Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 3 по вул. Студинського, 9 у м. Тернополі шляхом виселення відповідача з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. Обгрунтовувала позов тим, що відповідач, який є її внуком, більше двох років назад завів собаку, за якою не доглядає, внаслідок чого житло приведене в антисанітарний стан. Позивач має алергічні захворювання, збудником яких є епідерміс собаки, тому позивач не може проживати в таких умовах. Крім цього, відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, руйнує, псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у позовній заяві обставин та просили задовольнити. Вказали, що відповідач систематично порушує правила співжиття, з приводу чого є висновок поліції, завів собаку без дозволу позивача як власника житла, собака знищила помешкання, у квартирі стоїть стійкий неприємний запах, скупчується шерсть. Відповідно до медичних висновків позивачу рекомендовано уникати контакту з собакою. Відповідач свариться з позивачем, псує майно у квартирі, зокрема під час конфлікту гримнув дверима так, що обсипалась штукатурка. Без згоди позивача сприяв проникненню у квартиру невідомих осіб, які зробили ремонт у кімнаті, яку займає відповідач, без відому позивача. Відповідач та його представник позову не визнали. Вказали, що доводи позивача про те, що у квартирі стійкий неприємний запах та шерсть собаки, не обгрунтовані ніякими доказами, також відсутні докази того, що шерсть собаки є єдиною причиною алергічних захворювань позивача. Не заперечили, що собака частково пошкодила ремонт у квартирі, але відповідач такий ремонт зробив за власний рахунок, а позивач з приводу цього звернулась до поліції, що свідчить про те, що вона сама не хоче усувати пошкоджень у квартирі. За таких обставин вважають, що відсутні визначені законом підстави виселення відповідача зі спірного житла. Матеріали справи не містять доказів про порушення відповідачем правил співжиття. Відповідач [PERSON], будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, вказав, що у квартирі дійсно є незначний запах та незначна кількість шерсті собаки. Коли собака підростала, то дійсно пошкодила міжкімнатні двері та шпалери. Останнім часом суттєвої шкоди у квартирі тварина не спричиняє. Не заперечив, що бували випадки сварок між ним та позивачем, але він не вживає стосовно неї ненормативної лексики, та намагається поводитись стримано. Дійсно був випадок, що він гримнув дверима, але це не свідчить про псування ним майна у квартирі. Більше того, він провів ремонт у кімнаті, яку займає. Зокрема, був постелений ламінат і поклеєні шпалери. Ремонт він провів без відому позивача, щоб не провокувати зайвих конфліктів. Хоча раніше позивач сама неодноразово мала з ним розмову про необхідність ремонту. Судом досліджено надані сторонами докази: Як слідує з договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 1990 року та реєстраційного посвідчення, виданого 21 січня 1991 року, виданого Тернопільським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 7, 8). Відповідно до довідки № 1475 від 26 червня 2015 року, виданої ПМП «Вал», з 28 липня 1998 року у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с. 9). Як слідує з консультативного висновку спеціаліста від 14 лютого 2014 року, [PERSON] діагностовано алергічний риніт та алергічний бронхіт, спричинені алергенами інгаляційної групи (побутовий пил та епідерміс собаки), рекомендовано уникати контакту з причинними алергенами та медикаментозне лікування (а.с. 10). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 14 серпня 2015 року [PERSON] діагностовано хронічний алергічний бронхіт, алергічний риніт, алергічний конюнктивіт. Атопія до алергенів інгаляційної групи (побутовий пил) та епідермальних алергенів (епідерміс пса), рекомендовано медикаментозне лікування (а.с. 11). З виписки з медичної карти [PERSON]Є, слідує, що з 24 травня 2016 року по 03 червня 2016 року [PERSON] перебувала на денному стаціонарі з приводу поширеного дерматиту з явищами екзематизації. Рекомендовано уникати контакту з собакою. З акту від 06 жовтня 2015 року, підписаного мешканцями будинку № 9 по вул. Студинського в м. Тернополі та сусідніх будинків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], слідує, що вони потерпають від систематичного порушення правил співжиття [PERSON], який завів собаку, що постійно гавкає, і цей гавкіт доноситься до усіх помешкань будинку, а продукти її життєдіяльності залишаються в місцях загального користування, що спричиняє неприємний запах і робить неможливим проживання з [PERSON] в одному будинку (а.с. 12). Зазначений акт не є належним і допустимим доказом, оскільки справжності підпису осіб, які його складали, ніким не засвідчено, їх особи не встановлено. З квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: вул. Студинського, 9/3 за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року встановлено, що [PERSON] здійснювала оплату цих послуг у вказаний період (а.с. 13 - 24). 14 січня 2015 року батько відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до відділу поліції з заявою про вжиття заходів щодо [PERSON] з приводу вчинення ним конфліктів, скандалів, морального і психологічного тиску на членів сімя та псування нерухомого майна в квартирі (а.с. 45). З висновку про результати розгляду даного звернення, затвердженого начальником Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області 21 січня 2016 року, встановлено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування немає, грубого порушення громадського порядку не було. Відтак перевірку закінчено, з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру та винесено протокол офіційного попередження про недопущення насильства в сімї. Відповідно до акту комісії в складі працівників ПМП «Вал» та ГТОВ «Мрія» від 02 березня 2016 року ними, в присутності свідків, проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що в одній із кімнат проживає внук власниці [PERSON] разом із собакою. В даній кімнаті на стінах обдерті шпалери, обдерті двері в кімнату та потертий частково паркет на підлозі (а.с. 46). Аналогічні пошкодження у квартирі зафіксовані й на відеодиску, який переглянутий у судовому засіданні в присутності сторін та їх представників. 02 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до відділу поліції з заявою з приводу проведення ремонту в її квартирі невідомими особами без її відому і дозволу (а.с. 62). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені ними доводи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги не є підставними та до задоволення не підлягають, оскільки: Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Зазначена стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: 1) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; 2) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень тощо; 3) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження. Судом установлено і не заперечувалось сторонами, що відповідач [PERSON] з грудня 2013 року утримує у квартирі собаку, і що дійсно собака пошкодила міжкімнатні двері, шпалери та паркет. З переглянутого в судовому засіданні в присутності сторін та їх представників відеодиску судом установлено, що у квартирі в кімнаті відповідача мали місце пошкодження стін та підлоги, на підлозі були сліди екскрементів тварини Сторони визнали, що відеозйомка була проведена 07 жовтня 2015 року. В акті комісії в складі працівників ПМП «Вал» та ГТОВ «Мрія» від 02 березня 2016 року встановлено, що в кімнаті [PERSON] на стінах обдерті шпалери, обдерті двері в кімнату та потертий частково паркет на підлозі. На даний час пошкодження стін та підлоги усунені, відповідач [PERSON] власними силами здійснив ремонт у своїй кімнаті. Зазначеного факту позивач не заперечила, однак вважає такий ремонт неналежним, оскільки він проведений без її відому та згоди та без застосування спеціальних санітарно-технічних засобів. Як уже зазначалося, акт від 06 жовтня 2015 року, підписаний мешканцями будинку № 9 по вул. Студинського в м. Тернополі та сусідніх будинків про систематичне порушення правил співжиття [PERSON], який завів собаку, що спричиняє неприємний запах і робить неможливим проживання з [PERSON] в одному будинку, не є належним і допустимим доказом у справі. 20 січня 2016 року органом поліції щодо [PERSON] винесено протокол офіційного попередження про недопущення насильства в сімї. Однак, судом не встановлено систематичного характеру порушення відповідачем правил співжиття, оскільки цей протокол винесений за фактом одного звернення [PERSON] від 14 січня 2015 року. Факт систематичного руйнування чи псування житлового приміщення у судовому засіданні свого підтвердження також не знайшов. Пошкодження, які заподіяні собакою, відповідачем усунені. За твердженнями позивача та її представника, майно у квартирі знищує собака. Щодо псування майна у квартирі самим відповідачем стороною позивача зазначено, що був випадок, що відповідач сильно гримнув дверима, внаслідок чого обсипалась штукатурка. Доводи представника позивача про те, що покази відповідача як свідка, дані ним у судовому засіданні стосовно цього випадку, не співпадають з тими показами, які він давав працівнику поліції, які знаходяться у висновку за результатами розгляду звернення [PERSON] від 14 січня 2015 року, не мають правового значення для вирішення спору між сторонами, оскільки в судовому засіданні перед допитом відповідача як свідка судом попереджено його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Пояснення ж [PERSON], які містяться у вказаному висновку, не є показаннями свідка, під час відібрання зазначених пояснень про кримінальну відповідальність його попереджено не було. Цей випадок судом не може бути розцінений як систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Також, суд не може розцінювати утримання відповідачем [PERSON] однієї собаки як використання житлового приміщення не за призначенням. Позивачем не надано доказів про те, що вона потерпає від нестерпного запаху, спровокованого утриманням у квартирі собаки. Відповідач визнав, що у квартирі дійсно є незначний запах та незначна кількість шерсті собаки. Зважаючи на наявність у позивача алергічних захворювань, спричинених, у тому числі, епідермальними алергенами, позивач вправі звертатись з вимогами про захист її порушених прав, не повязаних із позбавленням відповідача права на житло. Позивач є власником квартири [ADDRESS] і має право відповідно до закону вимагати усунення порушень щодо захисту її права, однак у даному спорі до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню положення житлового законодавства України. Виселення особи з житлового приміщення допускається лише з підстав, установлених законом. (стаття 109 Житлового кодексу України) Згідно зі ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Підстави виселення чітко визначені статтею 116 Житлового кодексу України. Під час розгляду справи судом не здобуто достатніх доказів про те, що відповідач [PERSON] систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним у одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У висновках, викладених постанові від 13 листопада 2013 року, ухваленій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України у справі № 6-115цс13 Верховним Судом України зазначено, що суд повинен надавати адекватне обґрунтування для відхилення аргументів сторін стосовно застосування відповідного законодавства та оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого закону. За таких обставин суд вважає, що вимоги статей 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України щодо захисту права власності позивача на належну їй квартиру повинні застосовуватись в контексті вимог житлового законодавства України, зокрема ст. 109, 116, 157 Житлового кодексу України, які регламентують порядок виселення особи з житлового приміщення, яке допускається лише з підстав, установлених законом. В принцип непорушності права власності, проголошений у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даних правовідносинах повинен застосовуватись у контексті права на повагу до житла, закріпленому у ст. 8 Конвенції. Щодо інших аргументів позивача та її представника, на які вони посилались як на підстави виселення відповідача з квартири, то вони також свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Так, твердження про те, що відповідач ображає позивача словесно, не підтверджені наявними у справі доказами. Зокрема, не доведено, що має місце такий характер словесних образ відповідачем позивача, які можна вважати систематичним порушенням правил співжиття, що унеможливлює їх проживання в одній квартирі. Несплата відповідачем комунальних послуг не є підставою виселення з житлового приміщення. За вказаних обставин судом не встановлено наявності установлених законом підстав, за яких можливе примусове виселення особи з житлового приміщення. При цьому позивач не позбавлена права звернення до суду з приводу захисту її права власності, яке вона вважає порушеним, з вимогами, які не повязані з позбавленням відповідача права на житло. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 109, 116, 157 Житлового кодексу України, ст. 47 Конституції України,

Outcome: dismissed