Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO] року, у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з даною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з даною заявою до суду і до досягнення дитиною трьох років; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за минулий час на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 7 250,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З січня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства, не проживають разом, шлюбні відносини фактично припинено. Однак відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання малолітньої дитини, не надає достовірної інформації про його доходи, позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі тому змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON], отримавши 03.08.2018 року ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, скористався своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість, з підстав, що містить зміст відзиву, долученого до матеріалів справи (а.с. 28; 29-30) Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги відзив відповідача на позовну заяву, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 26.06.2015 року, актовий запис № 1518, та свідоцтвом про народження, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Киві від 10.11.2016 року, актовий запис № 4838. (а.с. 17; 18) За даними Довідки, виданої адміністрацією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району м. Києва № 27 від 16.05.2018 року, дитина [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом в АЗПСМ № 1 з народження по теперішній час. На прийом до лікаря з'являється у супроводі матері. (а.с. 19) За даними Довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.05.2018 року, [PERSON] було здійснено грошові перекази на картку [PERSON] 12.02.2018 року - 300,00 грн.; 03.04.2018 року - 350,00 грн.; 09.04.2018 року - 100,00 грн. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах малолітньої дитини, який на даний час проживає разом із матір'ю, підлягає до часткового задоволення, та, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд ураховує право позивача щодо примусового стягнення аліментів в судовому порядку в твердій грошовій сумі, за відсутності в матеріалах справи даних про офіційне працевлаштування відповідача, та присуджує відповідачу до сплати аліменти на ім'я позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 14 червня 2018 року, і до повноліття дитини, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування, не має інших утриманців та соціальних зобов'язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів, за відсутності також в матеріалах справи даних про встановлення відповідачу інвалідності. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку суд дійшов наступних висновків. За положеннями ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка на час звернення з даним позовом до суду перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягає до задоволення, та суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь та на утримання позивача в розмірі 1 000,00 грн. з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 14 червня 2018 року, і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO],трирічного віку, що відповідає межам принципу розумності та справедливості, є достатнім та доцільним захистом порушеного права позивача. За положенням ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини за минулий час у розмірі 7 250,00 грн., оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача у позасудовому порядку про надання матеріальної допомоги на утримання дитини, доказів досягнення між сторонами згоди щодо розміру такої допомоги та порядку її надання, які були порушені відповідачем неналежним виконанням, тобто матеріали справи не містять доказової бази того, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не отримані нею у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial