Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 06.11.2010 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Липове Глобинського району Полтавської області по вул. Лесі Українки (колишня вул. Леніна), 36. Вона є спадкоємцями майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті бабуся не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] на підставі закону, що діяв на час створення обєкту нерухомого майна, побудувала вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володіла ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Святилівської сільської ради, однак за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею, в порядку спадкування після [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Святилівської сільської ради, представники третіх осіб Глобинської районної державної адміністрації в особі сектору державної реєстрації, Градизької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надали. Відповідач позов визнав, прохав розглянути справу без участі представника Святилівської сільської ради. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 08.11.2010 року Святилівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, серія І-КЕ № 175987 06.11.2010 року померла [PERSON] бабуся позивача. За життя 1.04.1995 року вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Святилівської сільської ради, за реєстровим №25, згідно якого усе належне їй майно заповіла своїй онуці [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно інформації наданої державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] після померлої 06.11.2010 року [PERSON] заведена спадкова справа за № 21 від 29.01.2011 року. Позивач, в установлений строк прийняла спадщину. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 16.08.2016 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у селі Липове Глобинського району Полтавської області по вул. Лесі Українки (колишня Леніна), 36, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя спадкодавця, який посвідчує її право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А» - було побудовано у 1922 році, веранда літ. «а», сарай літ. «б» - у 1948 році, літня кухня літ. «Б» - у 1922 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Тобто, за вказаним Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був власне факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім»ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарській книзі Святилівської сільської ради № 10 за 2006-2010 роки під № 771 за [PERSON] значилося належне на праві власності нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Липове Глобинського району Полтавської області по вул. Лесі Українки (колишня Леніна), 36, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Глобинської РДА від 17.03.2017 року № 120/02-04, житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а» сарай літ. «б», літня кухня літ. «Б», які розташовані по вул. Лесі Українки, 36 в с. Липове Глобинського району Полтавської області, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Липове Глобинського району Полтавської області по вул. Лесі Українки (колишня Леніна), 36, суд вважає що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину за заповітом в установленому порядку, має право на успадкування названого майна. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved