довідка про зміну умов кредитування не є належним доказом, адже не містить її підпису, який хоча б підтвердив її ознайомлення із збільшенням кредитного ліміту. Також довідка не містить жодних ідентифікуючих ознак кредитного договору ані номеру договору, ані дати укладення договору, відсутня печатка банку. Зміст довідки без ідентифікуючих ознак може відтворити будь-яка особа та на будь-яку суму, а тому її неможливо брати до уваги. Із долученого позивачем розрахунку вбачається, що перше прострочення виникло 29.09.2016 року. позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості проте, пред`являючи позов, банк пропустив строк позовної давності. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановляють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із змісту розрахунку заборгованості вбачається, що позивач проступив строк позовної давності, оскільки права банка щодо повернення коштів були порушені 29.09.2016 року. Отже, починаючи з 30.06.2016 року по 30.09.2019 року позивач міг звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Із долучених додатків до позовної заяви вбачається, що копії доказів подані з порушенням вимог ст.95 ЦПК України, а наявність оригіналу анкети-заяви взагалі ставиться під сумнів самим позивачем (додатками до позовної заяви зазначено, що оригінал повинен зберігатися в архіві). Беручи до уваги, що з моменту відкриття банківського рахунку минуло майже чотири роки, то вона, відповідач фактично не пам`ятає, чи саме цей документ вона підписувала, а позовна заява містить анкету-заяву в копії незасвідченій належним чином, в поганій якості, наявність оригіналу якої ставиться під сумнів самим позивачем, тому відповідачка просить відповідно до п.11 ст.83 ЦПК України виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідач [PERSON] надала заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що із змісту розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви вбачається, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки права банка щодо повернення коштів були порушені 29.09.2016 року, отже починаючи з 30.06.2016 року по 30.09.2019 року позивач міг звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідач [PERSON] надала заяву про виключення з числа доказів копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, посилаючись на вимоги ст.95, ч.11 ст.83 ЦПК України та зазначаючи, що із долучених додатків до позовної заяви вбачається, що копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку подана з порушенням вимог ст.95 ЦПК України, а наявність оригіналу анкети-заяви взагалі ставиться під сумнів самим же позивачем (додатками до позовної заяви зазначено, що оригінал повинен зберігатися в архіві). Беручи до уваги, що з моменту відкриття банківського рахунку минуло майже чотири роки, то вона фактично не пам`ятає, чи саме цю анкету вона підписувала, а позовна заява містить анкету-заяву в копії, яка не незасвідчена належним чином, в поганій якості, наявність оригіналу якої ставиться під сумнів самим позивачем, тому просить виключити документ з числа доказів. Сторони не з`явились в судове засідання. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України наявні всі умови для проведення заочного розгляду справи. Ухвалою від 10.12.2020 року суд прийняв рішення про прийняття заочного рішення. Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19) строки визначені законом та судом продовжуються на строк дії такого карантину. Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків. Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву. Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v.Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 ст.6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вирішуючи спір, суд виходить з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються вимогами ч.1, 2 ст.207, ст.526, 549, 551, 599, 625, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Згідно із ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст.551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Вирішуючи питання про заяву відповідача про виключення з числа доказів копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, виходячи з вимог ч.11 ст.85, ст.95 ЦПК України, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідач посилається на те, що зі спливом часу не пам`ятає, чи саме цю анкету вона підписувала. Вирішуючи питання щодо строку позовної давності, виходячи з вимог ст.256, 257 ЦК України, суд вважає не можливим застосувати строк позовної давності, оскільки не зрозуміла позиція відповідача, яка вказує, що права банка щодо повернення коштів були порушені 29.09.2016 року, отже починаючи з 30.06.2016 року по 30.09.2019 року позивач міг звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Судом встановлено, що 23.05.2016 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до банку та підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з анкети-заяви позичальника, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви. З наданої копії анкети-заяви не вбачається, яку саме банківську картку (чи послугу) бажав отримати відповідач, не вказано бажаний кредитний ліміт взагалі. В довідці банка без номеру та дати, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, вказано про зміну кредитного ліміту по картці [NUMBER] , строк дії якої не вказаний, а саме: 24.05.2016 встановлення кредитний ліміт 400.00 гривень; 24.10.2016 збільшення кредитного ліміту 2000.00 гривень; 24.11.2015 збільшення кредитного ліміту 5500.00 гривень; 24.11.2015 збільшення кредитного ліміту 8000.00 гривень; 25.11.2016 зменшення кредитного ліміту 8000.00 гривень; 29.11.2016 збільшення кредитного ліміту 8800.00 гривень; 14.12.2016 зменшення кредитного ліміту 8800.00 гривень; 31.01.2017 збільшення кредитного ліміту 9500.00 гривень; 28.07.2018 зменшення кредитного ліміту 00.00 гривень. В розрахунку заборгованості станом на 31.08.2020 року вказано, що відповідач має заборгованість 60638.23 гривень, яка складається з наступного: - 17888.01 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - в тому числі 00.00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 17888.01 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 00.00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 00.00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; - 6250.69 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 36499.53 гривень - нарахована пеня; - 00.00 гривень - нараховано комісії. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню за таких обставин. Банком заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17888.01 гривень з одночасним посиланням на те, що відповідачу по картці [NUMBER] , строк дії якої не вказаний, 31.01.2017 збільшено кредитний ліміт до 9500.00 гривень. При цьому позивачем не зазначений вид кредитної картки, оскільки на такий вид картки як «Універсальна», банк на свій розсуд може надавати кредит. Оскільки знизити кредитний ліміт також може і клієнт самостійно, позивачем не зазначено, за чиєю ініціативою змінювався кредитний ліміт. Але збільшення коштів, які можна використовувати при необхідності як кредитні кошти, не означає, що клієнту будуть нараховуватися на них відсотки. За кредитними лімітами банку є 55-денний безвідсотковий період, після закінчення якого банк нараховує відсотки тільки за ту суму кредиту, яка фактично використана. Збільшення ліміту жодним чином не приводить до зростання зобов`язань клієнта перед банком. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем саме кредитної картки «Універсальна», витяг з тарифів обслуговування якої додано до позову та, за посиланнями позивача, є складовою кредитного договору. Також, на думку суду, слід врахувати, що, у відповідності до наданих позивачем Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», таких карт є декілька видів і тарифи обслуговування кожного виду досить суттєво відрізняються. З розрахунку позивача вбачається, що відповідачеві надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак не зазначено процентну ставку за користування кредитом. У цій заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). До позовної заяви також додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна, який передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: Універсальна - 30 днів пільгового періоду, Універсальна - 55 днів пільгового періоду, Універсальна - Contract, Універсальна - Gold . Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані. Надані позивачем докази не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В розрахунку заборгованості вказано, що відповідач має заборгованість 60638.23 гривень, яка складається з наступного: - 17888.01 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - в тому числі 00.00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 17888.01 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 00.00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 00.00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; - 6250.69 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 36499.53 гривень - нарахована пеня; - 00.00 гривень - нараховано комісії. З розрахунку вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками. Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином була вирахувана заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за поточним тілом кредиту, яка дорівнює 00.00 гривень. У відповідності до статті 549 ЦК України, штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. На підтвердження своїх позовних вимог банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обґрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. У постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними.

Outcome: dismissed