Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання довіреності недійсною, скасування реєстраційного запису щодо об»єкту нерухомості, визнання права власності на квартиру. Уточнивши в подальшому позовні вимоги, зазначила наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 02.12.1994 року, виданого Фондом комунального майна, зареєстрованого в КП БТІ м.Донецька 16.12.1994 року, їй належала ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина зазначеної квартири також належала їй, але на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2002 року, зареєстрованого в КП БТІ м.Донецька 01.03.2002 року. У зазначеній квартирі вона зареєстрована та мешкає з 16.01.1979 року. Зауважила, що як особа похилого віку, одинока, ніколи не бажала продавати свою квартиру. Разом з тим, у липні 2013 року вона почала оформлювати субсидію і для цього їй необхідно було надати до відповідних органів правоустановчі документи на квартиру, однак їх оригіналу вона не знайшла. Після цього вона звернулася до реєстраційної служби з запитом про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру і дізналася, що її квартира була продана 13.07.2013 року [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу укладався від її імені на підставі довіреності [PERSON]. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], однак даний документ був складений без її відома, крім того на момент його укладення у Ленінському РВ ДМУ УМВС України на розгляді знаходилась її заява про втрату паспорта, що у свою чергу позбавляло можливості визначити статус довірителя. 27.06.2013 року вона звернулася до правоохоронних органів і повідомила про скоєний відносно неї злочин, повідомила про шахрайство. Разом з тим з метою захисту її майнових прав на власне майно, посилаючись на вимоги ст. 41 Конституції України, ст. 202, 203, 216, 391 ЦК України, просила суд визнати довіреність від імені [PERSON] на ім»я [PERSON] від 27 червня 2013 року посвідчену приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1121, недійсною; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 липня 2013 року, укладений між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 1642010, недійсним; скасувати реєстраційний запис права власності №1642010 від 13 липня 2013 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та поновити реєстраційний запис права власності за [PERSON]; Визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в обґрунтуванні позову. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, надав аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що при укладені договору купівлі-продажу спірної квартири, де вона є покупцем, інтереси [PERSON] представляв [PERSON], діючи на підставі довіреності від 27.06.2013p., виданої позивачем [PERSON] Зазначила, що жодного доказу про незаконність довіреності, факту шахрайства позивач не надала. Щодо заяви [PERSON] про вчинений начебто відносно неї злочин, кримінальна справа закрита, її вина не доведена. Крім того, постанова про закриття кримінальної справи від 25.09.2013 року містить покази нотаріуса [PERSON] який зазначив, що довіреність на представництво інтересів позивача, нотаріус видав у присутності самої [PERSON] і [PERSON], що також свідчить про необґрунтованість даного позову. Вважає, що посилання позивача на вимоги ст.202-203 у даному випадку є необґрунтованими, оскільки жодних порушень при укладені договору купівлі-продажу не було. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказавши, що [PERSON] добровільно видала на його ім»я довіреність, наділивши правом відчужити спірну квартиру. Зазначену довіреність було посвідчено 27 червня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1121, у присутності [PERSON] Вважає, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, однак позивач не навела жодного належного чи допустимого доказу порушення законодавства, що доводить безпідставність і необґрунтованість позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала заяву про слухання справи без її участі. У судове засідання третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] не з»явилася, причину своєї відсутності суду не повідомила, заперечень не надала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що сумісно проживає з відповідачем [PERSON], знайомий з відповідачем [PERSON], вони мешкають в одному селищі. Він і [PERSON] давно хотіли купити однокімнатну квартиру, починаючи з літа 2013 року почали за оголошенням вибирати собі нерухомість. У них було 100 000 гривень, з яких 40 000 гривень його особисті кошти, а інші належали батькам [PERSON] Згодом, [PERSON] повідомила йому, що [PERSON] запропонував їй придбати однокімнатну квартиру по [ADDRESS] за 100 000 гривень, після цього вона їздила дивилася на вказану квартиру. Він у цей час працював, квартири не бачив, на якому поверсі вона розташована не пам»ятає. Зі слів відповідача [PERSON] йому відомо, що у ній мешкає старенька бабуся. Хто саме є власником квартири йому не було відомо і він цим не цікавився. При оформленні договору купівлі-продажу він також не був присутнім. На теперішній час вони у квартиру не заселилися, оскільки у ній мешкає позивач, чи надавали їм ключі від квартири не пам»ятає. Зазначив, що 29.07.2013 року він разом з [PERSON] їздили на відпочинок у Феодосію, повернулися 03.08.2013 року і їм працівники міліції повідомили про те, що позивач звернулася із заявою до міліції. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду вказала, що добре знає позивача [PERSON], але у її квартирі ніколи не була. Остання мешкає сама, квартиру не збиралася продавати, оскільки іншого житла не має. На скільки їй відомо, вона писала заповіт. Їй також відомо зі слів самої [PERSON], що були викрадені правоустановчі документи на її квартиру. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали даної справи, наявні у ній докази, встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №20557 виданого фондом комунального майна 02 грудня 1994 року (а.с. 5) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори 13 лютого 2002 року (а.с.52), позивачу [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Право власності на вказане майно станом на 31.12.2012 року було зареєстроване у КП БТІ м.Донецька, що встановлено із довідки №256465 від 21.08.2013 року (а.с.5) Як вбачається із довіреності, виданої 27 червня 2013 року і посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, [PERSON], [PERSON] наділила [PERSON] бути її представником у всіх правовідносинах, зокрема пов»язаних з продажем майна (а.с.55), номер у реєстрі нотаріальних дій 1121, бланк ВТІ 545665 (а.с.56) Так, 13 липня 2013 року [PERSON], діючи на підставі вказаної довіреності, від імені власника [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], що вбачається з договору посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1237 (а.с. 47-48) Звернувшись з позовом до суду, [PERSON] оспорює факт підписання нею довіреності на ім»я [PERSON] від 27 червня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1121. Доводи позивача підтверджуються висновком експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №93 від 06.01.2014 року, проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12013050850001714 (а.с. 155-164), який у судовому засіданні відповідачами не оспорювався. Так, за висновком вказаної експертизи рукописний запис та підпис на зворотній стороні довіреності №112 від 27 червня 2013 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи те, що довіреність відноситься до односторонніх правочинів, до нього застосуються відповідні положення про правочин. Так, за правилами ст. 202, ст. 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № X, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За таких підстав, суд дійшов висновку, що при вчиненні правочину, зокрема посвідчені довіреності від імені [PERSON] на ім»я [PERSON] від 27 червня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1121, не були додержані вимоги ст. 203 ЦК України. Правочин здійснений без згоди позивача, про що свідчить рукописний запис та підпис в графі «підпис» в наданій та дослідженій у судовому засіданні довіреності від імені [PERSON], які виконані не [PERSON], а іншою особою, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № №112 від 27 червня 2013 року (а.с. 155-164) Разом з тим, суд також приймає до уваги, що на день складання оспорюваної довіреності, в СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області знаходилася заява [PERSON] від 25.07.2013 року про зникнення паспорту та правоустановчих документів на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], про це свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 25.09.2013 року (а.с.95) Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин, зокрема, особа не стає власником майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним. При таких обставинах, оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 липня 2013 року, укладений між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 1642010, з урахуванням вказаних вище вимог закону, повинен бути визнаний недійсним, оскільки [PERSON] не мав законних підстав здійснювати даний правочин. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем, суд виходить з наступного. У відповідності до частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» вказано, що державній реєстрації підлягають рішення судів стосовно виникнення, переходу, припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Так, суд вважає, що способом захисту майнових прав позивача, які були порушені, є скасування реєстраційного запису права власності №1642010 від 13 липня 2013 року на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та поновлення реєстраційного запису права власності за [PERSON]. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки правило двосторонньої реституції вже повертає сторони в попередній стан, який існував до її укладення. Відповідно, визнання за позивачем права власності не є юридично необхідним, оскільки при визнанні недійсним договору купівлі-продажу, вона знову стала власником належної їй квартири, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити як таким, що не ґрунтуються на нормах матеріального закону і таким, що не відповідають цивільно-правовим способам захисту прав відповідно до спірних правовідносин. Тим самим, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. На підставі ст.ст. 202, 203, 391, 626, 638 ЦК України, Постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: partial