Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у якій зазначила, що вона із відповідачем знаходиться у шлюбі. Але на теперішній час сторони розійшлися та мешкають окремо один від одного. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не було досягнуто. Окрім цього відповідач не надає ніякої допомоги і не бере участі у вихованні спільних дітей і таким чином ухиляється від покладеного на нього відповідно чинного законодавства обов'язку матеріально утримувати своїх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що не заперечує сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, але зазначає, що він офіційно працює, є приватним підприємцем, але не має жодних доходів, а тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 750 гривень на кожну дитину, та вважає обґрунтованим, якщо він буде сплачувати аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони мешкають окремо, кожен своїм життям. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України, яка говорить, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України за рішенням суду гроші на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошові сумі. Згідно зі ст.ст. 182, 183 СК України частина заробітку (доходу) батька, що буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину при будь-яких обставинах не може бути менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Окрім того, ствердження того факту, що [PERSON] є приватним підприємцем, але не має жодного доходу, всупереч статті 60 ЦПК України не доведена, не надано жодного спростовування заявлених заперечень. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своїх малолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, як вбачається з вимог ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров» я та матеріальне становище дитини; стан здоров» я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, відповідно до ст.180, 183 СК України,

Outcome: partial