Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у поданій нею до суду 02.05.2018 р.(а.с.1) і уточненій 08.06.2017 р. (а.с.22) позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з червня 2014 року до її повноліття, пославшись на те, що відповідач добровільно матеріально доньку не забезпечує. Ухвалою суду від 08.06.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, та пояснив, що з червня 2014 року відповідач [PERSON] будь-якої допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, оскільки є матеріально забезпечений, при неодноразових зверненнях позивача про добровільну сплату аліментів на утримання доньки не реагує. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті у спрощеному провадженні, належним чином у порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації (а.с.17-18, 26, 29-30), а також друкування оголошення на сайті «Судова влада України» (http://ksm.dn.court.gov.ua) на сторінці Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у розділі «Оголошення про виклик до суду» (а.с.44), у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву суду не надав. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає такого висновку:. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу, розірваного рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2018 р. (а.с.9)., сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження дитини - в матеріалах справи на а.с.8). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України, не виконує, чим обґрунтувала заявлені позовні вимоги позивач, і що не спростував відповідач. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої доньки сторін, суд, з урахуванням приписів ч.1 ст.182 СК України, враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю, що підтверджено довідкою житлового органу про склад сім'ї позивача (а.с.23) та знаходиться на її утриманні, має вади зору, про що свідчить Виписка із медичної карти амбулаторного хворого (а.с.38); - стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який в силу свого віку є працездатним. При цьому, у відсутність відомостей про розмір доходу відповідача та про наявність в нього інших утриманців, суд вважає, заявлений позивачем розмір стягнення є необґрунтовано завеликим. Тож розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки, що має забезпечити належний рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, визначений судом в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час: За приписами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стороною позивача доведено, що позивачка вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Цей факт знайшов підтвердження показами свідків [PERSON], [PERSON], які, допитані у судовому засіданні кожен окремо, підтвердили, що позивач з червня 2014 року неодноразово зверталася до відповідача (який на початку військових дій на Донбасі у 2014 році, виїхав до АР Крим, і з яким позивач, з огляду на зазначену обставину, мала зв'язок виключно за допомогою мережі Інтернет) з проханням надати допомогу на утримання їхньої доньки, що відповідач зухвало ігнорує. Тож вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме з червня 2014 року підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial