Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON]\~предявив до\~суду позов\~до відповідача\~[PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що шлюб зареєстровано 01 вересня 2016 року у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Від шлюбу 09 серпня 2017 року народилась дочка [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку із чим з березня 2017 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, відповідач [PERSON] не бажає підтримувати з ним жодних відносин. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу Одинська) [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 01 вересня 2016 року, про що зроблено актовий запис №1494 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та 23 серпня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видане свідоцтво про шлюб серії І-ИД №162827. Від шлюбу сторін 09 серпня 2017 року народилась дочка [PERSON], що стверджується актовим записом №52 виконавчого комітету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 15 серпня 2017 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД № 263645. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку із чим з березня 2017 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне: Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 352,40 гривень судового збору, а також позивачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 352,40 гривень, сплаченого ним при поданні до суду позовної заяви. На підставі наведеного та

Outcome: approved