Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

позивач [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про поділ майна подружжя. В свою чергу [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації. В обґрунтування первісного позову [PERSON] зазначила, що вона та відповідач з 15 жовтня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 05 березня 2015 року. У період шлюбу вони придбали автомобіль марки МЕRSEDES-ВЕNZ С 180, д.н.з. [NUMBER], 1996 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] В подальшому їй стало відомо, що 27.01.2015 р. [PERSON] перереєстрував спірний автомобіль на ім'я [PERSON] на що згоди вона не давала. Вважає, що оскільки вказаний вище автомобіль був придбаний нею та відповідачем за час шлюбу, то такий відноситься до спільного майна подружжя і підлягає поділу в рівних частках. Просить стягнути з відповідача ? частину вартості автомобіля та судові витрати в справі. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що спірний автомобіль був придбаний за кошти його батька, а тому такий не підлягає поділу як майно подружжя та просив визнати за ним право власності на автомобіль. Також зазначив, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] без його відома викрали з належної йому квартири майно на загальну суму 67500 грн., а також спільно нажите ними за час шлюбу майно- кухню, телевізор, пральну машину, радіотелефон, праску, а тому просить стягнути з [PERSON] ? частину спільно нажитого майна в розмірі 33750 грн. Окрім цього, заявив вимогу про стягнення з [PERSON] ? частини вартості комунальних послуг за період з січня 2012 р. по травень 2015 р. в розмірі 7359, зобов'язати її знятись з реєстрації з місяця проживання по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені вище, просили позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, подала письмове заперечення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, зустрічну позовну заяву підтримав, зіславшись на викладені в ній обставини та доводи на їх обґрунтування, просив його позов задовольнити, в первісному позові відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в квітні 2010 р. він продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 32000 доларів США. Отриману суму грошей він віддав сину [PERSON] за які він з дружиною [PERSON] зробили ремонт в своїй квартирі та за решту коштів його син купив спірний автомобіль. В подальшому авто [PERSON] перереєстрував на нього, так як такий був придбаний за його гроші. На даний час автомобіль він перепродав іншій особі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази в справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 жовтня 2002 року сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 05 березня 2015 року. Згідно з даними Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кам'янка-Бузького та Буського районів від 19.02.2015 року № 88 в період з 2002 р. за [PERSON], 1970 р.н., був зареєстрований автомобіль марки МЕRSEDES-ВЕNZ С 180, д.н.з. [NUMBER], 1996 року випуску,кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 06.01.2011 р. 27.01.2015 р. вказаний вище автомобіль був перереєстрований на [PERSON], 1940 р.н. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК подружжю на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте за час шлюбу. Верховний Суд України у висновках від 01.02.2014 р., викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. звернув увагу, на те що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У ході судового розгляду показами [PERSON] та свідка [PERSON] встановлено, що саме останній дав подружжю [PERSON] кошти в сумі 32.000 доларів США, за які останні зробили ремонт квартири та придбали спірний автомобіль. Дані покази не заперечила та відповідно не спростовувала сама [PERSON], котра вказала, що дійсно автомобіль був придбаний за кошти батька [PERSON], однак вважає його спільним сумісним майном подружжя, а тому наполягала на стягненні з [PERSON] половини вартості проданої машини. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні докази, пояснення сторін та покази свідків, суд дійшов висновку про безпідставність первісного позову, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, визнано та не заперечено сторонами, зокрема самою позивачкою [PERSON], що спірний автомобіль був придбаний не за спільні сумісні кошти подружжя, а тому за наявності доказів, якими спростована презумпція спільності майна подружжя, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] Суд також вважає недоведеними й зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнати за ним права власності на спірний автомобіль, стягнення ? частини спільно нажитого майна в розмірі 33750 грн., стягнення ? частини вартості комунальних послуг за період з січня 2012 р. по травень 2015 р. в розмірі 7359 та зобов'язання [PERSON] знятись з реєстрації з місяця проживання по [ADDRESS], оскільки в обґрунтування цих позовних вимог позивачем не надано жодного доказу, зокрема щодо вартості спірного майна, часу його придбання, джерел коштів на їх придбання, доказів щодо підставності вимог щодо зняття з реєстрації, а тому суд відмовляє в позові. При таких обставинах, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження вимог як [PERSON] за первісним позовом так і [PERSON] за зустрічним, суд відмовляє останнім у задоволенні заявлених ними позовних вимог.

Outcome: dismissed