Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 10000 євро, що еквівалентно 252721 гривень. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2015 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 10000 євро на строк до 25 травня 2015 року. Однак у зазначений строк відповідач позичених коштів не повернув. З цих підстав позивач просив стягнути з нього зазначену суму коштів та понесені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу в його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 01 березня 2015 року сторони уклали договір, за умовами якого позивач передав відповідачу 10000 євро з терміном повернення до 25 травня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . У передбачений укладеним між сторонами договором строк повернення позики 25 травня 2015 року [PERSON] боргу не повернув. Вимоги [PERSON] про повернення коштів ігнорує. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON] як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON] як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 10000 євро на підставі договору позики від 01 березня 2015 року в обумовлений у ньому строк не виконав. Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки судом установлено наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу, розмір якого становить 10000 євро, цю суму боргу слід перевести на національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до євро, встановленого Національним банком України на 01 березня 2016 року, який складає 2950,0820 гривень за 100 євро. Таким чином сума боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 295008 гривень 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як слідує з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача в його користь 10000 євро, що еквівалентно 252721 гривень. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача заборгованості за договором позики від 01 березня 2015 року у розмірі 10000 євро, що еквівалентно 252721 гривень. [PERSON] цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 2527,21 гривень, понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved