Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] районна КС «Туря» звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачки [PERSON], в обґрунтування якого зазначила наступне. 07 лютого 2008 року між Великоберезнянською філією № 2 [PERSON] районної КС «Туря» в особі виконавчого директора [PERSON] та позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] було укладено договір кредиту-поруки № 36/2 (далі договір), відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3 400 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості терміном на 24 місяці, з 07.02.2008 року по 07.02.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних. Однак свої зобовязання за договором відповідачка не виконала, останній платіж по погашенню кредитної заборгованості здійснила 06.07.2009 року в сумі 250 грн., в результаті чого станом на 21.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 15 364,59 грн., з яких: 3 388,40 грн. заборгованість по кредиту і 11 976,19 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Вказує, що згідно п.8.1. договору сторони домовились про встановлення десятирічного строку позовної давності. Оскільки усні та письмі вимоги про погашення кредиту відповідачка ігнорує, позивач просить стягнути з неї зазначену заборгованість. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, тому суд розглянув справу без її участі в порядку заочного провадження, на підставі наявних у ній доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 07 лютого 2008 року між Великоберезнянською філією № 2 [PERSON] районної КС «Туря» в особі виконавчого директора [PERSON] та позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] було укладено договір кредиту-поруки № 36/2, згідно якого спілка зобов'язалася надати позичальникові [PERSON] кредит у розмірі 3 400 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, визначені цим договором. - 2 - Пунктами 1.2., 1.3. договору визначено, що кредит надається терміном на 24 місяці, з 07.02.2008 року по 07.02.2010 року, за користування яким сплачуються відсотки із розрахунку 45 % річних. Однак [PERSON] умови договору не виконала і згідно карточки платежів по гривневому кредиту станом на 21.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 15 364,59 грн., з яких: 3 388,40 грн. заборгованість по кредиту і 11 976,19 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Як вбачається з п.8.1. договору, сторони за даним договором домовились про встановлення десятирічного строку позовної давності. Правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини справи, випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору і врегульовані нормами ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Також відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved