Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2000 року відповідач [PERSON] був зобов»язаний сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 08 квітня 2000 року до повноліття дитини. Але відповідач належним чином рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини сплачу нерегулярно, у зв'язку із чим станом на 01 січня 2011 року виникла заборгованість по аліментам в сумі 12 990 грн. 99 коп., яка до теперішнього часу відповідачем не виплачена. Враховуючи, що заборгованість виникла з вини відповідача, він несе відповідальність за прострочення сплати аліментів, тому у відповідності до ст. 196 СК України позивачка просила стягнути з відповідача неустойку за період 2011 - 2015 років в сумі 228 641 грн. 60 коп. та заборгованість по аліментам в сумі12 2990 грн. 99 коп., а всього 241 632 грн. 59 коп. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення. Додатково представник позивача пояснив, що виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів перебув на виконанні у різних відділах державної виконавчих служб м. Харкова, в яких було нараховано заборгованість по аліментам, однак в кожній довідці ця сума є різною. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Московського відділу ДВС Харківського міського управлення юстиції в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] /а. с. 35/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2000 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 08 серпня 2000 року до його повноліття, на підставі чого було видано виконавчий лист / а. с. 4/. Але відповідач [PERSON] неналежним чином виконує рішення суду, аліменти на утримання сина сплачував нерегулярно, не в повному обсязі, у зв'язку із чим станом на 19 лютого 2013 року, тобто повноліття дитини існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 16 277 грн. 46 коп. згідно розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого 18 березня 2016 року Московським ВДВС /а. с. 45/. Статтею 180 СК України встановлено обов»язок батьків утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 ч. 1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Як вбачається з наданого судові розрахунку, за період з 01 січня 2011 року по 01 травня 2011 року, з 01 січня по 01 лютого 2012 року, а також у січні 2013 року відповідач не виплачував аліменти, у зв'язку із чим за ці місяці утворилася заборгованість / а. с. 7/. Враховуючи, що визначений розмір пені становить 1% за кожен день прострочення, то розмір неустойки за кожен місяць прострочення становитиме 30% суми несплачених аліментів. Загальна суми неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). При цьому у відповідності до норм діючого законодавства сума боргу за кожний місяць не додається до заборгованості за наступний місяць, тому неустойка обчисляється не з загальної суми заборгованості, а лише з суми заборгованості за той місяць, в якому аліменти не сплачувались. Таким чином, пеня за січень 2011 року пеня становитиме 87 грн. 93 коп. з розрахунку : 293,10 грн. х 30 % = 87,93 грн., -за лютий 2011 року 87 грн. 93 коп., -за березень 2011 року 87 грн. 93 коп. -за квітень 2011 року 89 грн. 73 коп. -За січень 2012 року - 100 грн. 08 коп. -За січень 2013 року - 108 грн. 90 коп. Таким чином, пеня за вказані місяці, в яких відповідач прострочив виплату аліментів, складає 562 грн. 50 коп. Вказана правова позиція щодо здійснення розрахунку пені по заборгованості по аліментам викладена в постанові Верховного Суду України по справі №6-94цс15 від 01 липня 2015 року. При цьому суд позбавлений можливості здійснити нарахування пені за період до 01 січня 2011 року, оскільки згідно перерахунку заборгованості державним виконавцем зазначено загальну суму заборгованості без її розбивки за кожний місяць прострочення. У разі отримання щомісячного розрахунку заборгованості по аліментам до 01 січня 2011 року позивач не позбавлена права на звертання до суду із позовом про стягнення пені. Також суд вважає, що вимоги позивача про стягнення неустойки за період 2013-2015 року. тобто вже після досягнення дитиною повноліття, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач за рішенням суду був зобов'язаний сплачувати аліменти до досягненню дитиною повноліття, після чого його обов'язок утримувати дитину завершився і нарахування аліментів за виконавчим листом було припинено. Крім того суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають, оскільки натепер у Червонозаводському відділі державної виконавчої служби знаходиться на виконанні виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів, і виконавча служба згідно Закону України «Про виконавче провадження» має у примусовому порядку стягнути з відповідача на користь позивачки наявну заборгованість по сплаті аліментів. Частиною 4 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Таким чином, позивач не позбавлена права звернутися до державного виконавця за місцем виконання виконавчого листа з питанням щодо здійснення розрахунку заборгованості за виконавчим листом, а у разі незгоди з визначеною державним виконавцем заборгованості оскаржити розрахунок заборгованості до суду. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розімір 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial