Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач взернувся в суд із позовом, в якому зазанчив, що він перебуває у шлюбі із [PERSON] та допомагає у здійснені нею господарської діяльності, яку остання проводить за адресою: [ADDRESS] . Частина відповідного будинку належить [PERSON] на праві приватної власності, використовується як нежитлове приміщення - склад для зберігання та реалізації продуктів харчування. У зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності виникає необхідність регулярного під`їзду автомобілем до складу для доставки товару або вивезення його на реалізацію. У липні 2018 року до зовнішньої стіни частини будинку [ADDRESS] було улаштовано монолітний фундамент розмірами 2,0 м. на 4,0 м., шириною 0,25 м. За результатами проведеної в липні 2018 року Управлінням державного архітектурного управління Житомирської міської ради перевірки відносно власника квартири [ADDRESS] - відповідача [PERSON] , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП, накладено штраф у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Відповідачу надано припис про зупинення будівельних робіт та усунення виявлених порушень містобудівного законодавства. Позивач також звказує на винесення припису з вимогою усунути порушення вимог земельного законодавства, прийнятого ГУ Держгеокадастру в Житомирській області відносно [PERSON] - племінниці власника частини будинку. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог Управління державного архітектурного управління щодо усунення виявлених порушень Житомирська міська рада як власник незаконно зайнятої земельної ділянки звернулась до суду із позовом про знесення самовільно зайнятої ділянки. Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.08.2020 року ухвалено відмовити у задоволенні позову. В мотивування рішення зазначено, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження порушення прав Житомирської міської ради, крім того, до участі у справі не було залучено власника житлового будинку. Позивач посилається на порушення його прав, пов`язаних із використанням земельної ділянки, та, вказуючи на положення ст. 376 ЦК України, яка визначає правові наслідки здійснення самочинного будівництва, просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 0.008 га. за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення за власний рахунок прибудови. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що рішенням Житомирської міської ради від 20.06.2019 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки площею 0,01 га, яа розташована в [ADDRESS] . На думку відповідача, стороною позивача не надано достатніх доказів на підтвердження порушення його прав внаслідок зведення прибудови до будинку, а тому позов не підлягає до задоволення. У поданій відповіді на відзив позивач просить звернути увагу, що постановою Житомирського апеляційного суду у задоволенні позову Житомирської міської ради відмовлено внаслідок пред`явлен вимог не до тієї особи. Крім того, сам факт надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не свідчить про гарантоване подальше набуття прав на земельну ділянку, відносно якої такий проект складено. Сторона додатково посилається на положення ст. 91 ЗК України, згідно якої власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. та просить задовольнити позов. У наданих поясненнях третьої особи [PERSON] щодо позову, а також щодо відзиву на позов, відповідний учасник просить задовольнити позов. Житомирською міською радою надано пояснення на позов, на відзив на позов, в яких підтверджено обставини притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності внаслідок самочинного будівництва. Також зазначено, що при вирішенні питання юридичної долі самочинно зведених на чужій земельній ділянці об`єктів правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. В судовому засіданні позивач, представник Житомирської міської ради просили задовольнити позов з вищевикладених підстав. Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позову. зазначив на відсутності доказі, які стверджують про порушення прав позивача. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є власником нежитлового приміщення, магазину-складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована як фізична особа-підприємець за видом економічної діяльності - оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, здійснює господарську діяльність за місцем розташування магазину-складу. Позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Відповідачу [PERSON] належить 9/200 частин у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . В період 2018 року відповідачем здійснено самочинну прибудову до зовнішньої стіни будинку у вигляді бетонного фундаменту орієнтовними розмірами 2,0 м. на 4,0 м. шириною 0,25 м. Стіна будинку, до якої здійснено прибудову, звернута до дороги, що використовується для проїзду автомобілями до магазину-складу, в тому числі позивачем. Вказані обставини не заперечуються учасниками. За наслідком виявлення самочинних будівельних робіт відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення від 12.07.2018 року, винесено припис № 40/18 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, постановою від 17.07.2018 року особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Суд погоджується із доводами позивача з приводу того, що виконання будівельних робіт за місцем розташування земельної ділянки, яка безпосередньо направлена до об`єкту нерухомого майна, що використовується дружиною позивача у господарській діяльності, може мати вплив на обсяг та свободу реалізації прав власника майно та користувача земельної ділянки. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.1, п. «а» ч.4 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю... До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). У відповідності до ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. В частині першій статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги» зазначено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Положеннями ч.1 ст. 19 даного Закону визначено, що основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів. В судовому засіданні учасники визнали спірну земельну ділянку проїздом. При цьому, технічна документація, зокрема витяг з генерального плану міста з відомостями щодо розташування проїздів, їх встановленої ширини, дорожньої інфраструктуру - суду не надано. Оскільки клопотання про намір надати зазначені докази представником Житомирської міської ради заявлене на стадії дослідження письмових доказів, судом відмовлено у наданні додаткового часу з врахуванням вимог ст. 83 ЦПК України - яка врегульовує стадію надання доказів, а також ч.1 ст. 12 ЦПК України, згідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 N 44, у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). У відповідності до вказаних норм при проектуванні проїздів і пішохідних шляхів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями, і доступ пожежників з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що перебування самовільно збідованої споруди на частині проїзду, сформованого відповідно до правил планування і забудови міських поселень, є безумною підставою знесення таких споруд внаслідок суттєвого впливу на права та охоронювані законом інтереси, що полягають у безпеці життю та здоров`ю. У виниклому спорі судом не отримано відомостей про чіткі межі ділянки дороги саме як проїзду, його ширини, про наявність іншої інфраструктури, що гарантує безпеку не лише руху транспортному засобу, але й іншим учасникам дорожнього руху - пішоходам, а також забезпечує відсутність шкідливого впливу на конструкції будинків і споруд з метою недопущення їх руйнування. Не надано достатніх доказів на підтвердження неможливості використання ділянки дороги як проїзду також для транспортних засобів позивача. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] зверталась до Житомирської міської ради з питанням зміни організації дорожнього руху на вищевказаній ділянці дороги. Комісією Управління транспорту і зв`язку міської ради організацію руху на ділянці дороги залишено без змін. З оглянутих в судовому засіданні фотокарток (а.с.27) слідує, що на ділянці дороги, в тому числі, розташоване дерево, організацію руху не забезпечено, будь-які дорожні знаки відсутні. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. У відповідності до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Слід зазначити, що рішенням Житомирської міської ради від 20.06.2019 року відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, площею 0,01 га. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з. ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. На час розгляду справи суд виходить з того, що рішенням Житомирської міської ради від 20.06.2019 року дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою відповідачу надано, мотивована відмова, зокрема внаслідок невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населеного пункту та іншої містобудівної документації, не складено. Велика Палата Верховного Суду по справі № 688/2908/16-ц зробила такі висновки: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому». Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що «відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної». Аналіз положень ст. 376 ЦК України, ст. 152 ЗК України дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. На думку суду, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав у зв`язку з даним самочинним будівництвом на рівні, що може вважатись істотним та бути достатнім і пропорційним для пред`явлення вимог про знесення самочинно зведеної споруди. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed