Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з жовтня 2008 року до травня 2018 року вона та [PERSON] проживали разом однією сім?єю, шлюб офіційно не реєстрували. Від спільного проживання у позивача та відповідача народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дві доньки [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Діти залишилися проживати з позивачкою, але фінансової підтримки на утримання дітей відповідач не надає. Тому позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України. 12.01.2021р. відповідач [PERSON] подав на позовну заяву відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] , оскільки вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вказав, що діти проживають порівну з обома батьками і знаходяться на повному його утриманні. 09.03.2021р. [PERSON] подала на відзив відповідь, в якій вказані у відзиві вимоги не визнала та вважає їх безпідставними, так як правова позиція відповідача заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, викривленні фактів або навмисного введення суду в оману. В обгрунтування вказала, що враховуючи той факт, що відповідач не є громадянином України і не має постійної реєстрації в Україні, а діти проживають на території України та мають підтверджене громадянство України, діти з січня 2021р. постійно проживають з позивачем у с. Крушинка Васильківського району Київської області. Жодних рішень щодо встановлення місця проживання дітей не існує. Діти дійсно перебували 25.12.2020р. у батька, так як було святкування католицького Різдва. 27.12.2020р. діти перебували у відповідача і то не повний день, на вечір вже були вдома. Позивач не перешкоджає спілкуватися батькові з дітьми. Акт складений 27.12.2021р. з приводу того, що діти проживають по 14 календарних днів з кожним з батьків не може встановлювати даний факт, оскільки деякі особи, що увійшли до складу так званої комісії не проживають постійно в будинку відповідача, а деякі взагалі їй не знайомі і не мають ніякого відношення до сім?ї. Щодо повного утримання дітей вказала, що відповідачем надані квитанції датовані листопадом 2020р. Станом на 08.03.2021р. відповідачем добровільно не сплачуються кошти на утримання дітей взагалі. Після погроз відповідача, що останній не буде сплачувати аліменти і навчання дітей, позивачу довелося перевести доньок до державних безкоштовних навчальних закладів. Досягти угоди з відповідачем щодо добровільного утримання дітей і їх навчання позивачу не вдалося. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити повністю. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Лежух-Вовк Т.І. - позовні вимоги не визнала, але разом з тим зазначила, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей за рішенням суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім?єю у незареєстрованому шлюбі та мали спільний побут. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають троє неповнолітніх дітей: -сина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про походження, виданого 30.07.2008р. м. Вайден у Оберпфальці, Німеччина; -дочку [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 07.02.2013р. відділом ЗАГС м. Вайден у Оберпфальці, Німеччина; -дочку [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жашківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 13.10.2016р. Згідно довідок про реєстрацію особи громадянином України №316/18, №317/18 та №318/18 неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є громадянами України. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Ч.2 ст.6 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Положенням ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Згідно положення ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У ході судового розгляду як позивачем так і представником відповідача було надано ряд письмових доказів, з яких убачається, що відповідач являється засновником та керівником ряду підприємств як в Україні так і за кордоном, а тому має певні активи, з яких отримує доходи, має у власності рухоме і нерухоме майно, що дає підстави вважати, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Крім того, можливість надавати матеріальну допомогу вбачається також з наданих квитанцій та платіжних доручень про оплату відповідачем навчання дітей. Перебування інших осіб на утриманні відповідача не встановлено. Відсутність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дітей саме у тому розмірі, у якому просить позивач, відповідачем та його представником у ході судового розгляду не спростовано жодними доказами. Що стосується можливості позивача утримувати неповнолітніх дітей, установлено, що в даний час позивач ніде не працює, оскільки займається вихованням трьох дітей, не має постійного доходу, а існує за рахунок нерегулярних доходів, які отримує за переклади з іноземної мови, що підтверджується довідкою зі сплати податків. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, зміни економіки у всіх галузях країни в цілому, пов?язані з зростанням цін, що значною мірою впливає на достатній необхідний рівень матеріального забезпечення потреб дітей та їхнього духовного і фізичного розвитку, суд вбачає достатній рівень матеріального забезпечення відповідача для утримання своїх дітей у тому обсязі, який просить позивач. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до положень ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Положеннями ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказівЖодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Таким чином, враховуючи в першу чергу інтереси дитини, матеріальне становище одержувача та платника аліментів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Таким чином, позивач [PERSON] звільняється від сплати судового збору у даній справі. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню на користь держави з відповідача [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved