Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що з червня 2005 року вона та відповідач [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. 14.08.2015 вони з відповідачем зареєстрували їхні шлюбні відносини, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси зроблено актовий запис №1084. За час проживання однією сім'єю за спільні кошти вони придбали рухоме та нерухоме майно, а саме магазин літ. А-10 приміщення 1-го поверху з №1 по №4, з №19 по №27 загальною площею 243,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення підвалу літ. А-10 з №І по №V загальною площею 86,4 кв. м., яке знаходиться за аресою: [ADDRESS]; автомобіль марки Dodge, модель Avenger SXT, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; обладнання, професійний інвентар та інтер'єр тематичного клубу кафе-бар «[INFO]» на суму 510249 грн., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно відповідно до положень ст. 69-71 СК України підлягає розподілу в рівних частинах по 1/2 кожному. З урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог від 14.11.2016 просить встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2005 року по день реєстрації шлюбу - 14.08.2015; поділити спільне майно подружжя визнавши за позивачкою [PERSON] право на 1/2 частину приміщення магазину літ. А-10 приміщення 1-го поверху з №1 по №4, з №19 по №27 загальною площею 243,6 кв.м., право на 1/2 нежитлового приміщення підвалу літ. А-10 з №І по №V загальною площею 86,4 кв. м., обладнання, професійний інвентар та інтер'єр тематичного клубу кафе-бар «[INFO]». Виділити відповідачу [PERSON] 1/2 частину приміщення магазину літ. А-10 приміщення 1-го поверху з №1 по №4, з №19 по №27 загальною площею 243,6 кв.м., 1/2 нежитлового приміщення підвалу літ. А-10 з №І по №V загальною площею 86,4 кв. м., автомобіль марки Dodge, модель Avenger SXT, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Судові витрати стягнути із відповідача. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнав, просив їх задоволити. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Топор А.І. позовні вимоги не визнав, вказав, що позивач не довела походження коштів, за які нібито було придбане майно, вона не вказує про місце своєї роботи, її доходи на час придбання майна. Просив відмовити у позові повністю. Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» за довіреністю Тимощук А.В. просила відмовити у задоволенні позову. Представник ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду цивільної справи. Суд, заслухавши обґрунтування, доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Постановою від 08.06.2016 у справі №6-2253цс15 Верховний Суд визначився з правовим режимом майна осіб, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. В ст. 3 СК України зазначається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] з червня 2005 року по 14.08.2015 однією сім'єю без шлюбу, а тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення. Що стосується вимог про розподіл майна суд встановив наступне. Згідно із положеннями ст.74 Сімейного кодексу, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього кодексу. Згідно із ч.4 ст.368 Цивільного кодексу, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Норми СК у ст. ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст.60 СК. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст.60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 12.03.2006 [PERSON] придбав нежитлове приміщення літ. А-10 з №І по №V загальною площею 86,4 кв.м. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2006 за [PERSON] (держ. реєстрація 09.02.2006) зареєстровано приміщення магазину літ. А-10, а саме приміщення першого поверху з №1 по №4, з №19 по №27 загальною площею 243,6 кв.м. Автомобвіль Dodge, модель Avenger SXT, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить [PERSON] з 03.09.2008. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в суді вказав, що позивач [PERSON] 26.12.2007 отримала в АКІБ «УкрСиббанк» кредит в сумі 36750 доларів США для придбання обладнання кафе-бару «[INFO]», яке є предметом позову. При тій умові, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували покупку будь-якого обладнання (накладні, чеки тощо), на підставі яких можна б було встановити дату покупки, наіменування обладнання, таким чином суд не отримав доказів, що саме за ці кредитні кошти було придбане майно, а відтак суд вважає недоведеними вимоги про те, що обладнання, професійний інвентар (кондиціонери, кухонні меблі, офісні меблі, кухонні набори, посуд та інше) є майном, яке придбане під час шлюбних відносин і за кошти позивача. Надані суду представником позивача [PERSON] документи як доказ спільної праці позивача та відповідача, які вказують, що на період 08.04.2008 [PERSON] була зареєстрована фізичною особою-підприємцем; які підтверджують, що вона відповідно до договору оренди №01/08 від 29.07.2008 орендувала торгову площу залів у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]; які вказують, що вона мала дозволи на розміщення об'єкту торгівлі, а також ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями від 25.09.2008, - судом не взяті до уваги, так як всі ці документи стосуються подій 2008 року, нерухоме майно (магазин 243,6 кв.м, підвал 86,4 кв.м) набуте в 2006 році, а тому не можна вважати його придбаним внаслідок їхньої спільної праці. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також не змогли підтвердити наявність самостійного доходу у позивача [PERSON] на час набуття права власності нерухомого та рухомого майна. При умові, що [PERSON] не довела наявність власних коштів, які б були підтверджені джерелом їх набуття, суд вважає нерухоме майно площею відповідно 243,6 кв.м. та 86,4 кв. м за адресою [ADDRESS] особистим майном [PERSON], і не може бути визнано спільно набутим під час проживання без шлюбу з [PERSON] За таких же обставин автомобіль Dodge, модель Avenger SXT, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] суд також вважає особистим майном відповідача [PERSON] Неналежними доказами суд вважає й наданий договір позики від 01.02.2006, відповідно до якого батько позивачки [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] та його батькові [PERSON] кошти в сумі 1515000 грн., так як укладання цього договору не можна вважати укладеним в інтересах сім'ї, а вказані кошти не є спільними сумісними в розумінні положень ст. 65 СК України. Це підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.09.2011, яким вказані кошти стягнуті солідарно із [PERSON] та [PERSON], таким чином підтверджується, що борг [PERSON] з його батьком є їх особистим. До такого висновку суд прийшов також урахувавши, що [PERSON] згоди на укладення договору позики не давала. Таким чином, вирішуючи питання щодо правового режиму вищевказаного майна, з метою встановлення правового статусу спільної сумісної власності, суд перевірив акти придбання сторонами майна, яке стало предметом позовних вимог, однак не встановив, що це майно придбане внаслідок спільної праці або ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Взагалі не надано доказів позивачем, які б доводили факт набуття права на обладнання, професійного інвентарю та інтер'єру тематичного клубу кафе-бар «[INFO]», не доведено [PERSON] джерело отримання нею коштів, за які таке майно могло бути набуте. Такі висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України (справа №370/443/13-ц від 07.12.16, №6-846цс16 від 12.10.16, №6-2253цс15 від 08.06.15, №6-612цс15 від 01.07.15, №6-38цс15 від 03.06.15, №6-2641цс15 від 16.12.15).

Outcome: dismissed