Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третьої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті матері. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно, а саме на житловий будинок, однак в позасудовому порядку не має можливості оформити право власності на такий, так як відсутні правовстановлюючі документу на нього. Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог своєї позиції не висловив. Третя особа в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2002 року померла мама позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СГ №254068 від 26.03.2002 року. Так, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент їх виникнення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999 року, суд дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок розташований за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Ямпіль, вул. Квіткова, 13. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, до спадкоємців першої черги за законом належать діти, дружина і батьки померлого, спадкоємці першої черги за законом успадковують майно померлого в рівних частках. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач [PERSON], факт родинних стосунків першої лінії споріднення стверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №339010 від 05.06.1973 року. Факт того, що прізвище спадкодавця із «Щепан» на «Плахотнюк» було змінено внаслідок реєстрації шлюбу, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00016285691 від 05.02.2016 року. Факт того, що прізвище позивача «Плахотнюк» на «Лаба» було змінено внаслідок реєстрації шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ №307063 від 22.10.1994 року. Після відкриття спадщини, позивач не зверталась в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. При цьому, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, житловим будинком, який розташований за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Ямпіль, вул. Квіткова, 13, оскільки там проживала та проживає по теперішній час, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. В даному будинку окрім позивача, зареєстровані та проживають її діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Ямпільської сільської ради №369 від 12 червня 2013 року. Вказане також узгоджується із записами в будинковій книзі. З Довідки Ямпільської сільської ради вих. №37/02-17 від 02.02.2016 року випливає, що згідно записів в погосподарській книзі за 1986-1990 роки головою двору була [PERSON], за якою знаходилась в особистому користуванні земельна ділянка розміром 0,28 га, на якій був збудований в 1983 році будинок №13 по вул. Квіткова, с. Ямпіль, Пустомитівського району, Львівської області. Відповідно до довідки Ямпільської сільської ради №102 від 04.02.2016 року, житловий будинок №13 по вул. Квіткова в с. Ямпіль зареєстрований на праві особистої приватної власності за померлою [PERSON]. Проте, на даний час відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Враховуючи, що після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, чим прийняла спадщину, а тому має право оформити право власності на це майно, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщин позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Крім того, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Після смерті матері [PERSON] позивач продовжила проживати у вказаному вище будинку, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після померлої матері [PERSON]. 29.01.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, а саме на будинок, який розташований за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Ямпіль, вул. Квіткова, 13. Відповідно до листа приватного нотаріуса [PERSON] №130/02-14 від 23.02.2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на спадкове майно та вказано про необхідність звернення до суду. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка претендує на спадкове майно та фактично прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на неї оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачем на спірне майно не порушить прав відповідача та третіх осіб, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved