Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, збільшили розмір позову та просять суд стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету (далі РДГУ) на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати, невиплачену при звільненні з роботи в сумі 8022, 67 грн , вихідну допомогу в сумі 5796, 05 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1440 грн. та середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку в сумі 4815, 18 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] з 15 вересня 2003 року по 07.10.2015 року працювала в відокремленому структурному підрозділі санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету (далі санаторій-профілакторій) сестрою медичною, з 03.09.2012 року на 0, 75 ставки на посаді сестри медичної та 0,25 ставки сестри медичної з масажу. 07 жовтня 2015 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням, у зв'язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати. В порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні відповідач не провів з нею остаточного розрахунку і не виплатив заробітну плату у сумі 8022, 67 гривень та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1440 гривень, вихідну допомогу в сумі 5796, 05 грн. Оскільки вказана заборгованість не виплачена і на теперішній час, просять стягнути її з відповідача на користь позивача, а також, у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого за розрахунками позивача становить 4815, 18 гривень. Представник РДГУ [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала і в задоволенні позову просить суд відмовити за його безпідставністю. На заперечення позовних вимог посилається на те, що фінансування витрат на оплату праці медичних працівників санаторію-профілакторію не здійснювалося РДГУ, оскільки відсутні трудові відносини між позивачем та РДГУ та джерела фінансування оплати праці працівників були визначені нормативними документами, що стосувались діяльності РДГУ. Зазначила, що санаторій - профілакторій РДГУ має власний рахунок в установах банку та наділений правом самостійно розпоряджатись коштами, які надійшли на його рахунок. Не заперечує наявності заборгованості перед позивачем по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку,вихідній допомозі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не погоджується з розмірами вказаних виплат і вважає, що проведений позивачем розрахунок є невірним, а загальна сума становить 14000 грн.79 Разом з тим вважає, що обовязок виплати вказаних сум лежить не на РДГУ. Представник санаторію-профілакторію [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що санаторій-профілакторій є бюджетною організацією і власної господарської діяльності не здійснював. Згідно Положення про санаторій-профілакторій його власником є РДГУ, який здійснює матеріально-технічне забезпечення діяльності санаторію-профілакторію. Фінансування оплати праці медичних працівників, лікування, проживання та харчування осіб у санаторії-профілакторії до 01 січня 2015 року здійснювалося за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Внаслідок змін в законодавстві таке фінансування з 01 січня 2015 року було припинено. Факт заборгованості перед позивачем по заробітній платі,компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оспорює. Непроведення розрахунку з позивачем при її звільненні пояснює відсутністю фінансування. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 15 вересня 2003 року працювала в санаторії-профілакторії на посаді сестри медичної, з 03.09.2012 року на 0, 75 ставки на посаді сестри медичної та 0, 25 ставки сестри медичної з масажу. Згідно наказу головного лікаря санаторію-профілакторію від 07 жовтня 2015 року № 9 [PERSON] була звільнена з роботи з 07 жовтня 2015 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України у зв»язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати ( а.с. 7) При звільненні [PERSON] з роботи з нею не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не була виплачена заробітна плата за лютий - вересень 2015 року та 5 робочих днів жовтня 2015 року, компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 01.01.2015 року по 07.10.2015 року, а також не було виплачено вихідну допомогу. Вказані обставини сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, визнаються, а тому, відповідно до вимог частини першої статті 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. За розрахунками позивача, з якими відповідач не погоджується, розмір невиплаченої позивачу заробітної плати становить 8022, 67 гривень, компенсації за невикористану відпустку 1440 гривень Оскільки позивачем розрахунок як заробітної плати, так і компенсації за невикористану відпустку, проведений на підставі фактичної оплати праці позивача та у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 01.01.2015 року по 07.10.2015 року, обчислений у довідці про розрахунок заробітної плати [PERSON], суд не приймає до уваги, так як при його розрахунку брався до уваги час роботи працівника в період простою та відпустки без збереження заробітної плати. Період, коли працівник не працював у зв'язку з простоєм, зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку відповідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, оскільки цей період підпадає під визначення Закону «час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу)». Відповідно до п. 4 ст. 9 Закону України «Про відпустки» час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 цього Закону також зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку. Проте, відповідно до абз.6 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до п 2, з відсиланням до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної . плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Тарифна ставка позивача на момент виплати компенсації за невикористану відпустку становила 1680 грн. При визначенні розрахунку компенсації за невикористану відпустку суд враховує, що всього з 1 січня 2015 року по 7 жовтня 2015 року - 280 календарних днів. Із них - 10 святкових днів, Для розрахунку береться 270 календарних днів. За рік без урахування святкових днів - 355 днів ( 365 дн. в році - 10 святкових днів). За один день відпустки необхідно відпрацювати 14,79 дн. (355 дн. на рік : 24 дні відпустки = 14,79дн.). 270 днів (період який зараховується до стажу, що дає право на щорічну основну відпустку): 14,79 = 18 днів відпустки. Момент виплати компенсації за невикористану відпустку припадає на жовтень 2015 року. В жовтні 2015 року 21 робочий день. Середньоденний розмір компенсації за невикористану відпустку (1680 грн.: 21 дн.) = 80 грн. Компенсація повинна бути виплачена за 18 днів відпустки, а саме: 1440 грн. . (80 грн. х18). Згідно ст. 21 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, заробітна плата у встановлені законодавством терміни позивачу не виплачувалася, чим порушувалося законодавство про працю, а тому позивача, за її заявою, звільнено з роботи згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року ( далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із абз 6. п 2 Порядку - час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). А отже період з 01.01.2015 року по 07.10.2015 року виключається із розрахункового періоду. Два повних останніх місяці роботи в позивача були в листопаді та грудні 2014 року. Місячний заробіток в листопаді 2014 року становив 1900,19 грн. В грудні 2014 року місячний заробіток становив 1934,29 грн. Всього за два місяці заробіток становив - 3834,48 грн. В листопаді 20 робочих днів, в грудні 2014 року - 23 робочих дні. Всього за два місяці -. 43, робочі дні. Середньоденний заробіток становить 3834,48 грн. : 43 = 89,17 грн. Останні повні місяці перед звільненням - липень - має 23 робочих дні, серпень - 20 робочих днів, вересень - 22 робочих дні. Всього 65 робочих днів. Трьохмісячний середній заробіток становить: 5796,05 грн. (89,17 грн. х 65 дн.) Відповідачем наданий інший розрахунок трьохмісячного середнього заробітку. А саме взята заробітна плата працівника за останні три місяці згідно тарифікації. Всього роботодавець, при звільненні працівника, повинен був виплатити позивачу, крім виплачених при розрахунку коштів, 15258,72 грн. (8022,67 грн. - заборгованість по заробітній платі + 1440 грн. - компенсація за невикористану відпустку + 5796,05 грн. -вихідна допомога). Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані вимоги суд визнає доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пункт 20 Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначає, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Суд також враховує, що відповідно до висновків, які містяться у постановах Верховного Суду України, від 3 липня 2013 р. у справі № 6-60цс13; 20 листопада 2013 р. у справі № 6-114цс13; від 2 червня 2014 р. у справі № 6-76цс14, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку розрахунку працівника при його звільненні з роботи. Статтею 360-7 ЦПК України\~передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що з моменту звільнення, станом на 23 грудня 2015 року, роботодавець так і не провів з позивачем повний розрахунок. З 7.10.2015 року до 23 грудня 2015 року минуло 54 робочих дні. Два повних останніх місяці роботи в позивача були в листопаді та грудні 2014 року. Місячний заробіток в листопаді 2014 року становив 1900,19 гри. В грудні 2014 року місячний заробіток становив 1934,29 гри. Всього за два місяці заробіток становив - 3834,48 грн. В листопаді 20 робочих днів, в грудні 2014 року - 23 робочих дні. Всього за два місяці -43 робочі дні. Середньоденний заробіток становить 3834,48 грн.: 43 = 89,17 грн. Середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку становить (89,17 грн. х 54) = 4815,18 грн. Будь-яких заперечень з приводу правильності обрахунку позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідач не подав. Як слідує з постанови Президії Рівненської обласної ради профспілок від 15 квітня 1981 року та Положення про відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, затвердженого ректором РДГУ (далі Положення), санаторій-профілакторій РДГУ створений у 1981 році на основі постанови Президії профспілок Рівненської обласної ради від 01 квітня 1981 року за згодою відділу УРПС з державного соціального страхування і ЦК профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ. Згідно наказу РДГУ № 73 від 31 березня 2006 року санаторій-профілакторій введений до складу РДГУ як відокремлений структурний підрозділ без права юридичної особи. Власником санаторію-профілакторію є РДГУ (пункти 1.1., 2.1. Положення). Безпосереднє керівництво та контроль за діяльністю санаторію-профілакторію здійснює головний лікар, який несе відповідальність за організацію лікування і обслуговування пацієнтів, направлених у санаторій-профілакторій, а також за фінансово-господарську діяльність (пункт 5.2. Положення). Головний лікар санаторію-профілакторію, серед іншого, приймає та звільняє з роботи працівників санаторію-профілакторію, розпоряджається у встановленому порядку майном і коштами санаторію-профілакторію, є головним розпорядником коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виділених на часткове фінансування санаторію-профілакторію (пункт 5.3. Положення). Відповідно до пункту 6.3. Положення, витрати на оплату праці медичних працівників санаторію-профілакторію передбачаються за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в той час як витрати на матеріально-технічне забезпечення санаторію-профілакторію здійснюються власником (РДГУ) за рахунок власних коштів (пункт 6.4. Положення). Договором на часткове фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності санаторію-профілакторію Рівненського державного гуманітарного університету у 2014 році від 08 січня 2014 року, укладеним між Рівненським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Рівненським державним гуманітарним університетом, у 2014 році було забезпечено фінансування оплати праці медичних працівників санаторію-профілакторію. Однак, у 2015 році таке фінансування було припинено. Виконавча дирекція Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності своїм листом «Про часткове фінансування санаторію-профілакторію РДГУ за рахунок коштів Фонду» від 06 січня 2015 року № 06/26, отриманим відповідачем 19 січня 2015 року, повідомило ректора РДГУ про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року), у 2015 році не передбачено здійснення часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи встановлені по справі обставини та приймаючи до уваги положення статей 55,58 ГК України, статей 95,96 ЦК України, частини другої статті 30 ЦПК України, частини першої статті 21, статті 116 КЗпП України, суд прийшов до висновку, що заборгованість по заробітній платі у сумі 8022,67 гривень, компенсація за невикористану відпустку у сумі 1440 гривень, вихідна допомога в сумі 5796, 05, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку - 4815,18 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача РДГУ, як власника санаторію-профілакторію, і позов у цій частині суд визнає обґрунтованим та доведеним.

Outcome: approved