Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 97.10-666 від 15 жовтня 1997 року квартири [ADDRESS], загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., укладеного на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15 жовтня 1997 року на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості було укладено договір купівлі-продажу № 97.10-666, відповідно до умов якого член біржі [PERSON], яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради народних депутатів 22.03.1994 року за №4-5981, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 24.05.1994 року за №84пр-стр.112-521.15.10.1997 року зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним номером №97.10-666.17.10.1997 року позивач зареєструвала за собою право власності на вказану вище квартиру в органах МЕТІ та РОН за номером 521 стр.128 кн.248 пр. 31.12.1997 року у вказаній квартирі зареєструвалася донька позивача - [PERSON]. Сторони договору купівлі-продажу № 97.10-666 від 15 жовтня 1997 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Позивач хоче продати належну їй квартиру, але відповідно до вимог чинного законодавства України, розпорядитися своїм майном позивач має змогу тільки після визнання дійсним договору купівлі-продажу №97.10-666 від 15 жовтня 1997 року, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2018 року вище вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнала та просила суд слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, сповіщалася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, сповіщався належним чином, по причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що 15 жовтня 1997 року на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості було укладено договір купівлі-продажу № 97.10-666, відповідно до умов якого член біржі [PERSON], яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11). Зазначений договір 14 жовтня 1997 року зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 521стор. 128-кп. 248 пр. (а.с.11). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вбачається, що власником квартири є [PERSON]. Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 21,2 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м. (а.с.18-21). 31.12.1997 року у вказаній квартирі зареєструвалася донька позивача - [PERSON], що підтверджується довідкою с місця проживання про склад сім'ї та прописку №1030 від 02.08.2018 року, виданою відповідною житлово-експлуатаційною організацією (а.с.25). Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за №6855-10/1519-И від 30.07.2018 року, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №97.10-666, що зареєстрований15.10.1997 року Одеською Спеціалізованою Біржою Нерухомості, з 17.10.1997 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.22-24). Сторони договору купівлі-продажу № 97.10-666 від 15 жовтня 1997 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі-продажу № 97.10-666 від 15.10.1997 року квартири [ADDRESS] що укладений на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості між [PERSON], яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], та [PERSON], підлягає визнанню дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивач позбавлена, з урахуванням наведених причин, розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved