Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON], представником якої є [PERSON]І звернулась до суду з позовом до Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом на тих підставах, що 16 лютого 2015 року помер її син [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,89 га, розташованої на території Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області та належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 2005 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Позов визнав повністю. Представник відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області [PERSON] заперечень проти вимог позивача не має. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2005 року за життя [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], виданого державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 3108 (а.с. 10). Відповідно цього свідоцтва спадкове майно складається з земельної ділянки площею 3,89 га в межах згідно з планом, у тому числі сільськогосподарських угідь 3,89 га, з них ріллі 3,14 га, багаторічних насаджень 0,75 га, з яких: 0,49 га виноградники та 0,26 га землі під садом, розташованої на території Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області. 03 вересня 2008 року [PERSON] на підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину оформив Державний акт серії ЯД № 971444, а саме на земельну ділянку площею 0,49 га багаторічних насаджень - виноградники (а.с. 11-14), однак не встиг здійснити державну реєстрацію земельних ділянок та отримати Державні акти на земельні ділянки площею 3,14 га ріллі та 0,26 га багаторічних насаджень - землі під садівництво. 16 лютого 2015 року [PERSON] помер (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за законом на вищезазначену спадщину окрім позивача [PERSON] не має, яка на день смерті мешкала разом з ним (а.с. 4-9, 19, 20). Згідно інформації наданої відділом Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області відсутні другі примірники державних актів на право приватної власності на землю, видані на ім'я спадкодавця [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - 3,14 га - ріллі та 0, 26 га - землі під садівництво (а.с. 18). При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 22). Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд доходить до висновку, що право позивача на отримання в спадщину за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved