Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2015 року звернулася до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка») про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в сумі, з урахуванням уточнень, 70012 грн. 74 коп. та нарахованої, але не виплаченої компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 1063 грн. 14 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перебувала в трудових відносинах с підприємством з 02.04.1979 р. по 12.04.2011 р. На час звільнення за ст. 36 п.1 КЗпП України, відповідач не виплатив суму компенсації за затримку виплати заробітної плати за довідкою № 014-727 від 13.05.2014 р.( з урахуванням прибуткового податку ). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - позовні вимоги визнала частково, стверджуючи, що позивачка всю заборгованість по заробітній платі отримала, компенсація за порушення строків виплати складає ( після утримання податку ) -903 грн. 41 коп., сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні станом на 31.12.2015 р. становить (після утримання податків) -16791 грн. 72 коп. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивачка [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» з 02.04.1979 р. та звільнена 12.04.2011 р. за згодою сторін згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення, позивачеві не виплачена компенсація в сумі 497 грн. 77 коп. ( до виплати 422 грн. 85 коп.) за 2010-2011 р., а також за лютий 2012 р. 565 грн. 37 коп. ( до виплати 480 грн. 56 коп.) за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки підприємства від 13.05.2014 р. № 014-730 середньоденний розмір заробітної плати [PERSON] на момент її звільнення ( 12.04.201 р.) становить 56 грн. 19коп. При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені [PERSON] на підставі ст.117 КЗпП України суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2011р.-2016 р. З 13.04.2011 р. по 31.12.2011 р. число робочих днів становить 182, у 2012 році - 251 день, у 2013 році - 251 день, у 2014 році -251 день, у 2015 р. -250, з 01.01.2016 р. по 30.03.2016 р. ( день ухвалення рішення)-61 день. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 70012,74 грн. 6577 грн. 23 коп.(56,19 грн. х 1246 робочих днів = 70012,74 грн.) . При цьому зазначена сума, як і розмір компенсації , встановлено без утримання податку і інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved