Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2017 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою в якій просить суд стягнути на її користь з державного бюджета України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 576000 грн, завданого їй посадовими особами прокуратури Харківської області. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обгрунтовує тим, що 23 жовтня 2014 року прокуратурою Харківської області відкрите кримінальне провадження, предметом розслідування якого зокрема є завдання їй тілесних ушкоджень та розкрадання належних їй грошових коштів під час проведення обшуку за місцем іі мешкання працівниками органів внутрішніх справ. При здійсненні досудового слідства у цьому кримінальному провадженні службовими особами Прокуратури Харківської області триччі виносилися незаконні постанови про його закриття, які в подальшому скасовувалися слідчим суддєю. Також позивач зазначає, що досудове слідство здійснюється неефективно протягом тривалого періоду часу. Внаслідок цього їй завдано моральної шкоди у розмірі 576000 грн. Представник відповідача - прокуратури Харківської області, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що службовими особами органів прокуратури Харківської області будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності дій службових осіб відповідача під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, позивачем не надано, а прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування та оскарження їх колишнім чоловіком [PERSON] до суду у порядку ст. ст. 303-307 КПК України, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої моральної шкоди. У відзові на позовну заяву відповідач - Державна казначейська служба України, також заперечував проти позову, зазначаючи, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для застосування приписів ст. 1174 ЦК України, так як посадові особи органів прокуратури не є посадовими особами органів державної влади або місцевого самоврядування. Представник позивача [PERSON] В судовому засіданні просив задовільнити позов у повному обсязі. Представники відповідачів Мельничук О. А. та Старченко С. Е. в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволені в повному обсязі. Суд, вислухавші вступні слова позивача та відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Прокуратурою Харківської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014170000000291 від 23 жовтня 2014 року за заявою [PERSON] (колишній чоловік позивача) щодо вчинення службовими особами органів внутрішніх справ України кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України. Предметом доказування в цьому кримінальному провадженні зокрема є обставини спричинення тілесних ушкоджень позивачу - [PERSON] і викрадення належних їй грошових коштів під час проведення обшуку працівниками органів внутрішніх справ за місцем її проживання. 22 січня 2015 року постановою слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Панова О. О. зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях службових осіб органів внутрішніх справ України складу злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України. Ухвалою сідчого судді Червонозаводського районного суду Харківської області від 20 березня 2015 року за скаргою [PERSON] вказану постанову слідчого скасовано та зобов'язано його відновити розслідування в данному кримінальному провадженні. В подальшому при здійсненні досудового розслідування слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченка В. В. від 28 грудня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №42014170000000291 від 23 жовтня 2014 року, внаслідок відсутності складу злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України, в діях посадових осіб УМВС України. Вказана постанова також оскаржена [PERSON] та на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року скасована. Постановою слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Попова Л. В. від 15 березня 2017 року кримінальне провадження знов закрито у зв'язку з відсутністю в діях службових осіб УМВС України складу злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України. Слідчим суддєю Червонозаводського районного суду м. Харкова за результатами розгляду скарги [PERSON] 15 березня 2017 року винесено ухвалу, якою скасовано постанову про закриття кримінального провадження та зобов'язано слідчого відновити досудове. Скасовуючи вищезазначені постанови службових осіб прокуратури Харківської про закриття кримінального провадження слідчі судді посилалися на неповноту досудового розслідування та зокрема на невиконання вказівок слідчого судді. Стаття 19 Конституції України наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов'язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов'язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень ( частина 1 та 2 ст. 9 КПК України). Ухвали слідчих суддів, якими скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження, невиконання слідчими прокуратури Харківської області вказівок слідчих суддів та внаслідок цього здійснення досудового розслідування на протязі чоторьох років без остаточного вирішення кримінального провадження, вказують на незаконність рішень та бездіяльності слідчих прокуратури Харківської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №42014170000000291 від 23 жовтня 2014 року, що в свою чергу спростовує доводи прокуратури Харківської області про відсутність незаконних рішень та протиправної бездіяльності з боку її службових осіб. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача - прокуратури Харківської області про те, що прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування та оскарження їх колишнім чоловіком позивача [PERSON] до суду у порядку ст. ст. 303-307 КПК України, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої моральної шкоди. Так, предметом досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні є встановлення обставин завдання тілесних ушкоджень [PERSON] та викрадення грошових коштів, належних їй, під час обшуку за місцем її проживання. Отже, незаконні рішення посадових осіб прокуратури Харківської області, невиконання вказівок слідчих суддів, що призвело до незабезпечення швидкого, повного розслідування, також стосувалися прав позивача, за захистом яких вона зверталася при здійсненні досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Згідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, відшкодування моральної (немайнової шкоди) є способом захисту цивільних прав. Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 23 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Компенсація моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів і застосовується в разі наявності всіх умов (підстав) для притягнення особи до цивільно-правової деліктної відповідальності, в якій деліктом є цивільне правопорушення. Такими умовами є протиправність у діях, наявність шкоди (у цьому випадку моральної), вина, крім випадків, передбачених законодавством (коли зокрема шкоду завдано службовою особою органу державної влади - ст. 1174 ЦК України), причинний зв'язок між настанням шкоди та протиправними діями. В судовому засіданні є доведеним той факт що внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності слідчих прокуратури Харківської області, які виразилися у винесенні постанов про закриття кримінального провадження, а також у невиконанні вказівок слідчих суддів, що призвело до тяганини при здійснені досудового розслідування, позивачеві були спричинені моральні страждання. Зазначені незаконні рішення та бездіяльність безумовно визвали обурення позивача, змінили її нормальний життєвий ритм та вимагали від неї зусиль щодо відновлення своїх прав. Отже, неодноразове прийняття службовими особами відповідача - прокуратури Харківської області, незаконних постанов про закриття кримінального провадження та їх бездіяльність, що виразилася у невиконанні вказівок слідчих суддів, направлених на забезпечення швидкого та повного розслідування знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Надаючи оцінку доводам відповідача - Державної казначейської служби України про безпідставність вимог позивача про відшкодування моральної шкоди з підстав передбачених статтєю 1174 ЦК України, внаслідок того, що службові особи органів прокуратури не є службовими особами органів державної влади, суд виходить з того, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Системний аналіз положень ст. 131-1 Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» надає підстав прийти до висновку, що прокуратура є єдиною системою органів державної влади, які здійснюють підтримання державного обвинувачення в судах, представництво інтересів громадянина або держави в суді, нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Крім цього, відповідно до п. 4 розділу ХІІІ Переходні положення Закону України «Про прокуратуру» органами прокуратири здійснюється досудове розслідування до початку діяльності Державного бюро розслідувань. Отже, доводи відповідача - Державної казначейської служби України, про те що органи прокуратури не є органами державної влади, є безпідставними та не приймаються судом до уваги. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до приписів статей 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, бездіяльністю службових осіб органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо розмірів моральної шкоди, які містяться в наданих відповідачем розрахунку та висновку спеціаліста то суд зазначає, що вони не відповідають вимогам розумності та справедливості. Крім цього, зазначені розрахунок та висновок спеціаліста не містять посилань на діючи методики оцінки розміру компенсації моральних страждань, зокрема й ті, що містяться в реєстрі методик проведення судових експертиз, який ведеться Мінюстом України на виконання приписів Наказу Мінюста від 02.10.2008 року №1666/5 «Про затвердження порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз». Тому суд не приймає до уваги обгрунтування розмірів відшкодування моральної шкоди, наданні позивачем. Як вже зазначав суд, неправомірні рішення та бездіяльність службових осіб прокуратури Харківської області завдали моральних страждань позивачу, які виразилися в обуренні позивача, зміні її нормального життєвого ритму та вимагали від нєї зусіль щодо відновлення своїх прав. Проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) [PERSON] до суду не надано, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок незаконних рішень та бездіяльності відповідача, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума 5 000 гривен є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial