Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2018 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], що зареєстрований 03.09.2005 р. у відділі реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 742, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, фактичні шлюбні відносин між ними припинено, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Примирення позивач вважає неможливе. Ухвалою суду м. Києва від 26.09.2018 р., у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розірвати шлюб з відповідачем. Пояснила, що вони з відповідачем не проживають разом приблизно 1,5 років, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, а тому примирення позивач вважає не можливе. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, погодився на розірвання шлюбу з позивачем, про що надав відповідну заяву. Пояснив, що спільне життя з позивачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, приблизно 1,5 роки вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Примирення відповідач вважає неможливе. Зазначив, що їх спільні діти будуть проживати з позивачем. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.09.2005 р., зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 742, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved