Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Царичанська селищна рада, Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на спадок. Вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 13 грудня 2002р. За життя заповіту не склав. На день смерті проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються вона - його дружина [PERSON] та його син [PERSON] . Батьки [PERSON] померли раніше, але свідоцтва про смерть не збереглись. На початку 2019 року нею від [PERSON] було отримано інформацію, щодо включення її померлого чоловіка [PERSON] до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Ватутіна. Він дійсно працював в колгоспі, а потім в КСП ім.Ватутіна, і можливо отримав сертифікат на земельну частку (пай). Це було майже 20 років назад. В 2002 році в будинку трапилась пожежа і всі документи згоріли, можливо і документи на пай. Звернувшись до Царичанської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, державним нотаріусом було проведено перевірку наявності спадкового майна та у вересні 2019 року відмовлено в оформленні спадку у зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно. Крім того, його син [PERSON] - відповідач по справі також звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року вона фактично вступила в управління спадковим майном: проживала та була зареєстрована в цьому будинку, сплачувала комунальні платежі, обробляла город. В травні 2008 року змінила місце проживання та реєстрації, стала проживати в [ADDRESS] . Відповідно до історичної довідки №114 від 31.01.2020р. колгосп ім. Ватутіна Царичанського району було реорганізовано в КСП ім. Ватутіна на підставі загальних зборів колгоспників 21.02.1995р., в свою чергу КСП ім. Ватутіна реорганізовано в СВК «Юр`ївський», який було ліквідовано. Землі належні КСП ім. Ватутіна, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» були розпайовані між членами КСП ім. Ватутіна. Керівництвом було складено список, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Ватутіна. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Ватутіна ДП №000008 було офіційно зареєстровано за № 8 від 13.03.1996р. В цьому списку її померлий чоловік [PERSON] занесений за номером 154, а вона [PERSON] - за номером 155, але раніше цей список вона не бачила. Таким чином, на час проведення реформи її померлий чоловік [PERSON] був членом колгоспу ім. Ватутіна та членом КСП ім. Ватутіна. Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно п.5 вказаного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією. 31.03.2020 року в Царичанській районній державній адміністрації отримала відповідь, що в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Ватутіна сертифікат на ім`я « [PERSON] » не значиться. У Царичанському районному відділі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області отримала відповідь, що [PERSON] в списку, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім.Ватутіна Юр`ївської сільської ради, є під номером 154. Нормативно грошова оцінка земельної частки (паю) по КСП ім.Ватутіна становить 208 625 грн., розмір паю становить 5,40 умовних кадастрових гектар. В Юр`ївському старостинському окрузі Царичанської селищної ради отримала довідку №217 від 06.05.2019 року щодо наявності земельних ділянок на місцевості, виділення яких можливе за рішенням суду. На підставі викладеного прохає визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) в розмірі 5,40 умовних кадастрових гектар без визначення меж частки в натурі (на місцевості) із земель колишнього КСП ім. Ватутіна Царичанського району Дніпропетровської області, на яку мав право померлий [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи - Царичанської селищної ради в судове засідання не з`явився, надали до суду заяву, в якій прохали розглянути справу без участі представника Царичанської селищної ради та винести рішення згідно чинного законодавства, з врахуванням доказової бази, не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Дніпровської районної державної адміністрації в підготовче судове засідання не з`явився, раніше надіслали до суду заяву, в якій прохали провести судове засідання без участі представника третьої особи. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що є односельцями з позивачем та померлим [INFO] [PERSON] , з якими працювали в колгоспі (КСП) ім.Ватутіна. [PERSON] постійно працював на фермі. Дійсно [PERSON] був включений до списку на розпаювання земель, які були передані у колективну власність КСП ім.Ватутіна, проте з невідомих їм причин його не включали до списку по виділенню земельних часток (паїв). Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , надані в судовому засіданні, судом встановлено наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Так, судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 13 грудня 2002 року), який на день смерті був зареєстрований та проживав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема: - право на земельну частку (пай), в розмірі 5,40 умовних кадастрових гектар без визначення меж частки в натурі (на місцевості) із земель колишнього КСП ім.Ватутіна Царичанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [INFO] [PERSON] є позивач, як дружина, та відповідач [PERSON] , як син. У 2002 році у житловому будинку, де позивач проживала з померлим спадкодавцем, трапилась пожежа, внаслідок чого всі документи були втрачені. Так, позивач, звернувшись 10 вересня 2019 року до Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , отримала відмову від державного нотаріуса, у зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно, а саме: Сертифікату на земельну частку (пай) (а.с.10). Також, відповідач звернувся до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , проте постановою нотаріуса від 03 вересня 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском терміну для прийняття спадщини (а.с.55). Відповідно до історичної довідки №114 від 31.01.2020р., виданої архівним відділом Царичанської райдержадміністрації, колгосп ім.Ватутіна Царичанського району реорганізований згідно рішення Виконкому Царичанської районної Ради народних депутатів №47 від 22 березня 1995 року в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) імені Ватутіна, зареєстроване в Царичанській райдержадміністрації 12 травня 1995 року, яке в подальшому було реорганізовано в СВК «Юр`ївський», який став його правонаступником (а.с.14). Як вбачається з копії Державного акту на право колективної власності серії ДП №000008 зареєстрованого 13.03.1996 року під номером 8 та Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком №1 до Державного акту, померлий [INFO] [PERSON] внесений до вказаного Списку за №154 (а.с.15, 16). Відповідно до довідки Відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області [PERSON] внесений до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП ім.Ватутіна Юр`ївської сільської ради під номером 154. Розмір земельної частки (паю) становить 5,40 умовних кадастрових гектар (а.с.18, 19). Відповідно до довідки Царичанської райдержадміністрації Дніпропетровської області від 31.03.2020 №01-72-816/0/384-20, у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Ватутіна Царичанського району Дніпропетровської області сертифікат на ім`я [PERSON] не значиться та при перегляді сертифікатів, які не були видані їх власникам, вказаний сертифікат також відсутній (а.с.17). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Крім того, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. В п.4 Перехідних положень ЦК України зазначено, що положення ЦК України (ред. 2004 р.) застосовуються до цивільних правовідносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до абз.2, 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкодавців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, а тому до даних спірних правовідносин слід застосувати законодавство, яке діяло на момент їх виникнення, а саме норми ЦК України (ред. 1963 р.) та Земельного кодексу (ред. 1990 р.). Згідно ст.2 Закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду, про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України в редакції 1990 року та Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року особа набуває право на земельний пай за наявності умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що [PERSON] за життя та на час відкриття спадщини, володів правом на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП ім. Ватутіна Царичанського району Дніпропетровської області та вважає, що право на спірну земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] , в силу ст.548 ЦК України (ред. 1963 року). Згідно із ч.2. ст. 548 ЦК України (ред. 1963 року), незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В зв`язку з цим та у відповідності до ст. 6 ЗК України (ред. 1990р.), право на спірну земельну частку (пай) належать позивачу, як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] з часу відкриття спадщини. Проте, судом встановлено, що відповідач [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , не прийняв у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] (а.с.55). Крім цього, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Звертаючись до суду із позовом про визнання права на спадок позивач в позовних вимогах визначив як відповідача [PERSON] . Відповідно до Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову. Окрім цього, Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №761/30025/16-ц номер провадження 61-43404св18 від 30.01.2020 року зазначив, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». За приписами ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, виходячи з вищенаведених висновків, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем заявленого позову про визнання права на спадок, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову. Про це вказується також в Постанові Верховного Суду від 16.07.2018 року. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed