Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є власником квартири [ADDRESS] . У такій квартирі, окрім неї, зареєстровані дві дочки - [PERSON] та [PERSON] , а також її чоловік - відповідач [PERSON] Проте, незважаючи на реєстрацію відповідача за вказаною адресою, останній у такій квартирі з лютого 2017 року не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг та не приймає участі в утриманні квартири та її ремонті. Факт непроживання відповідача за адресою місця реєстрації стверджується актами ОСББ «Демнянська-26». У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, місце проживання останнього їй невідоме, просила визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила, позов підтримала, просила такий задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судової повістки за адресою місця реєстрації та оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019. Відповідно до статей 317 , 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, вказаною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як видно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 29.01.2005, між сторонами укладено шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №115. Згідно з даними будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] , з 30.03.2016, окрім позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою стверджується також відповідною відміткою, що міститься в паспорті громадянина України серії [NUMBER] . Як видно з актів ОСББ «Демнянська-26» від 12.01.2018, 04.05.2018, 23.10.2018, 05.02.2019, відповідач [PERSON] зареєстрований, однак не проживає у квартирі [ADDRESS] більше одного року. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод у користуванні таким, не надано, а відтак суд дійшов до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved