Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що [PERSON] було звільнено з посади лаборанта на підставі наказу №14-ок від 19.01.2015 року за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. При звільненні відповідач з [PERSON] належним чином не розрахувався, не виплатив заробітну плату, що склала 3951,38 грн., які він виплатив в ході розгляду справи. Проте залишилась не виплаченою компенсація за невикористану відпустку, яка склала 471 грн. 30 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку в розмірі 471 грн. 30 коп.; середній заробіток за весь час затримки виплати належної суми по день фактичного розрахунку, витрати по справі покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням провести судове засідання в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У відповідності до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] було звільнено з посади лаборанта Навчального закладу обєднання громадян «Дніпропетровська обласна автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів» на підставі наказу №14-ок від 19.01.2015 року за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. При звільненні відповідач з [PERSON] належним чином не розрахувався, не виплатив заробітну плату, що склала 3951,38 грн., які він виплатив в ході розгляду даної справи, а саме - 27.05.2015 року у сумі 1000,00 грн., 02.06.2015 року у сумі 1500,00 грн., 12.06.2015 року у сумі 1445,17 грн. Проте, відповідачем позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 471,30 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум. Як вбачається з довідки, яка знаходиться в матеріалах справи, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 29,79 грн., кількість днів прострочення виплати належних при звільненні сум складає 217, тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки розрахунку складає 6464 грн. 43 коп. (217днів х 29,79 грн. = 6464,43 грн.) Таким чином, з відповідача на користь позивача всього підлягає стягненню: не виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 471 грн. 30 коп., компенсація за затримку розрахунку при звільненні в сумі 6464 грн. 43 коп., а всього 6 935 грн. 73 коп. Відповідачем будь-яких доказів в спростування вимог позивача суду не надано. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати, а саме стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved