Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] та її представник звернулись до суду з позов до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів мотивуючи тим, що з відповідачем по справі вони розірвали шлюб 31.07.2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до його повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах ВДВС Канівського міськрайонного управління юстиції станом на 01.11.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 10310,05 грн. За підрахунками позивача за період з 10.07.2013 року по 31.10.2015 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 3247,53 грн. Відповідачу належним чином було повідомлено про наявність заборгованості по сплаті аліментів за період з 10.07.2013р. по 31.10.2015р. в сумі 10310,05 грн., про що свідчить поштове повідомлення про вручення відповідачу розрахунку заборгованості по аліментах. Просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10.07.2013р. по 31.10.2015р. в сумі 3247,53 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на вказані в позові обставини, просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 3247,53 грн., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що рішенням Канівського міськрайонного суду від 12.08.2015 року відмовлено в задоволенні стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 10.07.2013 року по 28.02.2015 року в сумі 2155,19 грн. Ухвалою апеляційного суду від 15.09.2015 року вище вказане рішення залишено без змін. Просить провадження по справі закрити в цій частині. Що стосується періоду часу з 01.03.2015р. по 31.10.2015р. просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутня вина [PERSON] у невчасній сплаті аліментів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ВДВС Канівського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, передбачений ч.2 ст.16 ЦПК України чи іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з 10.07.2013 року (а.с.6). Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. З розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції вбачається, що заборгованість по аліментах [PERSON] згідно виконавчого листа №697/1787/13-ц виданого 25.07.2013 року Канівським міськрайонним судом станом на 01.11.2015 року становить 10310,05 грн. (а.с.7). Відповідачем та його представником надано суду розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01.01.2016р. (а.с.66-67) з якого вбачається, що за [PERSON] рахується заборгованість по 9520,55 грн., а також на підтвердження сплати коштів в рахунок аліментів надано квитанції (а.с. 41) Як вбачається із розрахунків заборгованості, наданих позивачем (а. с. 9-10), відповідач щомісяця сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але в меншому розмірі, ніж нарахована державним виконавцем, в зв'язку із чим сформувалась заборгованість по аліментах. Згідно з розрахунками за період з 01.07.2013 року по 31.10.2015 року сума неустойки (пені), яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача [PERSON] складає 3247,53 грн. (а.с.9,10). Судом встановлено, що між сторонами раніше виникав спір предметом якого була сплата неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 10.07.2013р. по 28.02.2015р., який вирішувався Канівським міськрайонним судом. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 12.08.2015р. в справі № 697/883/15-ц (а.с.37-38) в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів за період 10.07.2013 р. по 28.02.2015р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.09.2015 р. (а.с.39-40). Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів в період часу з 10.07.2013р. по 28.02.2015р. не підлягають повторному розгляду судом, а в даному провадженні необхідно розглядати період часу з 01.03.2015р. по 31.10.2015р. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При розгляді справи суд враховує судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі суду від 24.06.2011р. В Ухвалі суду зазначено, що за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочення до сплати певної суми заборгованості. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.04.2015р. перебуває на обліку в Канівському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний (а.с.32) та в зв'язку з цим Центром зайнятості проводяться утримання в рахунок сплати аліментів кошти, що підтверджується довідкою (а.с.36). [PERSON] має незадовільний стан здоров'я, що підтверджується довідкою ЛКК (а.с. 33) в зв'язку з чим не може влаштуватися на роботу. В той же час [PERSON] перераховує кошти на розрахунковий рахунок [PERSON] в період часу з жовтня по грудень 2015 р. в рахунок сплати заборгованості по аліментам (а.с.41). Відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Факт повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості та про строк погашення мають визначальне значення для задоволення позовних вимог, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. На підтвердження факту повідомлення державним виконавцем відповідача про розмір заборгованості представником позивача надано суду копію опису вкладень у поштовий конверт (а.с.8), фіскальний чек від 06.11.2015р. та штрих кодовий ідентифікатор, але суд не може погодитися з такими доводами представника позивача, оскільки з наданих доказів не можна достовірно встановити що саме державний виконавець здійснив повідомлення боржника про заборгованість по аліментам, а сам державний виконавець, будучи залученим до участі в справі в якості третьої особи, в судове засідання неодноразово не з'явився та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, що відповідач належним чином повідомлявся про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості, а тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed