Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], залишилась без батьківського піклування на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06.10.2011 року про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Розпорядженням Хотинської районної державної адміністрації від 19.07.2013 р. № 391-Р створено прийомну сім'ю на базі сім'ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та влаштовано малолітню [PERSON] в прийомну сім'ю на виховання та проживання. Відповідно до інформації служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації від 15.05.2017 р. № 25-154-01-14, згідно слів [PERSON], малолітню [PERSON] один раз на квартал відвідує брат [PERSON], приносить солодощі, речі, книги, іграшки. Протягом трьох років відповідач [PERSON] доньку не відвідує. Згідно із довідкою дошкільного навчального закладу «Сонечко» від 02.08.2017 р. №49, [PERSON] відвідувала дошкільний заклад з серпня 2013 р. по червень 2017 р. За період перебування в дошкільному закладі [PERSON] відвідувала доньку один раз у 2014 р. Відповідно до заяви [PERSON] від 02.08.2017 р., за час перебування [PERSON] в сім'ї, мати відвідувала доньку у 2013-2014 роках. На даний час спілкування веде лише у телефонному режимі, телефонує щотижня. Громадянка [PERSON] неодноразово попереджена про необхідність повернення дитини на виховання та про правові наслідки у разі такої відмови. Мати надала письмові пояснення від 03.08.2017 р. та зобов'язалась до 30.09.2017 р. створити належні умови для проживання та перебування малолітньої доньки [PERSON]. Однак, [PERSON] не з'явилась на засідання комісії з питань захист\ прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 11.10.2017 р. та 25.10.2017 р., хоча була належним чином повідомлена. Також, [PERSON] не надала можливості працівникам служби у справах дітей міської ради обстежити житлово-побутові умови за адресою проживання, не звернулась із заявою до суду щодо повернення дитини на виховання, дитина вже понад чотири роки проживає в прийомній сім'ї. Таким чином, мати дитини - [PERSON], [INFO], не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, не виявила бажання забрати доньку на виховання, не створила умови для нормального розвитку та проживання [PERSON], офіційно не працевлаштована, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не забезпечує, фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини. Дане питання розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.11.2017 р., на якому прийняте рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] - матері малолітньої [PERSON], [INFO], в зв'язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.11.2017 року за №609/24 та відповідним висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04.12.2017 р. №01/02-24/3113, які додаються до позовної заяви. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст.166, 180 СК України батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у грошовій сумі. Оскільки відповідачка має нерегулярний, мінливий дохід, тому необхідно стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06.10.2011 року про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав було стягнуто з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій суму у розмірі 270,00 грн. щомісячно. А тому просив позбавити відповідача батьківських прав та збільшити розмір аліментів аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] з 270,00 грн. до 930,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про поважні причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5).Реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.6). Малолітня дитина [PERSON], [INFO], залишилась без батьківського піклування на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06.10.2011 року про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 8-9). Розпорядженням Хотинської районної державної адміністрації від 19.07.2013 р. № 391-Р створено прийомну сім'ю на базі сім'ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та влаштовано малолітню [PERSON] в прийомну сім'ю на виховання та проживання (а.с.13). Відповідно до інформації служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації від 15.05.2017 р. № 25-154-01-14, згідно слів [PERSON], малолітню [PERSON] один раз на квартал відвідує брат [PERSON], приносить солодощі, речі, книги, іграшки. Протягом трьох років відповідач [PERSON] доньку не відвідує. (а.с.28) Згідно із довідкою дошкільного навчального закладу «Сонечко» від 02.08.2017 р. №49, [PERSON] відвідувала дошкільний заклад з серпня 2013 р. по червень 2017 р. За період перебування в дошкільному закладі відповідач [PERSON] відвідувала доньку один раз у 2014 р. (а.с.37). Відповідач [PERSON] неодноразово попереджена про необхідність повернення дитини на виховання та про правові наслідки у разі такої відмови. Мати надала письмові пояснення від 03.08.2017 р. та зобов'язалась до 30.09.2017 р. створити належні умови для проживання та перебування малолітньої доньки [PERSON]. Однак, відповідач [PERSON] не з'явилась на засідання комісії з питань захист\ прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 11.10.2017 р. та 25.10.2017 р., хоча була належним чином повідомлена. Також, відповідач [PERSON] не надала можливості працівникам служби у справах дітей міської ради обстежити житлово-побутові умови за адресою проживання, не звернулась із заявою до суду щодо повернення дитини на виховання, дитина вже понад чотири роки проживає в прийомній сім'ї. Мати дитини - відповідач [PERSON], [INFO], не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, не виявила бажання забрати доньку на виховання, не створила умови для нормального розвитку та проживання [PERSON], офіційно не працевлаштована, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не забезпечує, фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини. Таким чином, суд вважає достовірно встановленим, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], безпідставно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, не виявила бажання забрати доньку на виховання, не створила умови для нормального розвитку та проживання [PERSON], офіційно не працевлаштована, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не забезпечує, фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини, а тому її належить позбавити батьківських прав по відношенню до дітей, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст.166, 180, 182, 184 ч. СК України батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 06.10.2011 р. стягнуто з відповідача на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 270,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною. повноліття (а.с. 8). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, не працює і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх дітей, чи осіб на утриманні немає. Враховуючи інфляційні процеси, які відбулися в нашій державі протягом останнього року, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо, а також те, що в даний час позивачка не працює, суд вважає, що матеріальний стан позивача щодо утримання неповнолітніх дітей змінився, тобто зменшився, а тому дійсно необхідно збільшити розмір присуджених аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини згідно з рішенням Садгірського районного суду Чернівецької області від 06.10.2011 року з твердої грошової суми в розмірі 270,00 грн. на іншу тверду грошову суму 930,00 грн. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідачки на користь Державного бюджету України. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки стаття 184 СК України такого стягнення не передбачає. На підставі викладеного, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 157, 164, 165, 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та

Outcome: partial