Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до відповідача [PERSON], яку в подальшому уточнила, про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і його поділ.. Предметом спору є: прибудова до будинку, який розташований в [ADDRESS]; недобудована баня; гараж , а також ремонтні роботи будинку; автобус марки «Рута»-25» державний номерний знак [NUMBER]; мисливська рушниця ИЖ-27М , які придбані сторонами під час перебування у шлюбі. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості зазначеного майна, а також витрати по оплаті експертизи. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов в якому просить встановити факт окремого проживання та ведення господарства окремо зі [PERSON] у період з 22 квітня 2005 року по 22 серпня 2012 року. Ухвалою суду від 19 лютого 2014 року дані позовні заяви об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали. [PERSON] пояснила, що з 29 травня 2004 року до лютого 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після реєстрації шлюбу вони деякий час жили у батьків чоловіка, потім у її батьків. ЇЇ батьки купили у 2004 році для них будинок, але в ньому вони не проживали.В подальшому цей будинок продали. У [INFO] вона народила сина [PERSON]. Після народження сина відповідач став жити в спірному будинку, який належав його бабі, а вона з сином у своїх батьків по [ADDRESS]. Але сімейні відносини підтримували. Відповідач періодично жив з нею, давав кошти у сім»ю. У 2005 році баба подарувала спірний будинок відповідачу і вони домовилися зробити ремонт у будинку та жити в ньому разом. У 2006 році вона з сином також переїхали жити до цього будинку. В цей період вони почали робити ремонт, а саме - обклали цеглою будинок та сарай, провели газ, обладнали санвузол, заміняли плитку, двері, шпалери, ліноліум, зробили ремонт в кухні, ванній,підбили стелю, добудували літню кухню, зробили гараж, перебудували погріб, розпочали будувати баню, Встановили забор з бетонних плит, металеві ворота та хвіртку. Крім того ними були придбані автобус марки «Рута-25» державний номерний знак [NUMBER] та мисливська рушниця ИЖ-27М за 3500 грн., які були зареєстровані за [PERSON] Зазначене майно вони придбали за спільні кошти. Відповідач оформлений приватним підприємцем і займався перевезеннями, а також пасікою, яка приносила доходи близько 25-30 тисяч грн. на рік. Вона не працювала, займаючись вихованням сина та веденням домашнього господарства, а зокрема вирощуванням кролів від реалізації яких мали доходи, їх налічувалося до 300 голів, продавала мед. Крім того вона є інвалідом і отримує пенсію в розмірі 1000 грн. Щомісяця, отримувала допомогу у зв»язку з народженням дитини. Всі кошти йшли до спільного сімейного бюджету. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22 серпня 2012 року шлюб розірвано і з того часу припинені сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства. Вона виїхала з будинку відповідача. На даний час відповідач заперечує її право на 1/2 частину спільного майна. У 2013 році він переоформив право власності на автобус на ім»я свого брата [PERSON] без її згоди. З цих підстав виникла потреба у визнанні за нею права на половину майна та в розподілі спільного сумісного майна подружжя. Позивач просить визнати за нею право на 1/2 частину спірного майна та стягнути з відповідача 1/2 частину його вартості на її користь. [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні вимог про визнання факту окремого їх проживання та окремого ведення спільного господарства в період шлюбу оскільки вважає, що це не відповідає фактичним обставинам. Після укладення шлюбу і до його розірвання вони проживали разом та спільно вели домашнє господарство. Вона не працювала оскільки була вагітна, народила дитину і займалася доглядом за нею оскільки син був дуже хворобливий, не міг відвідувати дитячий садок школу. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні свій позов підтримали та не визнали первісний уточнений позов [PERSON]. Відповідач [PERSON] пояснив, що після укладення шлюбу він з дружиною кілька місяців жив у своїх батьків, кілька місяців у її батьків. У тому ж 2004 році її батьки купили для них будинок, але в ньому вони не жили. У зв»язку з тим, що між ними виникали непорозуміння він на початку 2005 року переїхав жити до своєї баби за спірною адресою. Баба у тому ж 2005 році подарували йому спірний будинок. Після народження сина у 2005 році вони з [PERSON] почали проживати окремо. Вона проживала та була зареєстрована разом з сином у своїх батьків в [ADDRESS], а він у будинку баби по [ADDRESS]. У 2005 року він разом з бабою почав робити ремонт та переобладнання будинку за кошти баби та власні кошти. Дружина в цей період приходила до нього допомагати доглядати за кролями. Вона не приймала матеріальної участі у будівництві, тільки морально. Гроші які він заробляв віддавав у сім»ю, крім того платив аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів, згідно рішення суду від 31.01.2006 року. Стали проживати у спірному будинку разом з 2010 по 2012 рік, але дружина до будівництва не мала ніякого відношення. З 2001 року він оформлений фізичною особою-підприємцем і займається перевезенням пасажирів. Автобус на який претендує [PERSON] належить не йому. На даний час він зареєстрований за його братом. Спірний автобус був куплений в період шлюбу за спільні кошти з його братом [PERSON] Після розірвання шлюбу, у 1013 році, він продав брату автобус за 50 тисяч гривень. Гроші поділили з [PERSON] порівну. Вона була присутня при оформленні документів на продаж автобуса. Щодо рушниці то він купував її за спільні кошти також разом зі своїм братом. Вважає, що на рушницю його колишня дружина немає ніякого права. Майно, на яке претендує позивач, не може бути визнане спільним майном подружжя і не може бути розділене, оскільки вони в період його придбання не проживали разом і не вели спільного господарства. Своєї участі у придбанні зазначеного майна позивач не приймала. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.05.2004 року по 22.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.6) та рішенням Ніжинського міськрайонного суду про розірвання шлюбу(а.с.7). Наявність спірного майна крім автобуса сторони не оспорюють Для оцінки спірного майна ухвалою суду від 19 березня 2014 року була призначена будівельно-технічна та судова товарознавча експертизи на вирішення якої поставлені питання про визначення вартості будівельних матеріалів та робіт, що були використані при будівництві прибудови до будинку, який розташований в [ADDRESS], при будівництві гаражу, погребу бані, металічних воріт з хвірткою, забору з бетонних плит, огорожі із металевої сітки-рабиці, забору з плоских шиферних листів, літньої кухні, добудованого сараю та вартості ремонту в житловому будинку (перекриття даху шиферними листами, укладання лінолеуму на підлогу, підшивка стелі гіпсокартонними листами), а також дійсної вартості автобуса марки « Рута- 25», державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, синього кольору, кузов [NUMBER] яка вартість мисливської рушниці ИЖ-27М. Згідно висновку експерта від 12.05.2014 року середня ринкова вартість автобуса «Ррута-25» склала 169187 грн.40 коп, рушниці ИЖ-27М 12 кал. на вторинному ринку України станом на липень 2014 року може складати 3 500,00 грн., що підтверджується висновком експерта від 10.07.2014 р. (а.с.117-119). Висновком експерта від 20.08.2014 року визначена вартість ремонтно-будівельних робіт виконаних в спірному будинку - 4502,40 грн, вартість прибудови склала 61337 грн., гаражу - 93208 грн., недобудованої будівлі бані - 26780 грн.(а.с.123-136). Все майно, яке оцінювалося експертом, крім автобусу було в наявності. Будівлі побудовані за висновком експерта орінтовно в 2006 році. Це будівництво велося самочинно, оскільки дозволу на будівництво немає, в експлуатацію будівлі не введені. Згідно п.2.3 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна», не підлягають поділу об»єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об»єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об»єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до Закону. На момент проведення експертизи автобус марки «Рута-25» був проданий. Під час проведення обстеження експертом з»ясовано, що огорожа з плоских шиферних листі належить сусіду, роботи по поліпшенню погребу та влаштування клумби не проводилися, огорожа із сітки-рябиці існувала на момент дарування, переобладнання сараю та побудова кухні здійснювалися в 2013 році, коли шлюб між сторонами було розірвано, тому ці об»єкти не можуть бути включені в перелік майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні стверджував, що він за власні кошти та кошти своєї баби у 2004-2005 роках здійснював ремонт будинку та будівництво гаражу, бані, прибудови до будинку. Його дружина [PERSON] увесь час проживала у батьків і ніякої участі в будівництві не приймала, а тому витрачені ним кошти вважає його власними і такими, які не підлягають розподілу. Суд не погоджується з даним твердженням [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що ремонтно-будівельні роботи у спірному будинку проводилися у 2006 році, що підтверджує наданий [PERSON] договір підряду від 24 травня 2006 року, укладений між ним та [PERSON] Допитані у суді свідки точної дати виконання робіт не назвали крім свідка [PERSON], який є двоюрідним братом [PERSON] і є зацікавленою стороною Відповідач не надав суду достовірних даних про те, що він вів будівництво за власні кошти, які не були спільною власністю його сім»ї, чи кошти баби. Будівництво велося під час перебування сторін у шлюбі. Сторони одружилися в травні 2004 року. Як пояснював сам [PERSON] після одруження вони деякий час жили у його батьків, потім у її батьків У [INFO] у них народився син. Позивачка [PERSON] з поважних причин не могла працювати оскільки спачатку знаходилася в стані вагітності, потім займалася доглядом на новонародженою дитиною Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON]. підтвердили, що [PERSON] стала проживати у спірному будинку з 2006 року. Вона вела господарство, доглядала за кролями, присадибною ділянкою, за дитиною. Суд вважає, що відповідач-позивач [PERSON] не довів факт роздільного проживання і ведення окремо господарства в період шлюбу, а зокрема в період придбання спірного майна. Як вбачається з довідки Ніжинського МРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області (а.с.12 ), автобус марки Рута модель 25, державний номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, синього кольору, кузов [NUMBER], був зареєстрований за [PERSON], що підтверджує його придбання сторонами в період шлюбу. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що цей автобус був придбаний за спільні кошти з його братом [PERSON] і він був спільною власнітю його та брата. Ці доводи достовірно нічим не підтвердженні. Свідчення [PERSON] суд оцінює критично, оскільки він є рідним братом і зацікавленою особою. Згідно дозволу [NUMBER] Ніжинського МВ УМВС, щодо рушниці ИЖ-27М 12 кал., [NUMBER], виданого 20.10.2008 року, підтверджується що рушниця придбана під час перебування сторін у шлюбу. Суд вважає, що все придбане майно в шлюбі, в тому числі придбані будівельні матеріали та виконані будівельні роботи в спірному будинку, є спільним майном подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч. 1,2 та 3 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 Постанови від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі того, що поділ об»єктів не можливо провести з технічної точки зору. За таких умов, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], щодо поділу майна підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вартості майна та потреби в ньому кожного із сторін. Суд вважає за необхідне поділити майно наступним чином. Встановлено, що спірний автобус був проданий відповідачем своєму рідному брату [PERSON] у 2013 році. Вони стверджують, що за автобус останній віддав 50 тисяч гривень, виходячи з того, що автобус був у спільній власності братів, купівля відбулася після розірвання шлюбу, але в присутності позивачки і гроші були розділені між подружжям. Суд вважає, що відповідач з метою уникнення поділу автобуса умисно переоформив його на брата. Доказів про отримання позивачкою коштів за автобус та дачі згоди на його продаж суду жодною стороною не надано. Таким чином суд вважає, що позивачка має право на 1/2 частину коштів від вартості проданого автобуса. Вартісь автобуса слід визначати за висновками експертизи, а не зі слів відповідача та його брата. Щодо поділу недобудованої бані, гаражу, прибудови до будинку, то суд вважає, що ці об»єкти побудовані самовільно і тому поділу підлягають тільки будівельні матеріали на які має рівні права кожна сторона. Оскільки відповідач не бажає компенсувати позивачці їх вартість, суд вважає необхідним визнати за кожним із них право на Ѕ частину вартості будівельних матеріалів і робіт. Щодо виконаних ремонтно-будівельних робіт у будинку то суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні цих вимог, оскільки ремонтні роботи в будинку є невід»ємною його частиною. Позивачка проживала в ньому до 2012 року, користувалася благами, а тому її вимоги про стягнення з відповідача 3 174 грн. 20 коп є безпідставними Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Щодо судових витрат, то суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача-позивача пропорційно задоволеним сумам. Розмір понесених позивачкою-відповідачкою витрат на оплату експеризи підтверджений квитанціями. Судовий збір вона не сплачувала оскільки є інвалідом 2-ї групи, а тому в такому випадку збір підлягає стягненню з відповідача-позивача на користь держави.

Outcome: partial