Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних від суми заборгованості за період з 26.10.2012 року по 17.09.2021 року у розмірі 16 769,59 грн. та інфляційні втрати за період з 26.10.2012 року по 17.09.2021 року у розмірі 109 096,52 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 26.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 61 108,92 грн. матеріальної шкоди, 1 000,00 грн. моральної шкоди, 611,09 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Однак, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду рішення суду відповідачем не виконано, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 28.09.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 28 вересня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 16.03.2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-4307/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2012 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 61 108 грн. 92 коп. матеріальної шкоди, 1 000 грн. моральної шкоди, 611 грн. 09 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 12, 13) 12.12.2012 року [PERSON] звернувся до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4307/11 Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року. (а.с. 14, 15) 17.12.2012 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35780194 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4307/11 Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року на суму 62 840,01 грн., та постановою від 23.01.2013 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника [PERSON] (а.с. 16, 17) 26.04.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення - відмовлено. (а.с. 18-20) 13.07.2021 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «СК «Інтер Поліс», ПАТ «Банк Форум», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Видано дублікат виконавчого листа по справі №2-4307/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Поновлено [PERSON] пропущений строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №2-4307/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 21-29) Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, у постанові від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Встановивши, що боржником прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженого рішенням суду відшкодування майнової та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.» Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 16 769,59 грн. та інфляційних втрат в сумі 109 096,52 грн. в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за заявлений період з 26.10.2012 року по 17.09.2021 року, - оскільки відповідачем не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2012 року та не погашено перед позивачем стягнуті за рішенням суду грошові кошти в сумі 62 840,01 грн., наслідком чого є право позивача на реалізацію захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника у виді 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу за користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved