Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Із позову вбачається, що позивачка є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. 04.02.2013 року приблизно о 17 годині 40 хвилин біля будинку [ADDRESS] неповнолітньому сину позивачки були спричиненні тілесні ушкодження [PERSON], [INFO]. У наслідок суспільно - небезпечних діянь відповідача [PERSON] неповнолітньому сину позивачки було зламано ніс та він отримав закриту черепну - мозкову травму. Ухвалою Краматорського міського суду від 12.11.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] сину позивачки довелося лікуватися та позивачкою на лікування було придбано ліків на суму 3 816,50 грн. Також була спричинена моральна шкода, яка виразилася у фізичному болі та стражданнях, душевних стражданнях, емоційному дискомфорту та хвилюваннях. Моральну шкоду позивачка оцінює у 5000 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь неповнолітнього сина [PERSON] майнову шкоду у розмірі 3 816 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У подальшому позивач уточнила позовні вимоги, оскільки [PERSON] навчається у ПТУ № 14 м. Краматорська на 2 курсі і не має майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, то вважає, що відповідальність за завдану шкоду разом з [PERSON] зобов'язана солідарно нести його мати - [PERSON]. Тому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, яка діє в інтересах її неповнолітнього сина [PERSON], майнову шкоду у розмірі 3 816 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала уточненні позовні вимоги та надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначивши, що крім зламаного носу, її сину, діями неповнолітнього [PERSON] спричинена була закрита черепно - мозкова травма. Однак, на час отримання цих ушкоджень, у неї не було коштів, тому лікувала сина вона вже у жовтні 2013 року, коли стан дитини погіршився. Тому вважає, що саме діями [PERSON] її сину була спричинена черепно - мозкова травма. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що батько дитини з ними не проживає та взагалі їй не відомо де він є. Його оголошували у розшук, але так і не знайшли. Вона сама виховує сина та отримує допомогу на дитину, оскільки батько ухиляється від сплати аліментів. У неї відсутнє будь - яке рухоме та нерухоме майно. Згодна на відшкодування витрат на придбання ліків по чекам за лютий 2013 року на суму 887 грн. Витрати на придбання ліків у жовтні 2013 року не визнає, оскільки події відбувалися у лютому 2013 року та експертизою по кримінальному провадженні було встановлено, що її син [PERSON] спричинив [PERSON] лише закритий перелом кісток носа без зміщення. Моральну шкоду визнає у розмірі 1000 грн. Вважає, що з лютого по жовтень 2013 року [PERSON] можливо кимось - іншим були спричиненні ушкодження. Якби її син спричинив закриту черепну - мозкову травму неповнолітньому [PERSON], то такі ушкодження би відобразив судовий експерт при проведенні експертизи по кримінальному провадженню. Просить позовні вимоги задовольнити частково. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він навчається на 2 курсі в Краматорському вищому професійному училищі № 14 та отримує стипендію у розмірі 275 грн. Він не має ніякого майна, проживає разом з матір'ю у квартирі, яка належить його бабусі. Знаходиться на утриманні своєї матері. Будь - яких інших доходів не має. Він цілком підтримує пояснення своєї матері і визнає позов теж частково. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши думку сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 1166, ч.1 ст. 1167 ЦК України зобов'язання щодо відшкодування як майнової, так і моральної шкоди виникає, як правило за наявності вини особи, протиправними ( неправомірними) рішеннями, діями чи бездіяльністю якої, фізичній або юридичній особі завдана майнова або моральна шкода. Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали Краматорського міського суду від 12.11.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Застосовано до [PERSON] примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері - [PERSON] строком на один рік. (а.с. 4 - 5). Ухвала суду набрала законної сили 13.12.2013 року. Згідно ухвали суду від 12.11.2013 року встановлено, що [PERSON] скоїв суспільно небезпечне діяння, яке передбачене ч. 2 ст. 125 КК України та внаслідок яких [PERSON] заподіяно закритий перелом кісток носа, без зміщення, який утворився в результаті дії тупого предмета та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, який потребує для свого загоєння строк більш ніж 6-ти днів, але менш 21 - го дня (3 тижнів). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок дій неповнолітнього [PERSON] були причинені легкі тілесні ушкодження неповнолітньому [PERSON], тобто легкі тілесні ушкодження неповнолітньому [PERSON] спричинені по винні неповнолітнього [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] (а.с. 6) та на час розгляду справи є неповнолітнім, оскільки не досяг 18 років. Відповідач [PERSON], [INFO], на час розгляду справи також є неповнолітньою особою. (а.с. 43) Як вбачається із свідоцтва про народження відповідача [PERSON], його матір'ю є [PERSON] (а.с. 69) Згідно виписки із амбулаторної карти [PERSON] з 06.02.2013 року по 15.02.2013 року перебував на лікуванні у ЛОР лікаря (а.с. 12) Згідно наданих квитанцій на придбання ліків позивачем було витрачено на лікування коштів у розмірі 3816 грн. 50 коп. (а.с. 16 - 28) Чеки на придбання ліків суду надані за лютий 2013 року та жовтень 2013 року. Як вбачається із наданих суду чеків за 04.02.2013 року та 06.02.2013 року позивач витратила на придбання ліків кошти у розмірі 555 грн. + 332 грн. = 887 грн. (а.с. 16-17) Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні у період часу з 22.10.2013 року по 31.10.2013 року з діагнозом посттравматична цефалгия, неврозоподібний розлад поведінки і сну та неповнолітньому [PERSON] було призначено лікування (а.с. 11, 13, 14). Позивачем на лікування було витрачено у цей період коштів у розмірі 2 929 грн. 50 коп., що підтверджується наданими до матеріалів справи чеками (а.с. 18-28) Суд не бере до уваги чеки на придбання ліків (а.с. 18-28), які придбалися позивачем за період часу з 21.10.2013 року по 31.10.2013 року, тобто через 8 місяців після скоєння неповнолітнім [PERSON] суспільно небезпечного діяння у відношенні до неповнолітнього [PERSON], оскільки в судовому засіданні не доведено причинного зв'язку між лікуванням неповнолітнього [PERSON] у жовтні 2013 року та суспільно небезпечними діяннями, скоєними відповідачем [PERSON] у лютому 2013 році. Позивач, яка діє в інтересах неповнолітнього сина, звертається з позовними вимогами до відповідачів про стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоров'я її неповнолітньому сину, внаслідок скоєння суспільно - небезпечного діяння у відношенні до її сина, а ухвалою суду, яка набрала законної сили, було встановлено, що внаслідок умисних протиправних дій [PERSON] [PERSON] заподіяно закритий перелом кісток носа, без зміщення, який утворився в результаті дії тупого предмета та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, який потребує для свого загоєння строк більш ніж 6-ти днів, але менш 21 -го дня (3 тижнів). Будь - яких інших ушкоджень, спричинених здоров'ю неповнолітньому [PERSON] діями неповнолітнього [PERSON] не було встановлено при розгляді кримінального провадження, що підтверджується оглянутими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 887 грн., оскільки в судовому засіданні доведено, що закритий перелом кісток носа без зміщення неповнолітньому [PERSON] був спричинений винними діями неповнолітнього [PERSON], та між зазначеними ушкодженнями та діями [PERSON] є безпосередній причинний зв'язок і саме на цю суму позивач понесла витрати на придбання ліків, які були придбанні у період часу проходження лікування [PERSON] у ЛОР лікаря. У задоволенні позовних вимог на відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 929 грн. 50 коп. необхідно відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. В судовому засіданні не доведено, що закрита черепно - мозкова травма неповнолітньому [PERSON] була спричинена діями неповнолітнього [PERSON], та між зазначеними ушкодженнями та діями [PERSON] є безпосередній причинний зв'язок та вина [PERSON] Позивач також просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. Суд вважає доведеним, що неправомірними діями відповідача [PERSON], які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, спричинена моральна шкода позивачу, яка полягала в тому, що [PERSON] іспитував фізичну біль та душевні страждання, лікувався, про що свідчать медичні документи. Всі ці обставини порушили його звичайний спосіб життя та потребували від нього додаткових зусиль для організації його життя. Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положень ст. 23 ЦК України, з врахуванням доказів по справі щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які [PERSON] зазнав внаслідок вчинення відносно нього суспільно небезпечного діяння, доведених позивачем моральних та фізичних страждань, з врахуванням конкретних обставин справи, наявністю фізичного болю, тривалістю розладу здоров'я, характеру негативних наслідків, вимушеністю змін у повсякденному житті, характеру і глибини моральних страждань та в межах заявленого позову, визначаючи розмір морального відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає, що вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] майнову та моральну шкоду солідарно, однак, суд вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Посилання позивача на солідарну відповідальність відповідачів не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарні зобов'язання виникають лише у випадках, передбачених у законі або договорі. Щодо обов'язку батьків відшкодовувати шкоду солідарно припису немає. Частиною першою статті 1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Отже, відповідач [PERSON], [INFO], як особа, яка досягла сімнадцятирічного віку, має самостійно відповідати за завдану ним шкоду. Суду не надано доказів наявності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодуванню завданої останнім Бадії шкоди. Спору з даного приводу у судовому засіданні не було. Відповідач [PERSON] отримує лише стипендію у розмірі 275 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 72), інших видів доходу не має, майна не має, проживає у квартирі, яка належить бабусі, за таких обставин у відповідача [PERSON] відсутні доходи та майно, достатні для відшкодування шкоди. Обов'язок батьків відшкодувати завдану неповнолітнім шкоду передбачається у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди (ч. 2 ст. 1179 ЦК України). Відповідальність батьків має додатковий (субсидіарний) характер. Суд вважає, що скоєння неповнолітнім [PERSON] суспільно небезпечного діяння, а отже і завдання шкоди, спричинено невиконанням батьками неповнолітнього [PERSON] передбаченого ч. 1 ст. 150 СК України обов'язку виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. З викладеного випливає, що з неповнолітнього відповідача [PERSON] на користь позивача, яка діє в інтересах неповнолітнього сина, підлягає стягненню відшкодування шкоди у розмірі, який доведений у суді, а саме: 887 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та у розмірі 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, у разі відсутності у неповнолітнього відповідача майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, завдану ним шкоду належить стягнути з [PERSON] у частці, якої не вистачає, або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі від сплати судового збору звільняються за подання позовів про відшкодування збитків, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частках по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial