Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника по довіреності [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за не використану відпустку за період 2014-2015 року у розмірі 587,40 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 100,00 грн. В обгрунтування позову зазначає, що вона з 30 червня 2014 року до 12 січня 2015 року працювала у відповідача на посаді вихователя Олексіївського ДНЗ Олексіївської сільської ради Первомайського району Харківської області. 12.01.2015 року позивача було звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. [PERSON] зазначила, що належної грошової компенсації за невикористану частину своєї відпустки на час звільнення вона не отримала, у звязку з чим вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. [PERSON].у судове засіданні не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.15), надала через канцелярію суду заяву від 24.06.2016 року про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 11). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 11.07.2016 року за №02-19/303, в якій з позовними вимогами погодився повністю та просив слухати справу за відсутності представника відповідача, а також надав заяву з підтвердженням своїх повноважень (а.с. 16-17). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON] з 02.07.2014 року до 12.01.2015 року працювала в Олексіївському ДНЗ Олексіївської сільської ради Первомайського району Харківської області на посаді вихователя, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 10). 12.01.2015 позивач була звільнена з посади за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с. 10). Згідно довідки №703 від 15.06.2016 року, долученої позивачем до своєї позовної заяви (а.с.3), виданої відповідачем, та листа від 15.06.2016 року за №02-19-255 на ім`я позивача від відповідача (а.с.4), грошова компенсація за невикористану відпустку позивачу за період 2014-2015 років станом на 01.01.2016 року складає 587,40 грн. Відповідно до норм ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівника, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи. Згідно з ч.3 вказаної статті у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України судом були перевірена заява відповідача щодо визнання позову на предмет того, чи не протирічить вказана заява діючому законодавству та чи не порушує права, свободи або інтереси інших осіб. Підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання позову щодо основної вимоги суд не вбачає. В той же час вимога позивача щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 100,00 грн. на підставі квитанції від 22.06.2016 року не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с. 12), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить номер за порядком та даних про організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, конкретний адвокат, який складав позовну заяву, а не адвокатське об`єднання «Харківська обласна колегія адвокатів» взагалі як юридична особа, печатку юридичної особи з відповідним номером ЄДРПОУ або докази того, що в АО «ХОКА» відсутня печатка), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути розмір судового збору в сумі 551,20 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial