Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.10.1997 року було укладено шлюб громадянами [PERSON] та [PERSON], який було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду від 24.01.2012. Від зазначеного шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей: [PERSON], 24.11.1998р.н., та [PERSON], 11.05.2007р.н., які з моменту розірвання шлюбу і станом на дату подання даного позову проживають разом з матір'ю [PERSON] в с. Погар Сколівського р-ну Львівської області. Незважаючи на зазначене, юридично вони залишаються зареєстрованими у [INFO], оскільки відповідач не надає письмової згоди на їх реєстрацію за фактичним місцем проживання. На даний час, малолітній [PERSON] не може бути розлучений зі своєю матірю в силу свого віку, потребою у постійному догляді та нагляді. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, натомість відповідач від виконання свого обовязку, визначеному ст. 180 Сімейного кодексу України, щодо обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, самоусунувся. Відповідач може і зобовязаний надавати кошти на утримання дітей в розмірі, який би забезпечив рівень їхнього життя, не нижче мінімальної межі, передбаченої Конституцією України та Законом України «Про прожитковий мінімум». Відповідач офіційно на території України не працює, живе з тимчасових доходів. Відтак з огляду на приписи ст. 184 СК України, позивач вимушена просити суд стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до ухвали суду від 01.12.2015р. позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], залишено без розгляду на підставі подання заяви позивачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд їх задоволити. Представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, та просить суд позов задоволити. Відповідач позовні вимоги визнав частково суду пояснивши, що він згідний щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з його матірю до досягнення ним десяти років. Крім цього, він погоджується сплачувати аліменти на дітей щомісячно в розмірі по 450 грн. кожному. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтв про народження від 10.12.1998р., актовий запис №575, та 24.05.2007р., актовий запис №251, батьками [PERSON], 24.11.1998р.н., та [PERSON], 11.05.2007р.н., є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.01.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З довідки Стрийського МВ ГУДМС України у Львівській області №1257 від 27.06.2014р. вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO]. Як вбачається з довідки Погарського НВК «Загальноосвітня школа І ст.-ДНЗ» від 18.09.2015р. №24, [PERSON] дійсно станом на 18.09.2015р. навчається в Погарському НВК «ЗОШ І ст.-ДНЗ» у 3 класі. З довідки НВК «Середня загальноосвітня школа-ліцей» с. Козьови від 29.09.2015р. №282, [PERSON] навчається в 11 класі НВК «СЗШ-ліцей» с. Козьови Сколівського району з 01.09.2013р. Як вбачається з довідки Орявської сільської ради Сколівського району Львівської області №689 від 30.09.2015р., [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю [PERSON] в с. Погар Сколівського району Львівської області. Обстеженням сімї, яке проведено 20.10.2015р., і про що складено відповідний акт, встановлено, що умови проживання дітей [PERSON] та [PERSON] у с. Погар Сколівського району задовільні. Є всі умови для проживання дітей у сімї. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2015р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи Виконавчий комітет Стрийської міської ради, Сколівська РДА про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, в частині визначення місця проживання дитини [PERSON], 24.11.1998р.н. залишено без розгляду на підставі подання заяви позивачем. Як вбачається з довідки Сколівського районного центру зайнятості №451 від 01.12.2015р., [PERSON] зареєстрований як безробітний в Сколівському РЦЗ з 08.07.2015р. З висновку Служби у справах дітей Сколівської РДА від 14.12.2015р. №03/16-1288 вбачається, що служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON] Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідач один раз надав доньці 1000 грн. Добровільно вирішити місце проживання дітей вона з відповідачем не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з сімєю [PERSON] 16 років. Діти завжди були доглянуті. Однак відповідач почав зловживати спиртним. Вона неодноразово бачила його пяним. Рік назад син [PERSON] проживав з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що до матері ставиться добре, а до батька нейтрально. На даний час проживає з матірю, яка опікується нею. Коли мама була на заробітках, то проживала разом з батьком. Було не дуже добре, уваги батько не звертав на неї. Інколи виганяв її з дому. Вона ночувала у подруги і раз в сусідів. Також батько забирав її брата до себе проживати, який після цього їй жалівся, що буває голодний і пізно готує уроки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що спиртним напоями відповідач не зловживав. Він один раз був у нього вдома, але дітей не було. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає відповідача як чесну, відповідальну людину, яка може допомогти безкорисно. Один раз бачив його з сином в магазині. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає відповідача як дбайливого батька. Він готував їсти, доглядав дитину. Син [PERSON] жив з батьком близько 4 місяців. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її син [PERSON] любить своїх дітей і у них хороші стосунки. Він хоче з ними спілкуватися і часто їх навідує. Її син заробляє гроші сам, але і вона йому допомагає. Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За змістом п. 18 постанови Пленум Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається з п. 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах, від яких у них народилося двоє дітей: [PERSON], 24.11.1998р.н., та [PERSON], 11.05.2007р.н. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, хоча зобов'язаний їх утримувати. Беручи до уваги те, що відповідач погодився на визначення місця проживання сина [PERSON] разом з його матірю [PERSON] до досягнення сином десяти років, про що ствердив в судовому засіданні, тому, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 160 СК України, позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] підлягають до задоволення частково. Враховуючи матеріальне становище відповідача, який є безробітним, має нерегулярний, мінливий дохід, що вбачається з матеріалів справи та показів свідка [PERSON], беручи до уваги те, що відповідач немає на утриманні інших осіб, передбачених п.3 ч.1 ст. 182 СК України, та зважаючи на необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей в твердій грошовій сумі підлягають до задоволення частково. Несплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України в розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved