Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2020 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 1886 від 20.06.2020 року про стягнення грошових коштів станом на 19.06.2020 року та задоволення вимог відповідача за кредитним договором № 1617736 від 10.12.2019 року в розмірі 43952,00 грн., стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження № 62493173 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 1886 від 20.06.2020 року про стягнення грошових коштів за період з 09.01.2020р. по 05.05.2020р. на користь ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 43952, 00 гривень. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню так як він вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості; розрахунок заборгованості, який доданий до заяви не може вважатись документом, що підтверджує безспірність вимог відповідача. Крім того, договір №1617736 від 10.12.2019 року не був нотаріально посвідченим, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено 20.06.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, згідно якого для вчинення виконавчого напису мав бути поданий нотаріально посвідчений договір. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.09.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 17.09.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 13.10.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача - адвокат Бабенкова Н.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» був укладений кредитний договір, який підписаний електронним підписом відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», клієнту було надано доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, про тарифи, ціни, та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання на власному веб-сайті товариства розміщені Правила та примірний кредитний договір. Датою укладення кредитного договору є дата одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Після укладення кредитного договору у електронній формі ТОВ «Авентус Україна» надає кредит шляхом безготівкового перерахування через платіжного провайдера суми кредиту на банківську картку клієнта. Згідно до ст.1055 ЦК України передбачена обов`язкова письмова форма кредитного договору, згідно умов якої [PERSON] отримала кошти у розмірі 12 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Нарахування процентів відбувається за стандартною процентною ставкою відповідно до п.3.2, оскільки позивачем не дотримані умови користування позикою. У зв`язку з неналежним виконанням на адресу позивача було направлено письмову вимогу про усунення порушень від 05.05.2020 року, в якій проінформовано про розмір заборгованості, що склалася. В подальшому з метою захисту своїх прав відповідач звернувся до нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису, до якої були додані кредитний договір, реєстр поштових відправлень, розрахунок заборгованості та копія довіреності представника. Загальна сума стягнення складає 43 952 грн., а саме: 12000 грн. - заборгованість за кредитом, 25152,00 грн.- сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 6000 грн. - штрафні санкції (штраф), плата за вчинення виконавчого напису - 800 грн. Таким чином, товариством було надано нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а тому нотаріусом правомірно вчинений виконавчий напис №1886 від 20.06.2020 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.10.2020 року надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , в якому позивач не погоджується с доводами відповідача, вказує на необґрунтованість висновків, наведених у відзиві. Відповідачем не надано жодного належного доказу, що кредитний договір підписано саме позивачем за допомогою електронного підпису та його було ідентифіковано як підписанта. Згідно з додатком №1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 09.01.2020 року. Проте заборгованість згідно виконавчого листа №1886 від 20.06.2020 стягнуто за період з 09.01.2020 по 05.05.2020. Однак, після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховується, такий висновок зробив ВС в постанові №175/4753/15 від 06.02.2019. Таким чином, відповідач продовжував нараховувати відсотки після закінчення дії кредитного договору , в подальшому звернувся для видачі виконавчого напису, до якого додав виписку з особового рахунку, при цьому суми, вказані у виписці не є безспірними. Крім того, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, передбаченої п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Вказувала, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженою постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Просила задовольнити позовні вимоги та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1617736, згідно п.1.1. якого товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п. 1.2. договору, позика надається строком на 30 днів. Згідно до п.1.3 сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка в розмірі 1,35 % від суми позики за кожний день користування позикою (492,75% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.2. цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657% річних). П. 1.4 договору встановлена загальна вартість позики за зниженою ставкою, яка складає 140,50 % від суми позики або 16 860 грн. та включає в себе, проценти за користування позикою - 40,50% від суми позики або 4860, 00 грн. 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 1886 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна», суми заборгованості в розмірі 43952,00 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 12000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 25152,00 грн., 6000 грн. - штрафні санкції (штраф), за вчинення виконавчого напису 800,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 43952, 00 грн. В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису, 07.07.2020 р. приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №1886 від 20.06.2020 року, а 31.08.2020 р. - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5(далі Порядок). Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, відповідно до п 6.1 індивідуальної частини кредитного договору від 18.01.2019 року, договір складено в двох оригінальних примірниках українською мовою. По одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу. Однак позивач зазначає, що даний договір виготовлений відповідачем самостійно, відповідачем не надано доказів, що кредитний договір підписаний саме позивачем за допомогою електронно-цифрового підпису, відсутні докази ознайомлення позивача з умовами кредитного договору. Крім того, на думку суду, відповідачем при зверненні до нотаріуса нараховано розмір процентів в сумі 25152,00 грн., що значно перевищує суму процентів та сукупну вартість позики, яка визначена в п.1.4 договору. Так, пунктом 1.4 договору встановлено загальну вартість позики за зниженою ставкою, яка складає 140,50 % від суми позики або 16 860 грн. та включає в себе, проценти за користування позикою - 40,50% від суми позики або 4860, 00 грн. Як вказує відповідач у відзиві, нарахування процентів поза строком, передбаченим п.1.2. договору (30 днів) відбувається за стандартною процентною ставкою відповідно до п.3.2, оскільки позивачем не дотримані умови користування позикою. Отже, сам факт нарахування процентів після спливу визначеного договором строку позики в іншому розмірі, ніж це передбачено ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання суперечить висновкам Верховного Суду в Постанові №175/4753/15 від 06.02.2019, та свідчить про те, що виконавчий напис оформлено з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнано частково незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року, якою вносилися зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріального посвідченого договору. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України й статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір за подання позову у загальному розмірі 840,80 гривень, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Сума судового збору в розмірі 420,00 грн., що була переплачена позивачем може бути повернена особі, яка його сплатила за її клопотанням відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», п.4 ст.136 ЦПК України.

Outcome: approved