Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, посилаючись на те, що у наслідок фактичного розірвання шлюбних стосунків, подружжя не підтримує відносини, проживає окремо та не веде спільного господарства. Дитина проживає з матірю. Спору з приводу місця проживання дитини, а також майнового спору між сторонами не існує. Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 05.04.2018 року. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач в підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пояснивши, що сторони біля року сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. На збереження шлюбу не згодні. Дитина за узгодженням сторін проживає з матерію. Позивач, як батько намагається допомагати в утримання дитини, однак не має стабільного заробітку. З дитиною спілкується систематично, приймає участь у вихованні. Відповідач підтвердила зазначені позивачем обставини. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Обидві сторони запевнили суд, що примиренні між ними неможливе. За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засіданні, що відповідає положенням статті 200 ЦПК України. Матеріали справи є повними і достатніми для її розгляду. Судом встановлено, що шлюб між громадянами України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 11 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за відповідним актовим записом № 794. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. 01 березня 2011 року у подружжя народилася дитина [PERSON]. Народження дитини зареєстроване 17 березня 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 477 (свідоцтво про народження І-ЖД № 259280). На час розгляду справи дитина проживає з матірю. Спору з цього приводу між батьками не існує. Біля року подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. В силу статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved