Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 02.01.2019 року шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) [PERSON] ініціювала та погодилася на одержання кредиту за умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п. 3.3. вказано заяви бажаний розмір кредиту складає 17400.00 грн., строк кредитування становить 60 місяців. 03.01.2019 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 17400,00 грн. з відсотковою ставкою 11% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором, однак своїх зобов`язань не дотрималась, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість, яка станом на 29.07.2020 року становить 18671,73 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 17367,06 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 1269.02 грн, заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 534,39 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 15.41 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 5,21 грн, три відсотка річних за несвоєчасне погашення кредиту - 62,73 грн, три відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 7,91 грн, яку просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві зазначив, що просить суд розглянути справу у відсутність представника позивача та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позовну заяву не скористалась. Клопотань про відкладення слухання справи або розгляд справи в порядку загального провадження від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач, яка належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву, при тому, що згідно письмової заяви позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 02.01.2019 року шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) [PERSON] ініціювала та погодилася на одержання кредиту за умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п. 3.3. вказано заяви бажаний розмір кредиту складає 17400.00 грн., строк кредитування становить 60 місяців. 03.01.2019 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 17400,00 грн. з відсотковою ставкою 11% річних за користування кредитом, що підтверджується відповідними заявами. Своїм власним підписом в заяві про встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) відповідач погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між ним та Банком Кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві (зокрема розміром кредиту). Тобто договір укладений між сторонами є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст. 634 ЦК України. Отже, даний договір про надання банківських послуг є чинним та згідно приписів ст. 204 ЦК України правомірним, а тому його умови є обов`язковими для сторін. Відповідно п. 3.7 Заяви про встановлення (збільшення) відновлювання кредитної лінії (кредиту) відповідач щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Згідно розрахунку заборгованості та звіту щодо розрахункових сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 29.07.2020 року становить 18671,73 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 17367,06 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 1269.02 грн, заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 534,39 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 15.41 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 5,21 грн, три відсотка річних за несвоєчасне погашення кредиту - 62,73 грн, три відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 7,91 грн. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 530 ч.1 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і тягне за собою встановлену законом відповідальність. Тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу, пені та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Outcome: approved