Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] подав позов до суду в якому просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] 07 вересня 1998 року укладено договір купівлі-продажу № 0709-362, посвідчений Універсальною товарною біржею «Содействие» квартири [ADDRESS] Відповідно вказаному договору [PERSON] став власником зазначеної квартири. Договір купівлі-продажу був зареєстрований Артемівським бюро технічної інвентаризації від 14 вересня 1998 року. Позивач вирішив продати квартиру та звернувся до нотаріуса, але останній повідомив, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений та в біржовому контракті його прізвище по батькові записане [PERSON] замість [PERSON]. Нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири позивач не може оскільки [PERSON] виїхала з міста. Виправити помилку у договорі купівлі - продажу він не може, бо товарна біржа «Содействие» не працює. У зв'язку із чим просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] В судовому засіданні позивач наполягав на заявлених позовних вимогах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася у встановленому порядку була повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до частини 3 ст.131 ЦПК України. Про причини своєї неявки він не повідомив, від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Представник відповідача - Бахмутської міської ради в судове засідання не з'явився про день і час розгляду справи належним чином був повідомлений, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07 вересня 1998 року укладено договір купівлі-продажу № 0709-362, зареєстрований універсальною товарною біржею «Содействие», відповідно до якого [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] Відповідно п. 4 вказаного договору [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти 3600 гривень до підписання договору. Досягнув домовленості з усіх істотних умов договору позивач і відповідач підписали договір купівлі продажу вказаної квартири. 19.09.1998 року договір був зареєстрований в Артемівському БТІ за реєстровим №16-2975. Відомості про нового власника внесено до технічної документації. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація Артемівським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею, були підставою для їх державної реєстрації. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Статтею 49 Закону України «Про власність» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно 3600 гривень, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у Артемівському БТІ, у передбаченому законом порядку, та угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася, тому [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірну квартиру і правомірно володіє нею. Разом з тим, судом встановлено, що в тексті біржового договору та п. 1, розділі ІІ помилково зазначено по-батькові покупця - [PERSON], тоді, як його підписано [PERSON]. Про неможливість виправлення помилки в тексті договору купівлі-продажу свідчить те, що товарна біржа «Содействие» не існує. Згідно витягу № 1003187773 від 30 жовтня 2017 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товарна біржа «Содействие» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдена. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У позовній заяві позивач стверджує, що він не може належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, а саме розпорядитися ним на власний розсуд. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема й визнання права. Отже, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру підлягають задоволенню, а обраний позивачем спосіб захисту свої прав не суперечить вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved