Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-4» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-4» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 141486,05 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 8998,10 гривень, суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він з 18.08.2017 року працював у ТОВ «Інтеграл-4» та обіймав посаду головного інженера. Відповідно до п.1 наказу №54-к від 29.07.2019 року позивача було звільнено з посади за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати за період з квітня по липень 2019 року в сумі 141486,05 гривень. При зверненні до відповідача за розрахунком із заборгованості по заробітній платі, ним було отримано відповідь, що через відсутність грошових коштів немає можливості розрахуватися з ним по заборгованості. Таким чином, при звільненні з посади технічного директора у ТОВ «Інтеграл-4» з позивачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є порушенням Конституції України, КЗпП України. Зазначення обставини щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені позивачу в обов`язковому порядку. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 8998,10 гривень з розрахунку: (19345,99 грн. + 19345,99 грн.) / 43 робочих днів (кількість робочих днів у травні - червні 2019 року) = 899,81 грн. - середньоденний заробіток. 899,81 грн. х 10 днів = 8998,10 грн. У зв`язку з значною затримкою заробітної плати позивач відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, одязі, позичати гроші. Незаконними діями керівництва ТОВ «Інтеграл-4» позивачу було нанесено моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 гривень. Ухвалою суду від 14.08.2019 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення судом не заперечував. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, не подав відзив на позов, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду, а також відстеження поштових відправлень. Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 130 ЦПК України. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.08.2017 року працював у ТОВ «Інтеграл-4» та обіймав посаду головного інженера. Відповідно до п.1 наказу №54-к від 29.07.2019 року позивача було звільнено з посади за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.5-9 - трудова книжка, а.с.13 - наказ). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом Законів про працю України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 29.07.2019 року в сумі 141486,05 гривень. Судом встановлено, що до суду звернувся звільнений підприємством позивач з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, право на яке передбачене ч.1 ст.117 КЗпП України, в зв`язку з порушенням його права на отримання сум, належних працівникові при звільненні, передбаченого ч.1 ст.116 КЗпП України, в день його звільнення 29.07.2019 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку. Так, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 8998,10 гривень з розрахунку: (19345,99 грн. + 19345,99 грн.) / 43 робочих днів (кількість робочих днів у травні - червні 2019 року) = 899,81 грн. - середньоденний заробіток. 899,81 грн. х 10 днів = 8998,10 грн. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, зокрема і те, що відповідач не спростував доводи позивача, суд приходить до висновку про задоволення в цій частині позовних вимог[PERSON] та стягнення з відповідача на його користь належних працівникові при звільненні сум, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 141486,05 гривень та 8998,10 гривень за період затримки з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 237-1 КЗпП України, на яку посилається позивач, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. На обґрунтування вимог про відшкодування 5000 гривень моральної шкоди позивач зазначив, що порушення його прав призвели до моральних та фізичних страждань, приниження честі, гідності, втрати, у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів, родичів. Разом із тим, позивачем не надано доказів та не доведено вказаних ним фактів, а сааме: наявності моральних страждань, погіршення його фізичного стану здоров`я, що пов`язано з моральними стражданнями, не доведено, що моральні страждання спричинені внаслідок порушення його трудових прав. Виходячи із цього, суд вважає, що у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають до задоволення пропорційно задоволених вимог. Виходячи з того, що позов задоволено частково: майнові вимоги задоволено, а у стягненні моральної шкоди відмовлено, та позивача звільнено від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1504,84 гривень. Суд також зазначає, що окрім вимог, за які позивач звільнений від сплати судового збору, [PERSON] необхідно було сплатити судовий збір в сумі 768,40 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, які підлягають стягненню з нього на користь держави, враховуючи положення ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial