Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (представник позивача, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтувала наступним: [INFO] помер батько позивача - [PERSON] .За життя, 10.11.2012 року, [PERSON] склав заповіт, за змістом якого все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, заповів позивачу. Після смерті батька позивач 08.11.2013 року звернувся до державного нотаріуса в м. Дніпродзержинськ (м. Кам`янське) для відкриття спадкової справи. І тоді позивачу стало відомо, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав батькам позивача, був подарований іншій дочці - [PERSON] на підставі договору дарування від 28.08.1997 року. Позивач вважає, що договір дарування суперечить нормам закону, оскільки укладений без згоди матері позивача, яка на момент укладення спірного договору перебувала з батьком в зареєстрованому шлюбі, крім того батько позивача був людиною похилого віку, інвалідом першої групи, учасником ВОВ , укладаючи спірний договір дарування житлового будинку вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки не мав іншого житла і сподівався, що подарувавши відповідачу будинок, отримуватиме від неї вигоди матеріального та морального характеру, які ним фактично отримувались до початку 2011 року, а потім відповідач створила батьку неможливі умови для проживання, внаслідок чого з 2011 року і до моменту смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований у позивача. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, визнати договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від 28.08.1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним; визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними; поновити пропущений строк звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування поважності причин позивач зазначає, що 16.09.2008 року вона перенесла важку операцію, внаслідок чого була поставлена на «Д» облік, змушена була постійно лікуватись та доглядати за своїм здоров`ям. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018 року зазначену справу розподілено судді Сатаровій О.В.. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.06.2018 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву, зобов`язано відповідача в строк до 12.07.2018 року подати до суду належним чином завірений переклад російською мовою позовної заяви та доданих до неї документів в двох екземплярах. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 12.07.2018 року, у підготовчому судовому засіданні, позовну заяву [PERSON] (представник позивача, [PERSON] ) до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом, залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 28.08.2018 року ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 12.07.2018 року про залишення позовної заяви [PERSON] (представник позивача, [PERSON] ) до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом без розгляду, скасовано, справу направлено для продовження розгляду до цього ж суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу, судова справа передана раніше визначеному складу суду. Ухвалою від 12.09.2018 року суддею Сатаровою О.В. прийнято до свого провадження цивільну справу №590/677/18, провадження №2/590/262/18 за позовом [PERSON] , представник позивача - [PERSON] , до відповідача [PERSON] , призначено підготовче судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року, у зв`язку з закінченням терміну повноважень, відповідно до розпорядження заступника керівника апарату суду від 18.10.2018 року «№20-к/од про призначення повторного автоматизованого розподілу справ, в зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Сатарової О.В.», зазначену справу розподілено судді Бондарчук Я.П.. Ухвалою від 22.10.2018 року суддею Бондарчук Я.П. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , представник позивача: [PERSON] , до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, у справі призначено підготовче судове засідання. 10.12.2018 року судом отримана заява представника позивача - адвоката Страшок О.В. про забезпечення позову (а.с.131-132). Ухвалою суду від 11.12.2018 року (а.с.135) закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті справу за позовом [PERSON] , представник позивача: [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Клопотання представника позивача, [PERSON] , про витребування інформації задоволено: направлено запит до Сумського обласного державного нотаріального архіву для отримання інформації про укладення договору дарування від 28.08.1997 року за №2-885 стосовно житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; направлено запит до КЗ «Ямпільська центральна районна лікарня» з питання витребування медичної документації щодо хвороби [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на період укладення договору дарування у 1997 році. Ухвалою суду від 11.12.2018 року (а.с.136) заяву представника позивача [PERSON] , [PERSON] , про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , до вирішення судом по суті справи за позовом [PERSON] , представник позивача: [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні, призначеному на 09.09.2019 року, пояснила, що в жовтні 2013 року вона прийняла спадщину після смерті батька та отримала свідоцтва на майнові паї та на присадибну ділянку. Також повідомила, що батько з 2011 року і до моменту смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований у неї. Крім того, повідомила суду про те, що будинок було подаровано її сестрі [PERSON] , їй стало відомо в 2013 році, коли вона прийняла спадщину. Стосовно строку поважності причин пропущення строку позовної давності повідомила, що вона намагалася звертатись до адвокатів за юридличною допомогою, але всі відмовлялись. Крім того, доповнила, що 16.09.2008 року вона перенесла важку операцію, внаслідок чого була поставлена на «Д» облік, змушена була постійно лікуватись та доглядати за своїм здоров`ям. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні, призначеному на 09.09.2019 року, пояснила, що про стан здоров`я [PERSON] вона не знає, їй відомо лише те, що він був інвалідом. Також повідомила, що [PERSON] проживав у власному будинку, проте за декілька років до смерті він проживав у доньки [PERSON] .. Позивач, [PERSON] , в судове засідання, призначене на 29.11.2019 року, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача, адвокат Страшок О.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 13.04.2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.03.2011 року № 4485/10 (а.с.32-33) в судове засідання, призначене на 29.11.2019 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 11.12.2018 року, 20.02.2019 року, 18.04.2019 року, 18.04.2019 року, 12.06.2019 року, 09.09.2019 року, 04.10.2019 року та 29.11.2019 року не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових викликів за місцем проживання та розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ст.128 ЦПК України. Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.41) (заява N 3236/03) наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомленого належним чином про час та місце судового засідання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа, представник Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00020085047 від 05.05.2018 року (а.с.24) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13.06.1959 року у виконкомі Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області, актовий запис №12, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] в с. Орлівка, Ямпільського району, Сумської області, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.23, ксерокопія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , свідоцтво заповнено російською мовою). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с.23) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.02.1988 року, актовий запис про шлюб №97 від 06.02.1988 року, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] в с. Орлівка, Ямпільського району, Сумської області у віці 74 роки (ксерокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а.с.8). Відповідно до ксерокопії посвідчення серії [NUMBER] , видане 14.03.2000 року Ямпільським УПСЗН (а.с.30) встановлено, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни. Відповідно до ксерокопії довідки до акта огляду МСЕК серії АС №028624 від 15.05.2007 року встановлено, що [PERSON] є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду (а.с.31, зворот а.с.31) Відповідно до ксерокопії довідки ТОВ «ІНФО-КОМ» від 19.02.2011 року №1036004 про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] має наступний склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] донька, [PERSON] - тесть (а.с.28). [PERSON] помер [INFO] у віці 89 років, про що 25.06.2013 року складено відповідний актовий запис №479, місце смерті: Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ (ксерокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а.с.20). Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01.12.1987 року (а.с.189) встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 28.08.1997 року (а.с.188) встановлено, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар жилий будинок житловою площею 32,8 кв.м із господарськими спорудами: сарай - Б, навіс - б, погріб - Пг, вбиральня - У, огорожа, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області. Даний житловий будинок належить дарителю гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Ямпільської районної ради 01.12.1987 року, на підставі рішення Ямпільського райвиконкому №289 від 19.11.1987 року, зареєстрованого в Глухівському МБТІ Сумської області 01.12.1987 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №38. Договір посвідчено 28.08.1997 року державним нотаріусом Ямпільської районної державної нотаріальної контори Пастушенко Л.В., зареєстровано в реєстрі за №2-885, договір підписано сторонами в присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність гр. [PERSON] жилого будинку, що відчужується, перевірено. Родинні стосунки встановлено по свідоцтву про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 15.08.1997 року, свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 10.11.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , реєстровий №3-1798 (а.с.11), відповідно до якого [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] , належні йому права та обов`язки, а також все інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належать йому на день смерті, і на що він за законом буде мати право. Відповідно до інформаційної довідки, виданої Другою кам`янською державною нотаріальною конторою №1033/02-14 від 16.05.2018 року (а.с.14) встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 08.11.2013 року прийняла дочка [PERSON] , яка проживає/зареєстрована: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає, № спадкової справи 737/2013. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 120534198, дата та час формування 13.04.2018 року 10:41:57 ( а.с.15) встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий №5925683000:04:017:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 32529359256, площа (га) 0.0555, дата державної реєстрації земельної ділянки:5.03.2013 року, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держземагенства в Ямпільському районі Сумської області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності - 521983, дата та час державної реєстрації: 21.03.2013 року, 15:00:20, державний реєстратор: [PERSON] , Ямпільське районне управління юстиції, Сумська область, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 1887081, виданий 02.04.2013 року, видавник: Реєстраційна служба Ямпільського районного управління юстиції Сумської області, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1313765 від 02.04.2013 року 11:45:55, [PERSON] , Ямпільське районне управління юстиції, Сумська область, форма власності: приватна, розмір частки:1/1, власник: [PERSON] , відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні, відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні, відомості з Державного реєстру іпотек відсутні. 11.05.2018 року Комунальним підприємством «Грухівське БТІ» складено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , реєстровий №38 кн1 (а.с.16-18), власник - [PERSON] , ідеальна частка - 1, підстава виникнення права власності - договір дарування, посвідчений Ямпільською районною державною нотаріальною конторою 28.08.1997 року №2-885. Відповідно до ксерокопії довідки, виданої комунальним підприємством «Глухівське бюро технічної інвентарізації» 10.05.2018 року №42 (а.с.19) встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в КП « Глухівське БТІ» зареєстровано за [PERSON] , згідно договору дарування, посвідченого Ямпільською районною державною нотаріальною конторою 28.08.1997 року, р-р №2-885, станом на 31.12.2012 року. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 10.05.2018 року складає:110999 грн.. Рішенням 11 сесії Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області від 29.12.2011 року (а.с.26) надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в [ADDRESS] орієнтованою площею 0.03 га, в т.ч.: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд -0,03га. Рішенням дев`ятої сесії шостого скликання Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області (а.с.27) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] в [ADDRESS] , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею - 0,0555 га, кадастровий номер земельної ділянки - 5925683000:04:017:0023, внесено уточнення у площу земельної ділянки, переданої безоплатно у власність [PERSON] в с. Орлівка, виявлених при проведені робіт із землеустрою. Видано гр. [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до інформації КНП «Ямпільська ЦРЛ» від 18.12.2018 року (а.с.147): первинна медична документація в архіві лікарні на [PERSON] , [INFO] (який помер 2013 року) відсутня. Згідно «Журналу обліку померлих» ф. 151/о, затверджена наказом МОЗ України від 29.12.2000 року №369, серед померлих у 2013 році жодних записів стосовно смерті [PERSON] , 1924 року народження, немає. Відповідно до довідки онкологічного диспансеру м. Кам`янське від 30.06.2018 року (а.с.12) [PERSON] перебуває на «Д» обліку з 07.10.2008 року, після мастектомії по Маддену 16.09.2008 року. Відповідно до довідки від 03.04.2018 року серії 12ААА до акта огляду МСЕК №1 (а.с.13) [PERSON] , 1960 року народження, є інвалідом третьої групи з 07.03.2018 року безстроково. Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 25.11.2014 року справа №590/928/14-ц, провадження №2/590/196/14, позовну заяву [PERSON] до Територіальної громади в особі Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області про встановлення факту належності на праві власності земельної ділянки за померлим та визнання права власності на цю земельну ділянку за спадкоємцем за заповітом, задоволено. Встановлено факт належності земельної ділянки, загальною площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області, за [PERSON] , померлим [INFO] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області, за заповітом. При розгляді даної справи, судом встановлено, що спадкоємцем на вказану вище земельну ділянку є сестра позивача, [PERSON] , дочка померлого [PERSON] , яка проживає в с. Орлівка, Ямпільського району, Сумської області, на момент смерті батька вона була непрацездатною, тобто мала право на обов`язкову частку у спадщині, але в нотаріальну контору для прийняття спадщини вона не звернулася і строк на її прийняття нею був пропущений. В зв`язку з чим, [PERSON] судом залучена до справи в якості третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог, також їй судом були роз`яснені її права, як третьої особи та наданий судом час для ознайомлення її з матеріалами справи та можливого заявлення самостійних вимог. Після цього, [PERSON] та її представник самостійних вимог не заявили і до суду їх не подали. В судовому засіданні на неодноразові запитання суду про те, чи буде вона, як спадкоємець після смерті батька звертатися в нотаріальну контору за прийняттям спадщини чи до суду з позовом з цього ж питання, вона відповіла, що це питання нею не вирішено і відносно цього вона покладається на свого представника. А з пояснень представника вбачається, що він вважав, що це питання не стосується даного спору і питання оформлення спадщини на земельну ділянку його довірителем не вирішувалося і не розглядалося. За змістом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору дарування 08.11.2013 року при зверненні до Третьої дніпродзержинської нотаріальної контори, що в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом 11.06.2018 року (дата отримання позову судом а.с.3). Посилання позивача на поважність причин пропуску строку позовної давності за станом здоров`я не знайшли підтвердження, оскільки дані обставини не перешкодили [PERSON] в 2014 році звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності за заповітом. Зважаючи на наведене, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску позивачем [PERSON] строку подачі позовної заяви поважними та його поновлення. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі. Які значно знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотне значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша ст.229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочину недійсним» від 06.11.2009 року №9 роз`яснив, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29.02.2012 року №6-9цс12, від 28.09.2016 року № 6-1531цс16 та постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року № 61-5896св18. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 року по справі №311/3823/15-ц, провадження № 61-13462св18). Так, в матеріалах справи відсутній висновок судово-психіатричної експертизи та інші докази, які б підтверджували неспроможність [PERSON] .. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, ай досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно має істотне значення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З досліджених і оцінених судом доказів не вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , укладаючи 28.08.1997 року договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS] , помилився щодо обставин, які мають істотне значення, на момент укладення вказаного договору усі його істотні умови було передбачено, з`ясовано та перевірено вільну волю дарувальника, який погодився зі всіма істотними умовами договору, укладений договір дарування будинку був добровільно підписаний сторонами, що свідчить про їх вільне волевиявлення на укладення договору дарування, нотаріусом було роз`яснено сторонам усі наслідки підписання такого договору. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, і до задоволення не підлягають. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed