Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачами, [PERSON], [PERSON], пред'явлений позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого позивачами заявлено позовні вимоги: виселити [PERSON] та членів його сім'ї з житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], в місті Семенівка Чернігівської області; зобов'язати відповідача відшкодувати їм судові витрати у справі та сплатити заборгованість за комунальні послуги станом на момент виселення з житлового будинку; стягнути [PERSON] орендну плату та неустойку за час прострочення повернення майна у сумі 7326 (сім тисяч триста двадцять шість) гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що позивачеві [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS], в місті Семенівка Чернігівської області. У серпні 2014 року відповідачеві [PERSON] на його прохання було дозволено вселитися з сім'єю у складі чотирьох осіб у згаданий житловий будинок з присадибною ділянкою та спорудами строком на один рік, тобто до 01 вересня 2015 року. Про це складено договір оренди будинку № 1 від 01 серпня 2014 року. Відповідно розділу 2 договору орендар [PERSON] мав своєчасно оплачувати рахунки за комунальні послуги, тримати приміщення та територію в порядку та повернути будинок і майно при закінченні строку оренди повністю та у стані, що не гірший, чим при вселенні. Орендна плата не передбачалася. Однак попередньо, на підставі усної домовленості, орендар зобов'язався в рахунок орендної плати проводити поточні ремонтні роботи (зробити паркан навколо городу, підтримувати будинок та присадибну територію у належному стані тощо), які перед їхнім виконанням відповідно договору мали бути обов'язково узгоджені з орендодавцем згідно чинного законодавства. Під час проживання орендар [PERSON] жодних узгоджень на проведення їм будь-яких ремонтних чи інших робіт, що стосуються будинку, не проводив і перелік робіт йому не погоджувався, договори підряду з [PERSON] не укладалися, акти виконаних ним робіт з підтверджуючими документами про здійснені витрати не отримувалися. Крім того, до будинку нікого не пускалося й чи виконувались якісь роботи взагалі не відомо. Отже, за весь строк дії договору орендна плата у будь-якому вигляді не надходила орендодавцю жодного разу. Більш того, орендарем були нанесені орендодавцеві збитки. Так, при обстеженні присадибної ділянки з'ясовано, що паркан навколо городу орендар розпиляв на дрова та використав для опалення будинку. Ним було спалено наявні на момент його вселення дрова в дровнику. Згоди на це також йому не надавалося. Нового паркану замість спаленого не зроблено. Речі, що не надавалися орендарю в користування, було складено в комору у будинку та запропоновано орендареві залишити на зберігання на що він погодився, але згадані речі кудись зникли. За словами орендаря він самовільно, без погодження, виніс їх у підсобне приміщення (сарай), де умови зберігання для них відсутні, наявність усіх речей на цей час установити не можливо, опис винесеного майна орендарем не складався. [PERSON] також було запропоновано в усній формі замінити дві прожилини вартістю по 15 гривень на палісаднику та прибити штахетини, що повідпадали, щоб не переробляти весь палісадник. На це орендар заявив, що він нічого робити не буде. Такі діяння призводять до псування майна у зв'язку з не підтриманням його у належному стані, що є однією з умов розірвання договору та негайного виселення орендаря з будинку. Після закінчення строку дії договору оренди № 1 з 01 вересня 2015 року орендареві було запропоновано укласти новий договір оренди житла на дещо нових умовах: передбачалася щомісячна орендна плата у грошовому еквіваленті. Строк дії нового договору також був запропонований в один рік. Орендар відмовився підписувати новий договір, заявивши, що він буде жити як жив і скільки заманеться. Орендареві було запропоновано винайняти інше житло та звільнити приміщення. Орендар виселятися відмовився й продовжує безоплатно незаконно проживати у будинку, не допускаючи до помешкання ні позивача [PERSON] як власника будинку, ні його сестру, позивача [PERSON], яка у цьому будинку зареєстрована. У зв'язку з не подовженням строку дії договору № 1 та не укладанням нового договору на адресу фактичного місця проживання відповідача ([ADDRESS], м. Семенівка Чернігівської області), листом з повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено вимогу щодо виселення його до 01 листопада 2015 року з будинку та погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які спожиті орендарем за період проживання у будинку до моменту виселення, на що орендар, мабуть з метою залякування, роздрукував відповідні статті з законодавства щодо відповідальності за вторгнення у чуже житлове приміщення й надав для ознайомлення. Зважаючи на наведене, дії відповідача із самовільного зайняття житлового будинку порушують права позивача [PERSON] як власника на самостійне володіння, користування та розпорядження цим будинком. З цього приводу у жовтні 2015 року сторона позивачів зверталася до Семенівського РВМ УМВС України в Чернігівській області. За результатами розгляду заяви листом за підписом начальника районного відділу міліції запропоновано вирішити питання стосовно примусового виселення орендаря та його сім'ї з орендованого приміщення в судовому порядку. Відповідно до законодавства наймач зобов'язаний повернути об'єкт оренди в семиденний строк від дня висування вимоги орендодавцем. Наслідком невиконання цього зобов'язання є застосування до наймача встановленої законодавством майнової відповідальності у виді неустойки. Її розмір дорівнює подвійній платі за користування приміщенням за весь період прострочення. Оскільки договором оренди № 1 між сторонами не передбачалася конкретна сума щомісячної орендної плати, необхідно звернутися до офіційно встановлених розмірів орендної плати у Семенівському районі Чернігівської області, який згідно рішення Семенівської міської ради від 26 серпня 2013 року має становити не менше ніж 3 гривні 70 копійок за 1 квадратний метр загальної площі нерухомого майна фізичних осіб. Здаване в оренду приміщення вказаного вище будинку за даними технічної документації на будівлю має площу 132 квадратних метри (11 м х 12 м). На момент подання позову відповідачем прострочено повернення майна на п'ять місяців, а тому сума орендної плати становить: 3.7 грн х 132 м кв = 488.4 грн. х 5 міс. = 2442.0 грн. Відповідно, сума неустойки становить: 2442.0 грн х 2 = 4884.0 грн. Орендар має сплатити за проживання з 01 вересня 2015 року разом з неустойкою 7326 гривень. Згідно із законодавством у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] та члени його сім'ї у зазначеному будинку не зареєстровані, власним житлом забезпечені, адже мають у м. Чернігові нерухомість. Надалі будинок за наведеною вище адресою планується власником будинку використовувати для проживання членів його родини у зв'язку із сімейними обставинами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив про те, що аніяких договорів оренди з відповідачем [PERSON] він не підписував. У договорі оренди № 1 від 01 серпня 2014 року від його імені ставила підпис позивач [PERSON], яка не мала довіреності, але він проти цього на цей час не заперечує. Житло відповідачеві [PERSON] він надавав для проживання строком на 1 рік до 01 вересня 2015 року на підставі усної домовленості за умови підтримання будинку у належному стані. Проведення непотрібних робіт, які начебто зробив відповідач [PERSON], він не замовляв і їх обсяг з ним не узгоджувався. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила про те, що вона при поселенні відповідача [PERSON] та членів його сім'ї діяла з усного дозволу позивача [PERSON]. Такий документ як договір оренди № 1 від 01 серпня 2014 року слід розцінювати переважно як акт приймання-передачі відповідачеві [PERSON] майна. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що він проживає у будинку позивача [PERSON] разом з дружиною [PERSON] й доньками [PERSON] та [PERSON] на тих умовах, що він проводитиме там ремонт. Він вважав, що домовленість про проживання була мінімум на 4 роки. Ним з сім'єю у будинку зроблено багато роботи. Він на праві власності має інше житло у місті Чернігові для забезпечення потреб сім'ї, але туди поки що не може переїхати, оскільки домовився про здачу його в найм. Співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона як дружина відповідача [PERSON] поведінку позивача [PERSON] із приводу примушування до певної роботи в будинку вважає незаконною. Співвідповідач малолітня [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона удвох з сестрою [PERSON] на прохання батьків одного разу ходили відносити документи позивачеві [PERSON], але та повелася не чемно. Вона з сім'єю допомагала прибирати у будинку, де мешкає разом з батьками. Співвідповідач малолітня [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона дуже була перелякана, коли з сестрою [PERSON] якось віднесла документи [PERSON]. Представник відповідача, адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що він вважає, що договір оренди № 1 від 01 серпня 2014 року зараз в силу вимог законодавства є чинним, адже подальший договір між сторонами є не укладеним. Заборгованості щодо оплати комунальних послуг не існує, позаяк його довіритель [PERSON] її погасив у межах строків оплати послуг повністю. Орендна плата сторонами при вселенні у житло не обумовлювалася, неустойка є неправомірною, а тому немає аніяких підстав для задоволення позову. Представник органу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - органу опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні пояснила про те, що спір між сторонами слід вирішити на розсуд суду з урахуванням інтересів дітей. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі з'ясовано, що позивач [PERSON] за правовстановлюючим документом, дублікатом договору дарування від 13 серпня 2004 року, в цілому набув право приватної власності на житловий будинок з господарськими й побутовими будівлями та надвірними спорудами, які розташовані під погосподарським номером [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області, котре виникло з моменту його реєстрації 16 серпня 2004 року в комунальному підприємстві «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації». У зазначеному вище будинку з 29 вересня 2015 року також зареєстроване постійне місце проживання позивача [PERSON]. З 01 серпня 2014 року строком не менш ніж на 01 рік, а саме до 01 вересня 2015 року, на підставі усної домовленості з позивачем [PERSON] у вказаний будинок уселився відповідач [PERSON] разом з членами його сім'ї, зокрема дружиною [PERSON] й малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на умовах догляду за будинком і за відсутності необхідності сплати грошової компенсації за проживання. 27 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] одержав від сторони позивачів вимогу про виселення зі згаданого будинку в строк до 01 листопада 2015 року, однак до цього часу разом з переліченими вище членами сім'ї з будинку не виселився. Місце проживання відповідача [PERSON] та членів його сім'ї в будинку [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області не зареєстроване й [PERSON] має у володінні інше житло для забезпечення потреб сім'ї у іншому населеному пункті. Указані обставини підтверджуються: даними позовної заяви, які наведені вище (а.с. 2-8); даними копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складеного комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо будинку [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області (а.с. 9); даними копії паспорта [PERSON] із відомостями про зареєстроване місце проживання в будинку номер [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області (а.с. 11); даними наведеного вище пояснення у судовому засіданні позивача [PERSON], яким зауважено про обставини вселення [PERSON] у його будинок та про не підписування ним договорів; даними вказаного вище пояснення позивача [PERSON], згідно якого договір оренди № 1 від 01 серпня 2014 року слід розцінювати переважно як акт приймання-передачі відповідачеві [PERSON] майна; даними копії претензії - вимоги по необхідність виселення з будинку [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області, яка вручена відповідачеві [PERSON] 27 жовтня 2015 року (а. с. 14, в тому числі на звороті). Установлюючи такі обставини, суд відкидає наведені вище пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки ними у судовому засіданні не заперечувалося, що підписів власника будинку [PERSON] у договорах оренди житла немає. Виходячи з таких наведених обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають у [INFO], не є орендарями чи наймачами цього будинку, бо їх відносини з власником цього житла [PERSON] письмовими договорами оренди чи найму не обумовлені, адже за наявних у справі доказів не можна дійти висновку про укладення таких договорів за відсутності очевидних даних про їхні підписання позивачем [PERSON]. З огляду на такі відомості, а також на те, що місце проживання нікого зі сторони відповідачів у наведеному будинку не зареєстроване, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є нікими іншими, аніж тимчасовими мешканцями. Відповідно до правил ч. ч. 2, 3 ст. 818 Цивільного кодексу України тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них вимоги про звільнення помешкання. Таким чином, враховуючи, те, що від дня пред'явлення до тимчасових мешканців вимоги про звільнення помешкання (27 жовтня 2015 року) до цього часу пройшло більш ніж сім днів і строк їх проживання сплинув, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають безумовному виселенню з будинку [ADDRESS] в місті Семенівка Чернігівської області без надання іншого житлового приміщення. Воднораз суд вважає, що оскільки в справі відсутні належні й допустимі дані та докази про те, що житло здавалося стороні відповідачів в оренду згідно закону, суд убачає надмірними заявлені позивачами позовні вимоги про стягнення орендної плати за користування житлом, а також вимоги про присудження неустойки. Поряд з цим, через недоведеність існування не своєчасно погашеної заборгованості з оплати комунальних послуг, є завищеними вимоги позивачів і про спонукання до сплати заборгованості за комунальні послуги. Ураховуючи наведене, суд вважає за потрібне позов задовольнити частково, ухваливши рішення лише про виселення осіб зі сторони відповідачів із займаного ними житла, без задоволення позовних вимог про зобов'язання до сплати комунальних послуг, а також без стягнення орендної плати та неустойки за час прострочення повернення майна. При цьому, суд зауважує, що позов необхідно задовольнити на користь лише одного позивача - власника житла [PERSON], адже позивач [PERSON] в будинку має тільки право на проживання, яке ще й зареєстроване лише з 29 вересня 2015 року. Позаяк позов задовольняється частково на користь тільки одного позивача, який звільнений від сплати судового збору як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії (копія посвідчення щодо позивача [PERSON] на а.с. 18), суд за приписами ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України переконаний у необхідності стягнення судового збору в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог із покладенням обов'язків його компенсації на дієздатних відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, бо інші відповідачі в справі є малолітніми їх дітьми. Стягненню з кожного з двох відповідачів підлягає по 91 гривні 87 копійок, беручи до уваги те, що задоволенню за позовом підлягає тільки одна з трьох заявлених позовних вимог (551.20 грн (розмір ставки судового збору згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір») : 3 (кількість вимог) : 2 (кількість осіб, з яких призначається стягнення) = 91.87 грн). Беручи до уваги часткове задоволення позову не на користь позивача [PERSON], суд зазначає, що остання права на компенсацію понесених судових витрат в силу вимог ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України не має. На підставі викладеного,

Outcome: partial