Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення по кредитному договору та звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 138/08 від 27.11.2008 року, яке згодом було уточнено. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] , укладено договір № КРФ - 138/08 про надання кредиту на споживчі потреби в сумі 175 000, 00 грн. (надалі - Договір кредиту), з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,5 % річних. Кредит був наданий Позичальнику 27.11.2008 року з остаточним терміном погашення 25.11.2018 року. Зобов`язання щодо видачі кредитних коштів банком виконані. Відповідно до умов кредитного договору, Позичальник повинен точно в строки, обумовленні кредитним договором, погашати кредит та своєчасно сплачувати плату за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання умов Договору - сплачувати штрафні санкції, всі інші платежі та відшкодовувати спричиненні збитки. В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 27.11.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, зареєстрований за № 5771. Згідно п.1.1. Іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку Банку 2 - кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належну їй на праві власності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.11.2014 року по справі №210/8318/13-ц (2/210/541/14) за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості (далі - Рішення від 12.11.2014 року), позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі. З [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 418 160,33 грн. Рішення від 12.11.2014 року не оскаржено та набрало законної сили, але не теперішній час залишається не виконаним. На теперішній час, заборгованість за Кредитним договором не погашена, та складає в загальній сумі 418 160,33грн. 23 квітня 2009 року на адресу [PERSON] та на адресу [PERSON] . Банком надіслані вимоги №1149 та №1148 про погашення простроченої заборгованості. Банк надав Позичальнику та Іпотекодавцю 30 календарних днів для добровільного погашення існуючої заборгованості, а в разі невиконання вимог, Банк попередив про примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором, зокрема, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Вказані вимоги залишилися без задоволення. Крім того, зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Питання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 05.06.2019 № 568 змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 27.11.2008 року на нерухоме майно, а саме: 2-кімнатна квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №КРФ-138/08 від 27.11.2008 року в сумі 418 160,33 грн.. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною предмета іпотеки, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 272,40 грн., витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн. Представник позивача до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До початку слухання справи надав до суду заяву про розгляд цивільної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження, заява про збільшення позовних вимог за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву не надходив. Відповідно до частин 7 та статті 128 ЦПК України такий спосіб є належним способом виклику відповідача, а днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] , укладено договір № КРФ - 138/08 про надання кредиту на споживчі потреби в сумі 175 000, 00 грн., з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,5 % річних та комісійних винагород згідно договору ( а. с. 7 - 9).. Крім того, 27.11.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, зареєстрований за № 5771. Згідно п.1.1. Іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку Банку 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] , належну їй на праві власності (а.с.13-15). Відповідно до п. 1.5. умов кредитного договору, Позичальник зобов`язувався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1460, 00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 25 грудня 2008 року. У зв`язку з невиконанням умов договору у [PERSON] , виникла заборгованість за кредитом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.11.2014 року по справі №210/8318/13-ц (2/210/541/14) за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі. З [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 418 160,33грн. Рішення не оскаржено та набрало законної сили, але не теперішній час залишається не виконаним, заборгованість за Кредитним договором не погашена, та складає в загальній сумі 418 160,33. Згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1-3 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. При цьому відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням вищевикладеного, судовим рішенням від 02 серпня 2010 року було задоволено вимоги позивача про дострокове стягнення по кредитному договору та звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення боргу [PERSON] по Договору відновлюваної кредитної лінії № КРФ - 138/08 від 27 листопада 2008 року, звернуто стягнення на Предмет іпотеки 2 - кімнатну квартиру [ADDRESS] належну на праві приватної власності [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого 26 червня 2004 року), що є Предметом іпотеки в ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно Іпотечного договору від 27 листопада 2008 року №5771, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганське відділення №8366 МФО 306351 ЄДРПОУ 02747938 р/р № [NUMBER] в Саксаганському ВОБ № 8366, що знаходиться за адресою: аул. Мелешкіна, 37а м. Кривий Ріг, 50000. Стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Позивача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганське відділення №8366 МФО 306351 ЄДРПОУ 02747938 р/р № [NUMBER] в Саксаганському ВОБ № 8366 витрати Позивача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганське відділення №8366 на сплату державного мита в сумі 1 700, 00 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганське відділення №8366 МФО 306351 ЄДРПОУ 02747938 р/р № [NUMBER] в Саксаганському ВОБ № 8366 витрати ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганське відділення №8366 на інформаційно - технічне забезпечення в сумі 120 гривень. Дане рішення не оскаржено та набрало законної сили. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.11.2014 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , про стягнення заборгованості стягнуто з [PERSON] , на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» від його імені ТВБВ № 10003/0448 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 138/08 від 27.11.2008 року в сумі 418 160, 33 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441, 00 грн. Дане рішення суду також не оскаржено та набрало законної сили, однак на теперішній час залишається не виконаним. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до с. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі N 22-ц/796/716/2014 (провадження N 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі N 922/3658/13 (провадження N 3-71гс14), з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.05.2020 року по справі № 361/7543/17. Крім того, судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.08.2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року - скасовано та ухвалено нове рішення яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України», на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», треті особи: Дзержинська районна у місті рада м. Кривого Рогу в особі відділу опіки та піклування, [PERSON] , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В., про визнання недійсним іпотечного договору - відмовлено. Таким чином, на теперішній час, заборгованість за Кредитним договором не погашена, та складає в загальній сумі 418 160,33 (чотириста вісімнадцять тисяч сто шістдесят грн. 33 коп.) грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). Отже, своєю постановою апеляційний суд визнав той факт, що Іпотечний договір від 07 листопада 2008 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганського відділення №8366 у м. Кривому Розі та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. (зареєстрований в реєстрі за №5771) є дійсним, а отже, і обов`язки згідно даного договору повинні виконуватись сторонами в межах даного договору. Судом встановлено, що у пункті 5.2. Іпотечного договору від 27.11.2008 року іпотекодавець ( відповідач [PERSON] ) стверджує, що квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю, так як набута до реєстрації шлюбу. Внаслідок іпотечного договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі й неповнолітніх та непрацездатних дітей або інших осіб, яких іпотекодавець зобов`язана утримувати, у цій квартирі не зареєстровані та не користуються нею, як цією житловою площею, малолітні або неповнолітні діти. Сторони стверджують, що зміст цього Договору їм зрозумілий, питань, які залишились би нез`ясованими чи незрозумілими для них немає, а також стверджують, що цей Договір містить весь обсяг домовленостей між ними щодо предмету цього Договору, скасовує та робить недійсними всі зобов`язання і пропозиції, що існували до укладення цього Договору, а також не носить характер фіктивного та удаваного правочину, а також стверджують, що вони усвідомлюють значення своїх дій та не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину. Цей правочин є виявленням їхньої справжньої волі, цей правочин не вчинений під впливом тяжких для іпотекодавця обставин та на вкрай невигідних умовах, а також відповідає дійсним намірам (а.с. 14 - зворот). Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Розділом 9 Іпотечного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши в сукупності всі докази, що маються в матеріалах даної цивільної справи, суд задовольняє позов в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved