Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач в особі представника - [PERSON] звернулась 24.06.2016 року до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] 07.01.2016 року квартиру позивача було залито з вини вдповідача у зв`язку з чим позивач звернулася до КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» з вимогою зафіксувати та підтвердити факт залиття, що було зафіксовано комісією 11.01.2016 року. З приводу відшкодування шкоди позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси. Позивач вказує, що [PERSON] подарував квартиру [PERSON] в той час як позивач звернулася до суду, тому вважає, що правочин удаваний, вчинений з метою уникнути боргових зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Нікітіну С.Й., та ухвалою якої від 27.06.2016 року було відкрито провадження по справі. До суду 15.06.2017 року надійшли заперечення [PERSON] на позов, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що на момент залиття квартири відповідач в ній не проживав, а прорив води стався з-за того, що при мінусовій температурі не було випущено воду з труб. Вини відповідача в цьому немає. Вказує, що дуже давно товаришує з [PERSON] та подарував квартиру його сину, оскільки коштів для її ремонту не мав, [PERSON] пообіцяв врегулювати юридичні питання пов`язані з аварією у квартирі. Договір дарування був оформлений офіційно, нотаріально посвідчений та підстав для його визнання недійсним немає. У зв`язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року вказана цивільна справа передана судді Тарасову А.В., ухвалою якого від 14.11.2017 року справу було прийнято до свого провадження. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв`язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я., ухвалою якого від 06.02.2018 року справу було прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.05.2018 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Не погоджуючись з даною ухвалою [PERSON] подала апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої Постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2018 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Справа 04.06.2019 року надійшла до судді Бондаря В.Я. та була призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 02.07.2019 року. В результаті проведеного підготовчого засідання протокольною ухвалою від 02.07.2019 року було закрито підготовче провадження, справа призначено до розгляду по суті на 26.08.2019 року. У зв`язку з тим, що 26.08.2019 року вихідний день, засідання перенесено на 27.08.2019 року. У судове засідання 27.08.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Матеріали справи містять уточнену позовну заяву від 10.02.2017 року та доповнену позовну заяву від 15.06.2017 року, котрі не були прийняті до розгляду. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення осіб, присутніх на засіданнях, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2016 року право власності на 37/100 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі договору дарування серії та номер 63, виданий 22.01.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., що вбачається з інформаційної довідки №79942892 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.90-91). Сторонами визнається, що вказаний договір дарування було укладено між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/1126/16-ц від 01.12.2016 року задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 250 000 грн. (а.с.88-89). У вищевказаному рішенні Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/1126/16-ц від 01.12.2016 року було встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких, підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що права [PERSON] порушені оскаржуваним договорам. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення її прав відповідачами по справі, матеріальну шкоду за залиття квартири стягнуто з [PERSON] на користь позивача, а укладення договору дарування квартири між відповідачами жодним чином не впливає на виконання рішення суду щодо стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: dismissed