Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON]»яна Михайлівна звернулася в суд із позовом до Управління освіти, молоді та спорту Мукачівської районної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 01.06.2016 року №532-к її було звільнено відповідно до п.1 ст.40 КзаП України. Вважає її звільнення незаконним та безпідставним. При звільненні ій не було запропоновано іншу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку в вона могла виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Однак при її звільненні (скороченні) про вивільнення було попереджено всіх без винятку працівників районного методичного кабінету, централізованої бухгалтерії, психолого-медико-педагогічної консультації, а натомість звільнено було лише трьох працівників, а не всіх попереджених. На її посаду на даний час підшуковуються нові працівники, отже скорочення посади не відбулося. Процедура скорочення була проведена з численним порушеннями, оскільки у наказі не була вказана кількість штатних одиниць методистів, які підлягаю скороченню. До дня звільнення їй не було відомо, яка кількість штатних одиниць методистів буде скорочена. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. В порушення даної статті відділом не було персонально попереджено про наступне вивільнення (це зроблено реєстром у формі таблиці всіх працівників РМК, централізованої бухгалтерії, психо медико- педагогічної консультації) та як передбачено одночасно з попередженням про звільнення не запропоновано їй іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Така дія зроблена 26.05.2016 року, тобто за 5 днів до її звільнення, а не як передбачено КЗпП не пізніше ніж за два місяці, чим грубо порушено їїправа. Під час її звільнення з посади методиста районного методичного кабінету, відділом не було дотримано вимог ст.22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, а саме, профспілковий комітет відділу освіти Мукачівської райдержадміністрації не дав згоди на можливе вивільнення, зокрема працівників районного методичного кабінету з 01.06.2016 року, оскільки не було надано обгрунтоване письмове подання, не в повній мірі надано інформацію про категорію працівників, яких може стосуватися звільнення, не були проведені спільні консультації щодо заходів по запобіганню звільненню працівників. Не було дотримано вимог ст.ст.40,43 КЗпП України, а саме, до профспілкового комітету не було подано письмове подання про розірвання з нею трудового договору, а відповідно і не надавалась згода первинним профспілковим комітетом на її звільнення. Просить визнати нечинним та скасувати наказ начальника відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 01 сервня 2016 року №532-к про її звільнення з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації відповідно до п.1 ч.40 КЗпП України та поновити її на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації. 05 липня 2016 року позивачка подала до суду заяву відповідно до ст.31 ЦПК України про збільшення позовних вимог. В даній заяві просить стягнути з відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в рощмірі 6 731 грн. 46 коп. за 1 місяць вимушеного прогулу. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Пояснили, що профспілкову організацію про звільнення за 3 місяці не було повідомлено, дозвіл на звільнення комітет не надавав. Під час звільнення не було враховано її робочий стаж, їй не було запропоновано іншу роботу, особисто не було повідомлено за 2 місяці про вивільнення, що передбачено ст.49-2 КЗпП України. Переважна більшість працівників яких було повідомлено про вивільнення залишись далі працювати. Вважає своє звільнення незаконним, просить поновити її на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з мотивів вказаних у запереченні, у задоволенні позову просив відмовити. Пояснив, що головою Мукачівської районної державної адміністрації було видано розпорядження від 01.04.2016 року за №167 Про проведення реорганізації відділу освіти, молоді та спорту Мукачівської районної державної адміністрації шляхом приєднання до відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації. 01.04.2016 року відділом освіти Мукачівської районної державної адміністрації було видано наказ за №110 Про вивільнення та скорочення працівників відділу освіти та його структурних підрозділів про який працівники відділу освіти, методичного кабінету, централізованої бухгалтерії, психолого-медико-педагогічної консультації під підпис були повідомленні про можливе вивільнення. 01.04.2016 року листом за №01-16/92 було повідомлено профспілкову організацію відповідно до ст.49-2 КЗпП України про можливе вивільнення працівників. 25.05.2016 року начальником відділу освіти райдержадміністрації письмово було запропоновано позивачу місце роботи в Форношській ЗОШ І-ІІ ступенів на посаді заступника директора, однак, позивачка від даної пропозиції відмовилась. Після чого, наказом від 01.04.2016 року за №533-к було звільнено [PERSON] з посади методиста РМК відділу освіти Мукачівської райдержадміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Запропонувати позивачці іншу роботу саме за два місця до звільнення виявилось не можливим, в звязку з тим, що реорганізацію було проведено шляхом приєднання відділу молоді і спорту до відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації і на час прийняття наказу №110 адміністрації не могло бути відомо про вакантні посади і хто саме з працівників може бути звільнений. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ст.10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , розглянувши справу в межах заявлених вимог і прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до наказу відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 01.06.2016 року за №533-к у звязку з реорганізацією відділу освіти Мукачівської райдержадміністрації та зміною в організації праці і скороченням штатної чисельності працівників, було звільнено позивачку [PERSON] з посади методиста РМК відділу освіти Мукачівської райдержадміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.5). 01.04.2016 року відділом освіти Мукачівської районної державної адміністрації було видано наказ за №110 Про вивільнення та скорочення працівників відділу освіти та його структурних підрозділів про який працівники відділу освіти, методичного кабінету, централізованої бухгалтерії, психолого-медико-педагогічної консультації під підпис були повідомленні про можливе вивільнення, з яким позивачка була ознайомлена, що стверджується її підписом про ознайомлення (а.с.45-50). Суд, не приймає до уваги твердження позивача про те, що вона персонально не була повідомлена про вивільнення, як таке, що спростовується додатком №1 до наказу про вивільнення від 01.04.2016 року згідно якого, вона була ознайомлена з наказом Про вивільнення та скорочення працівників відділу освіти та його структурних підрозділів, що стверджується її підписом про знайомлення та відповідає вимогам ст.49-2 КЗпП України Щодо порушення вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України на що посилається позивачка, суд приходить до висновку, що дане порушення виникло в звязку з тим, що реорганізацію було проведено шляхом приєднання відділу молоді і спорту до відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації і на час прийняття наказу №110 (а.с.45-50) адміністрації не могло бути відомо про вакантні посади і хто саме з працівників може бути звільнений. Суд, враховує, що дане порушення є незначним, як таке, що виникло із обєктивних причин, посаду позивачу було запропоновано 25.05.2016 року, від якої та відмовилась і дане порушення на думку суду не потягло за собою істотних порушень трудових прав позивача. Крім цього, позивачці були запропоновані всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи. Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України, викладених у постанові у справі №6-40цс15 зазначено, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обовязком роботодавця. Суд, також, не примає до уваги твердження позивача, що профспілковий комітет не дав згоду на скорочення її посади, так-як профспілковим комітетом не було прийнято рішення, а фактично надана відповідь, яка є необгрунтованою і в даній відповіді не має жодних посилань на причину недоцільності скорочення посад відповідно до ст.43 КЗпП України Статтею.43 КЗпП України передбачено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрнутованої відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Таким чином в судовому засіданні позивачка та її представник не навели жодних доказів незаконного звільнення і за таких обставин в задоволенні позовних вимог, слід відмовити, як заявлено безпідставно.

Outcome: dismissed