Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання недійсним рішення Малехівської сільської ради, державних актів на право приватної власності та знесення гаражу, в якому просить рішення за № 56 від 23.03.95 року Малехівської сільської ради, яким передано у приватну власність земельну ділянку пл. 0,0045 га для гаражного будівництва по вул. Нова, 33 в с. Малехів Жовківського району [PERSON], визнати недійсним. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 15.01.98 р. на земельну ділянку пл. 0,0045 га по вул. Нова, 33 в с. Малехів, Жовківського району. Знести гараж, яким користується [PERSON] на вул. Нова, ЗЗ в с. Малехів, Жовківського району. Рішення за № 56 від 23.03.95 р. Малехівської сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку 0,008 га для гаражного будівництва по вул. Нова, 33 в с. Малехів Жовківського району [PERSON]. Визнати недійсним. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 03.08.95 р. на земельну ділянку пл. 0,008 га по вул. Нова , 33 в с. Малехів, Жовківського району. Свої позловні вимоги мотивує тим, що позивачка є власником будинку № 33 по вул. Нова в с. Малехів у відповідності до договорів дарування своїми батьками, [PERSON] та [PERSON]. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка пл. 0,16 га. Мати позивачки-Анастасія [PERSON], у відповідності до рішення Малехівської сільської ради від 12.05.94 р. за № 24, отримала у власність земельну ділянку 0,16 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд. На підставі згаданого рішення [PERSON] видано Державний акт на землю ІІ-ЛВ № 006560 від 11.09.1995 року. Однак, всупереч згаданому рішенню за № 24 від 12.05.94 року, рішенням виконавчого комітету Малехівської сільської ради за № 56 від 23.03.95 року [PERSON] передано у власність 0,01 га для будівництва гаража. Ніхто з батьків сторін, як і позивачка не давали згоди на вилучення частини земельної ділянки. У разі незгоди на вилучення земельної ділянки така може бути вилучена лише в судовому порядку. Про згадані рішення та державні акти позивач взнала лише при представленні таких на вимогу суду. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з»явилась, та листом від 16.01.2016 року повідомив, що визнає позовні вимоги позивачки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо позову заперечив, вважає позовні вимоги позивача необгрунотованими, просить в позові відмовити, оскільки в матеріалах справи, наявні докази, що долучені самим позивачем, які стверджують про те, що обставини з приводу яких позивається позивач, йому стали відомі з 22 березня 2001 року. Зокрема, це засвідчується долученим до матеріалів первісного позову Державним актом на право приватної власності на землю виданого громадянину України 22 березня 2001 року у тому, що на підставі рішення Малехівської сільської ради народних депутатів від 12.05.1994р. № 24 позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0598 га в межах згідно з планом. Поряд із цим, згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки та описом меж, від межі Г до межі Д її земельна ділянка межує із земельною ділянкою гр. [PERSON], яка є відповідачем у справі. Так, позивачем також долучено до первісного позову Витяг з Державного реєстру правочинів (№ витягу 3578690; дата видачі 16.02.2007 15:34) на предмет того, що між [PERSON] та [PERSON] (позивачем у справі) укладено договір дарування, згідно з якою предметом правочину в тому числі є належна дарувальнику земельна ділянка Кадастровий номер 4622785700:01:011:0096 адреса Львівська обл., Жовківський район, с. Малахів, вулиця Нова, земельна ділянка 33. Отже, з приводу якісних та кількісних характеристик земельної ділянки [PERSON] позивачу стало відомо 16.02.2007 року. [PERSON] набула у власність земельну ділянку 11 вересня 1995 року, що засвідчується Державним актом на право приватної власності на землю виданому громадянину України на підставі рішення Малехівської сілької ради народних депутатів від 12.05.1994 р. за № 24, який позивачем долучено до позовної заяви в порядку статті 21 ЦПК України від 14.03.2016року. Відтак, позивачу достовірно було відомо те, що відповідач [PERSON] фактично володіє земельною ділянкою тривалий час, а саме понад двадцять років. Відтак, на думку представника відповідача, строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог закінчився. Окрім цього на думку представника [PERSON] державним актом на право приватної власності на землю виданого 22 березня 2001 року у тому, що на підставі рішення Малехівської сільської ради народних депутатів від 12.05.1994 р. № 24 позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0598 га в межах згідно з планом. Поряд із цим, згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки та описом меж, від межі А до межі Б - землі загального користування, від межі Б до межі В - земельна ділянка [PERSON], від межі В до межі Г - земельна ділянка тульської Я.М., від межі Г до межі Д - земельна ділянка [PERSON], від межі Д до межі Е - земельна ділянка тульської Я.М., від межі Е до межі А - земельна ділянка [PERSON] Отже, земельна ділянка позивача межує як із земельною ділянкою відповідача ([PERSON]А.) так із земельною ділянкою [PERSON] Державним актом на право приватної власності на землю виданого 11 вересня 1995 року у тому, що на підставі рішення Малехівської сільської ради народних депутатів від 12.05.1994 р. № 24 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га в межах згідно з планом. Поряд із цим, згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки та описом меж, від межі А до межі Б - ділянка гр. [PERSON], від межі Б до межі В - землі загального користування, від межі В до межі Г - земельна ділянка [PERSON], від межі Г до межі Д - земельна ділянка [PERSON], від межі Д до межі А - земельна ділянка [PERSON] Отже, земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON] Державним актом на право приватної власності на землю виданого 15 січня 1998 року у тому, що на підставі рішення Малехівської сільської ради народних депутатів від 23.03.1995 р. № 56 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0045 га в межах згідно з планом. Поряд із цим, згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки та описом меж, від межі А до межі Б та від межі Б до межі В- земельна ділянка [PERSON], від межі В до межі А земельна ділянка [PERSON] Отже, про те, що рішення, яким передано у власність земельні ділянки як [PERSON] так і [PERSON] не поглинає (не включає та не охоплює) земельну ділянку належну відповідачу ([PERSON]А.) засвідчуються доказами, які долучені до матеріалів справи самим же позивачем. Представник Малехівської сільської ради Жовківського району проти позовних вимог заперечив, оскільки відповідачам земельні ділянки було надано з земель запасу Малехівської сілської ради та жодним чином права позивача не були порушені. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з»сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку що у позові слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістью у три роки. Згідно ж статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Щодо оскарження рішень та дій субєктів владних повноважень (органу місцевого самоврядування) встановлюється шестимісячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства). У відповідності до статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно статті 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до вимог ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що термін позовної даності сплив та підстави для його поновлення відсутні.

Outcome: dismissed