Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягненн заборгованості за кредитом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.11.2007 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картокю та Тарифами банку складає між нею та Банком договір. Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за станом на 28.02.2018 заборгованість за кредитом склала 10233 грн 29 коп., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 106766 грн 71 коп., а всього 117000 грн 00 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1762 грн судового збору. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Не спростовуючи факту заповнення і підписання відповідної заяви та отримання кредитної картки 20.11.2007, зауважив, що на той момент не був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які не містять його підпису, і будь-яких доказів ознайомлення його саме із цими документами, які надані банком, немає. Про збільшення процентів за користування кредитом Банк його не повідомляв, тоді як відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому опрядку. Строк дії виданої йому картки - до жовтня 2014 року, до суду із позовом Банк звернувся у квітні 2018 року, тому він вважає, що на момент звернення банку до суду строк позовної давності за пред'явленими вимогами закінчився. Також вважає, що після жовтня 2014 року банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також [PERSON] надав судові заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати положення ч.3 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Представник позивача, назва якого з 21.05.2018 була змінена з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», у відповіді на відзив відповідача зазначив, що [PERSON] підтвердив ознайомлення із Умовами, Правилами та Тарифами своїм підписом в анкеті-заяві від 20.11.2007. При видачі картки поточна відсоткова ставка була встановлена в розмірі 3%, тобто 36% на рік, надалі була змінена, повідомлення про зміну направлялося боржникові 15.08.2014, 15.03.2015, і заяв від нього про розірвання договору не надходило. Всі істотні умови договору були обговорені сторонами при його укладенні. Підписанням анкети-заяви відповідач уклав договір приєднання. Він користувався грошима, частково сплачував заборгованість. Розрахунок заборгованості ним не спростовано, як само й не оскаржено укладений договір. Карта видавалася відповідачеві зі строком дії по жовтень 2015 року включно, початковий кредитний ліміт [PERSON] становив 5000,00 гривень. Оскільки із позовом банк звернувся до суду 08.04.2018, трирічний строк позовної давності не закінчився. Датою 31.10.2015 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту у розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором та припинення зобов'язань в цілому. При наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно до повного погашення заборгованості за кредитом. У запереченнях до відповіді на відзив [PERSON] наполягав на отриманні лише однієї картки зі строком дії до жовтня 2014 року, ніяких інших не отримував, а документи, надані позивачем, не відповідають дійсності. Він не здійснював покупок в Маріуполі, Горлівці, Макіївці, не поповнював там карту та рахунок на мобільний зв'язок. Про збільшення процентної ставки банк його не повідомляв. Після закінчення строку дії картки банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Продовжує вважати пропущеним строк позовної давності. В додаткових поясненнях банком вказано, що відповідач первісно 20.11.2007 отримав кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до 11.2011, а потім - картку № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2015 року. 03.05.2018 ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено її судовий розгляд. Заочним рішенням суду від 18.06.2018 позовні вимоги банку задоволено повністю. Ухвалою від 01.02.2019 судом задоволена заява [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 18.06.2018, рішення скасоване, призначено розгляд справи по суті. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно за стандартною заявою, підписаною відповідачем 20.11.2007, між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (у наступному правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір про надання банківських послуг, за якими позивачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3%, тобто 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що що підтверджується анкетою-заявою [PERSON] від 20.11.2007 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розрахунками Банку та виписками по картковим рахункам. Отже даний договір складають, крім згаданої заяви, Умови і Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, факт ознайомлення із якими позивач засвідчив своїм підписом у вказаній вище заяві. Згідно з листом позивача від 08.02.2019 Банком [PERSON] були видані картки № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної карти до останнього дня жовтня 2015 року. Перша картка була видана відповідачу 20.11.2007, друга картка - через чотири роки 14.12.2011, отримання якої підтверджується наданим банком фотознімком [PERSON] з картою Банку, зробленим 14.12.2011. 10.01.2011 [PERSON] був зареєстрований у мобільному додатку «Приват 24», що підтверджено довідкою банку про таку реєстрацію. Згідно з розрахунком заборгованості, випискою за рахунком востаннє внесення відповідачем грошових коштів на кредитну карту відбулося 30.06.2014 в сумі 100,00 грн. За наданим розрахунком заборгованості станом на 28.02.2018 в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість у розмірі 117000,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом - 10233,29 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 106766,71 грн. Позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, отримана та зареєстрована судом 12.04.2018, пред'явлена позивачем на відділення поштового зв'язку 08.04.2018. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі договору приєднання за правилами ст.634 ч.1 ЦК України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідачем [PERSON] не заперечено факт підписання ним анкети-заяви та отримання кредитної карти у позивача, заперечується лише факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку тощо, а також отримання перевипущеної кредитної карти. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо не ознайомлення із вказаними вище документами, оскільки підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до Умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Про ознайомлення із документами відповідачем здійснено підпис в анкеті-заяві, належність якого [PERSON] не спростована. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно за розрахунком Банку заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 28.02.2018 за кредитом складає 10233грн 29 коп., за процентами за користуванням кредитом - 106766 грн 71 коп. Досліджені судом докази свідчать про те, що неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушива зобов'язання, що випливають з його умов. З огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобов'язання перед Банком з нього на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом 10233 грн 29 коп. В частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом суд зазначає таке. З розрахунку заборгованості виходить, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36,00% на рік, з 01.01.2013 процентна ставка була зменшена до 30,00% річних, з 01.09.2014 - підвищена до 34,80% річних, та з 01.04.2015 - збільшена до 43,20 % річних. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.04.2018 (справа №489/9289/14-ц, провадження № 61-5307св18), в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо; боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку; такий висновок наведений і у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повідомлення [PERSON] про зміни процентної ставки за користування кредитом, а тому доводи відповідача щодо незаконності підвищення процентної ставки заслуговують на увагу. Позивачем подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. З наданої позивачем довідки вбачається, що дія останньої кредитної картки, виданої відповідачу, закінчилась в останній день жовтня 2015 року. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Згідно із договором відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, який може використовуватися повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки. Тобто, це не є загально прийнятий кредитний договір, відповідно до умов якого повернення кредитних коштів визначені періодичними щомісячними платежами. Оскільки дія картки закінчилась у жовтні 2015 року, а позов подано 08.04.2018, трирічний строк позовної давності, про застосування якого просить представник відповідача, на момент звернення до суду щодо основної вимоги (тіла кредиту) не закінчився. Разом з тим, заява відповідача в частині застосування строку позовної давності до стягнення відсотків підлягає задоволенню. Оскільки договором сплата процентів визначена періодичними щомісячними платежами (п.5.4 Умов), позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися за три роки до дня подачі позовної заяви в суд, тобто з 08.04.2015 по 08.04.2018, при цьому здійснене відповідачем останнє погашення заборгованості не впливає на висновки суду щодо періоду стягнення. На підставі викладеного розрахунок заборгованості за відсотками повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки із розрахунку 30% ставки, таким чином: 10233 грн 293 коп. х 30% : 360 днів х 1095 днів = 9337 грн 88 коп. При цьому суд не приймає позицію відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків після закінчення строку дії картки Банку. За приписами ст.ст.629, 525, 612 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з Умовами дія укладеного між сторонами кредитного договору пролангується кожні 12 місяців (п.9.12 Умов); картковий рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, діє до повного виконання зобов'язання; а строк дії картки зазначено на самій картці. Закінчення строку дії картки не співпадає з закінченням строку дії договору, а пред'явлення до позичальника вимоги щодо дострокового повернення всієї суми кредитної заборгованості (що асоціюється з припиненням дії кредитного договору) відбулося зі зверненням до суду з даним позовом. Тому підстав для припинення нарахування відсотків після закінчення строку дії картки суд не вбачає. Таким чином, вимоги банку є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню на суму заборгованості за кредитом 10233 грн 29 коп. та на суму заборгованості за відсотками 9337 грн 88 коп. Згідно з ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1762,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату останнім судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 295 грн 00 коп. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial