Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до фізичної-особи підприємця [PERSON] , третя особа Новокаховська міська філія Херсонського обласного центру зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що 08.06.2007 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір №5591-О, згідно з яким [PERSON] прийнято на посаду приймальник скло тари, про що в трудовій книжкі зроблено запис №5 та вказаний договір 08.06.2007 року зареєстровано у Новокаховському міському центрі зайнятості. З жовтня 2008 року відповідач припинив свою трудову діяльність, а тому і сплату заробітної плати. Оскільки місце знаходження ФОП [PERSON] позивачу не відоме, остання не може звільнитися в порядку ст.38 КЗпП України та працевлаштуватися, просила безстроковий трудовий договір, укладений 08.06.2007 року між фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.06.2007 року за №5591-О у Каховському міському центрі зайнятості розірвати; зобов`язати фізичну особу - суб`єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення, датою 01.11.2008 року відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України; стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засідання позивач вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Представник третьої особи Новокаховської міської філії Херсонського обласного центру зайнятості у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що відповідно до запису у трудовій книжкі [PERSON] значиться запис від 08.06.2007 року, за яким остання прийнята приймальником скло тари за трудовим договором №5591 від 08.06.2007 року, зареєстрованим у Новокаховському міському центрі зайнятості (а.с.28). За копією трудового договору від 08.06.2007 року, [PERSON] та [PERSON] уклала безстроковий трудовий договір, за яким [PERSON] зобов`язувалася виконувати роботу - приймальник склотари (п.2 Договору), а [PERSON] зобов`язувався оплачувати працю працівника у розмірі мінімального окладу згідно з відпрацьованим часом (п.3 Договору). За п.7 вказаного договору, при вирішенні питань, не передбачених договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України (а.с.10). За довідкою про трудові відносини фізичної особи від 01.01.2008 року, [PERSON] перебуває у трудових відносинах із суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] (а.с.8). Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Право на звернення до суду за захистом регламентовано ст.4 ЦПК України. Позивач вважаючи, що її право розірвати безстроковий трудовий договір порушене відповідачем ставить вимогу про розірвання трудового договору, зобов`язавши фізичну особу - суб`єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення, датою 01.11.2008 року відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Тобто, ч. 1. ч.3 ст. 38 КЗпП України визначає алгоритм дій працівника у разі виявлення бажання розірвати трудовий договір, укладений на невизначений термін - обов`язок попередити про це власника або уповноважений ним орган письмово. [PERSON] до позову не додала підтвердження попереднього звернення до фізичної-особи підприємця [PERSON] із заявою про розірвання трудового договору. Отже позивач не довела, що відповідач порушив її право на припинення трудових відносин або створив перешкоди для реалізації такого права, а відтак не підтвердила наявність спору між сторонами, що є обов`язковою умовою для реалізації судового захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. Тому позовна заява не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд керувався вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню, суд відмовляє позивачу у стягненню з відповідача судового збору.

Outcome: dismissed