Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] з урахування уточнення позовних вимог просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому зареєстровані [PERSON], [PERSON], та [PERSON] - відповідач в справі. Відповідач зареєстрований зі згоди попереднього власника. Вказує, що він більше 9 років не проживає в будинку, місце його проживання не відоме, інтересу до житла не проявляє, обов'язків по його утриманню не виконує, позивач як власник будинку має право володіти і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а також має право вимагати усунення перешкод в користуванні своїм житлом. Факт його реєстрації створює цілий ряд незручностей, а саме: неможливо оформити субсидію та розпорядитись житлом на власний розсуд. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки невідомо фактичне місце проживання відповідача, тому за таких обставин просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилась, подала клопотання, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв чи клопотань не подавав, відзиву на позов суду не надав. Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 21 червня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за відсутності відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши надані суду докази, дійшов до такого висновку. Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому ЦПК України, може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статті 12, 81 ЦПК України регламентують, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та встановлюють обов'язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з наданих суду доказів встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копій договору дарування житлового будинку від 24 лютого 2016 року, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 березня 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями, що по [ADDRESS] (аркуш справи 6, 33). З копії будинкової книги серії [NUMBER] (аркуш справи 7-10) вбачається, що в [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON], [INFO]. За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON], [INFO], уродженець с.Солов'ї Старовижівського району Волинської області, знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 31 липня 2008 року (аркуш справи 15). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON], [INFO], уродженець с.Солов'ї Старовижівського району Волинської області, зареєстрований з 08 серпня 2008 року за адресою: [ADDRESS] (аркуш справи 16). Також, з акту обстеження житлового будинку [PERSON] встановлено, що [PERSON], зареєстрований [ADDRESS], в родинних зв'язках з власником будинку не перебуває, за місцем реєстрації не проживає, адреса проживання його не відома (аркуш справи 46). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що єдиним власником житлового будинку є позивач [PERSON], в будинку зареєстрований, в тому числі, [PERSON] з серпня 2008 року (до серпня 2008 року іменувався як [PERSON].), при цьому відповідач [PERSON] не є членом її сім'ї, був зареєстрований у даному будинку зі згоди попереднього власника, у даному будинку не проживає понад дев'ять років, при цьому судом не встановлено жодних поважних причин не проживання відповідача в спірному будинку упродовж останніх дев'яти років, а також не встановлено наявності жодних перешкод у користуванні цим житлом відповідачу [PERSON] Таким чином, враховуючи, що відповідач більше дев'яти років не проживає в будинку, не є родичем власника і не є належним володільцем на договірних засадах, факт його реєстрації перешкоджає власнику будинку вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Лугова, 22, в смт. Стара Вижівка Волинської області.

Outcome: approved