Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 576961,95 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем [PERSON] договором позики від 09 жовтня 2015 року він надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01 грудня 2015 року. На підтвердження факту отримання від позивача коштів відповідач також написав розписку, в якій зобовязався повернути отримані грошові кошти до 01 грудня 2015 року. Натомість, по даний час грошові кошти відповідач не повернув, на прохання про добровільне повернення боргу не реагує. Також вказав, що згідно договору, у разі порушення позичальником строку повернення отриманих в позику грошових коштів, він оплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України від суми неповерненого боргу за кожний день прострочення, а також 25% річних за весь час прострочення. У звязку із невиконанням зобовязань відповідач має заборгованість у розмірі 576961,95 гривень, з яких: сума основного боргу становить 15000 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 387613,27 гривень 25% річних становить 97168,08 гривень, пеня 56907,8 гривень та інфляція 35272, 8 гривень. З цих підстав просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засіданні не зявився, однак його представник за довіреністю [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.Також, просить долучити оригінали договору позики та розписки від 09 жовтня 2015 року . Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: 09 жовтня 2015 року між [PERSON] позикодавцем та [PERSON] позичальником укладено договір позики, згідно п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику в позику грошові кошти в сумі 15000 доларів США, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк. У пунктах 2.1. вказаного договору сторони погодили, що факт передачі грошових коштів готівкою із рук позикодавця в руки позичальнику підтверджується підписами сторін на цьому договорі та розпискою позичальника, яка є невідємною частиною договору. Відповідно до п. 2.2. договору отримані в позику грошові кошти позичальник зобовязався повернути не пізніше 01 грудня 2015 року. Розпискою від 09 жовтня 2015 року стверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] в позику 15000 доларів США, які зобовязався повернути до 01 грудня 2015 року. На виконання умов договору, позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що стверджується проставленим підписом відповідача [PERSON] на договорі позики та письмовою розпискою від 09 жовтня 2015 року. Проте, відповідач не виконав умов договору позики та не повернув кошти у зазначений термін. Окрім цього, у п. 3.2. укладеного договору позики сторони погодили, що у разі порушення позичальником строку повернення отриманих в позику грошових коштів, позичальник оплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповерненого боргу за кожний день прострочення, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 25% річних за весь час прострочення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6063цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Вимогами ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день розгляду справи грошові кошти відповідачем не повернено. Згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 10 жовтня 2016 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 09 жовтня 2015 року становить 576961,95 гривень, з яких: сума основного боргу 15000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 387613,27 гривень; 25% річних за весь час прострочення зобовязання становить 97168,08 гривень; пеня 56907,8 гривень та розмір інфляції 35272,8 гривень. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведені вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із відповідача в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 576961,95 гривень. Також, згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved