Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 16.12.2010 року є власницею будинку [ADDRESS] . 07.04.2006 року вона уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час у вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідачем не є членом її сім`ї, проте з 15.07.2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою фактично ніколи не мешкав, мав складні життєві обставини та в липні 2014 року попросив зареєструвати його в будинку на короткий проміжок часу. Позивач неодноразово прохала відповідача добровільно знятися з реєстрації та телефонувала йому з цього приводу, проте відповідач постійно перебував на заробітках, посилався на зайнятість та вигадував різні погляди, щоб не здійснювати добровільне зняття з реєстрації. Останнім часом зв`язок з відповідачем втрачений остаточно. Позивач зазначає, що жодних особистих речей у будинку відповідач не залишив, участі у сплаті комунальних послуг не брав. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Захаров О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проте уточнила, що відповідача [PERSON] вона жодного разу не бачила, ані усної, ані письмової згоди на його реєстрацію в належний їй будинок не надавала, фактично вказана особа ніколи у будинок не заселювалася та їм не користувалася. Про факт реєстрації [PERSON] в житловому будинку, належному позивачці на праві власності, вона дізналася випадково. Факт реєстрації відповідача перешкоджає їй повноцінно володіти будинком, зокрема, вона має намір продати його, але формальна реєстрація в будинку сторонньої особи викликає необхідність звернення до суду із зазначеним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надав. Представник Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шатілін Г.П., який діє на підставі довіреності від 03.01.2020 року, надав письмові пояснення, з яких вбачається, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з цим, рішення суду, яке набрало законної сили та подане до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, як підстава проведення реєстраційної дії в порядку, встановленому Правилами, є обов`язковим до виконання, тому не потребує додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Крім того, просить розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права без участі представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 20.01.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. 19.02.2020 року представником позивава [PERSON] киди - адвокатом Захаровим О.О. подано заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За умовами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2010 року, посвідченого 16.12.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бінус О.О., власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , позивач по справі, яка внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 07.04.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 413. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), сформованої 08.01.2020 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ,- чоловік позивачки, [PERSON] , [INFO] , - син позивачки, [PERSON] , [INFO] , - дочка позивачки, а також [PERSON] , [INFO] , з 15.07.2014 року. Таким чином, фактично знайшли у судовому засіданні доводи позивачки, що вона є власником будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не є його родичом чи членом сім`ї, проте з 15.07.2014 року останній набув реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [INFO] , чоловік позивачки, [PERSON] , [INFO] , донька позивачки, підтвердили її доводи про те, що в спірному будинку відповідач був зареєстрований без її згоди, фактично в будинку ніколи не мешкав, власні речі до нього не завозив та завозити не міг, бо навіть не має ключів від будинку, не знайомився та не спілкувався з власниками будинку та членами його сім`ї. На теперішній час є бажання продати будинок, проте формальна реєстрація відповідача у будинку цьому перешкоджає. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача [PERSON] кизи відносно того, що [PERSON] без поважних причин відсутній в будинку [ADDRESS] , що перешкоджає в свою чергу позивачці [PERSON] вчиняти будь-які дії відносно власності. Відповідно до положень ст.391 ЦК України в власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином в судовому засіданні було підтверджено, що відповідач в спірному будинку ніколи не проживав, в будинку відсутні його особисті речі, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, в той час, як зберігає реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, що в свою чергу перешкоджає позивачці, як власнику, повноцінно розпоряджатися власністю, а тому її позовні вимоги щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на жиле приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, пр. визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином,

Outcome: partial