Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач в особі її представника [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, зазначала, що 12.08.2008 року між нею та відповідачем КС «Буковина» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого її будинок та земельна ділянка були передані у заставу КС «Буковина» для забезпечення умов договору кредитної лінії №001/2005, який було укладено між [PERSON] та КС «Буковина» 12.08.2008 року на суму 120000 грн. Про існування вказаного іпотечного договору вона дізналася 21.06.2011 року під час винесення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з неї боргу, як з майнового поручителя. Посилаючись на те, що вона є неписьменною, не могла прочитати умови договору, із змістом якого її не було ознайомлено, їй ніхто не роз'яснював наслідки невиконання договору кредитної лінії [PERSON], у неї не було жодного наміру та волі передати своє майно в заставу і вона не уповноважувала на підписання договору іпотеки [PERSON],цей договір порушує її права та законні інтереси та спрямований на позбавлення її права власності, просила визнати договір іпотеки, укладений 12.08.2008 року між нею та КС «Буковина» не дійсним. Під час розгляду позову в справу вступив прокурор Сторожинецького району для захисту інтересів позивача [PERSON], яка є особою похилого віку. Прокурор вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та просив їх задовільнити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, та змінивши підстави для визнання договору іпотеки недійсним, пояснили, що знаходячись в нотаріальній конторі при укладенні договору [PERSON] вважала, що фактично між нею та [PERSON] укладається договір довічного утримання. Про укладення такого договору позивач мала розмову з [PERSON] раніше, зважаючи на її похилий вік, вона вимагала стороннього догляду, а тому погодилася на те, щоб майно перейшло у власність [PERSON], а остання здійснювала за нею догляд. Оскільки позивач була введена в оману при укладенні договору іпотеки, вважають, що він повинен бути визнаний недійсним. Будучи допитаною в якості свідка за її згодою [PERSON] суду пояснила, що ініціатором укладення договору довічного утримання з [PERSON] була вона, оскільки вона запропонувала піти до нотаріуса укласти такий договір. Саме так вона пояснила нотаріусу, що хоче передати своє майно [PERSON], щоб остання здійснювала за нею догляд. Договір вона не підписувала і з його змістом не знайома. Третя особа [PERSON] і вона ж, допитана в якості свідка, суду показала, що 12 серпня 2008 року вона привела [PERSON] в нотаріальну контору, попередньо пояснивши їй, що вони йдуть укладати договір довічного утримання. Саме вона запропонувала позивачці укласти договір довічного утримання і піти до нотаріуса, оскільки на протязі останніх десяти років фактично здійснювала за нею догляд. [PERSON] розмови з нотаріусом не мала та знаходилася в коридорі нотаріальної контори. Оскільки [PERSON] є неписьменною, договір замість неї підписала її дочка [PERSON] Всі необхідні для посвідчення договору документи подавала вона, а не [PERSON] Вдома вона пояснила позивачці, що та підписала договір довічного утримання. Вона визнає, що ввела [PERSON] в оману, а тому просить позовні вимоги задовільнити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що нею посвідчувався договір іпотеки від 12 серпня 2008 року в присутності [PERSON], [PERSON] та представника кредитної спілки. В особистій бесіді з [PERSON] вона пересвідчилась в тому, що та розуміє зміст договору іпотеки, який вона зачитала на слух і, попередила, що вона своїм майном відповідатиме за виконання зобов'язання [PERSON] [PERSON] запропонувала, щоб замість неї договір підписала [PERSON], повідомила, що вона є вдовою, в шлюбі не перебуває і цю заяву від її імені також підписала [PERSON] Мови про те, що [PERSON] передає свій будинок і землю [PERSON],а остання здійснюватиме за нею довічний догляд не було. Вона не посвідчила б договір іпотеки, якби бачила, що [PERSON] не розуміє, що вчиняє. Вважає позов необґрунтованим. Також просить застосувати строк позовної давності до цих правовідносин. Представник відповідача Богуславський Є.С. позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 12 серпня 2008 року [PERSON] було укладено з кредитною спілкою договір позики, за яким вона отримала кредит в сумі 120000 грн. зі строком повернення до 12 серпня 2018 року. Майновим поручителем [PERSON] - іпотекодавцем була [PERSON] З останньою 12 серпня 2008 року кредитна спілка уклала договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], яка, як вбачається з п.8.9 іпотечного договору, зачитала його зміст вголос, роз'яснила зміст та правові наслідки вчинення іпотечного договору. Ніяких застережень щодо укладення договору та його підписання [PERSON] позивач не висловлювала. Представник вважає, що саме з цієї дати 12 серпня 2008 року обчислюється трьохрічний строк позовної давності звернення позивача до суду за захистом порушеного права, який нею пропущено без поважних причин, оскільки до суду звернулася 8 січня 2014 року. Просить застосувати строк позовної давності та в позові відмовити. Суд знаходить, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх необґрунтованістю з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За обставинами даної цивільної справи судом встановлено, що 12 серпня 2008 року [PERSON] було укладено з кредитною спілкою «Буковина» договір позики, за яким вона отримала кредит в сумі 120000 грн. зі строком повернення до 12 серпня 2018 року. Згідно договору іпотеки від 12 серпня 2008 року, укладеного між кредитною спілкою «Буковина» та [PERSON], від імені якої та за її дорученням діяла [PERSON], іпотекодавцем для забезпечення виконання зобов'язань позичальника в повному обсязі щодо повернення кредиту передано житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в [ADDRESS]. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на ту обставину, що вона дізналась про існування оспорюваного договору іпотеки тільки 21 червня 2011 року заперечується змістом самого договору. Як вбачається з п.8.9 іпотечного договору, нотаріус зачитала його зміст вголос, роз'яснила [PERSON] зміст та правові наслідки вчинення іпотечного договору. Ці ж обставини в судовому засіданні підтвердила приватний нотаріус [PERSON] Зі змісту угоди випливає, що позивач знала про існування іпотечного договору, який підписала від її імені [PERSON] за її дорученням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як на докази посилається на допит її та [PERSON] в якості свідків, зокрема про те, що [PERSON], укладаючи угоду мала на увазі укладення договору довічного утримання з [PERSON] і що остання ввела позивача в оману, фактично уклавши договір іпотеки, чим порушила майнові права позивача. Покази позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], як свідків суд розцінює критично і дає їм відповідну оцінку в сукупності з іншими доказами та вважає їх не об'єктивними, оскільки вони суперечать іншим доказам - поясненням третьої особи [PERSON], п.8.9 Договору іпотеки, заяві [PERSON], підписаною від її імені [PERSON] від 12 серпня 2008 року, якою вона підтвердила при укладанні договору іпотеки, що майно, яке є предметом іпотеки, не належить на праві сумісної власності, оскільки вона є вдовою. Крім того між показами [PERSON] та [PERSON], які допитувались судом в якості свідків окремо існують протиріччя, оскільки кожен із них стверджував, що був ініціатором укладення договору довічного утримання 12 серпня 2008 року. З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2009 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки- житловий будинок та земельну ділянку, належні позивачу [PERSON] Вказаний виконавчий напис оспорювався в Першотравневому районному суді м. Чернівці за позовом [PERSON], третьої сторони на стороні позивача [PERSON] про що свідчить копія ухвали цього суду від 11 вересня 2009 року. З листа Шевченківського ВДВС Чернівецького міського управління юстиції від 9 серпня 2010 року вбачається, що [PERSON] попереджалася про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку з метою погашення боргу [PERSON] Отже, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що вона дізналась про укладення договору іпотеки тільки 21 червня 2011 року. Суд вважає, що не є належним доказом тверджень позивача про відсутність наміру укласти договір іпотеки наявність договору про встановлення сервітуту та попереднього договору з [PERSON] від 5 лютого 2009 року, як такі, що суперечать іншим перевіреним судом доказам. Судом приймається до уваги і та обставина, що позивач та третя особа [PERSON] не оспорювали договір іпотеки, достовірно знаючи про його існування, аж допоки рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 червня 2011 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Буковина» суму заборгованості за кредитним договором. Отже, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача [PERSON], як учасника правочину, щодо розпорядження своїм майном, як предметом іпотеки, було вільним і відповідало її волі, оскільки вона її висловила, при оформленні нотаріально посвідчене договору іпотеки, що відповідає вимогам ст.203 ч.3 ЦК України. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Позивачем та її представником в судовому засіданні належним чином, у відповідності до діючих норм ЦПК України, не доведено, що [PERSON] мала намір укласти договір довічного утримання з [PERSON], а остання діяла всупереч майнових інтересів позивача. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed