Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Войтенка О.М. звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визначити для неї додатковий строк тривалістю три місяці, який обчислювати з дня набрання рішення законної сили, для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] в с. Соснівка Новопсковського району Луганської області помер її рідний брат [PERSON] , який на час смерті проживав один за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7591 га, розташованої на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області та права на земельну частку (пай) із залишку невитребуваних земель у КСП «Сосновський». Позивач зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею другої черги за законом після смерті її рідного брата [PERSON] , тому 13.02.2020 вона звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті брата, однак нотаріус рекомендував їй звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин з братом, вказаний факт був встановлений рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 01.04.2020. При зверненні до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. з приводу оформлення спадкових справ за законом, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. В обґрунтування підстав пропуску вказаного строку позивач посилається на те, що вона тяжко переживала втрату рідного брата, суттєві особисті сімейні складнощі, а також на те, що вона не могла вільно пересуватися та здійснювати поїздки до районного центру у зв`язку із введенням на території України карантинних заходів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата. Ухвалою суду від 20.10.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.11.2020. 19.11.2020 суд ухвалив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні до 16.12.2020 у зв`язку з витребуванням доказів. 16.12.2010 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.01.2021. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач у позовній заяві просила розглядати справу без її участі та без участі її представника. Представник відповідача Танюшівськоїсільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, відзиву на позов, заяв чи клопотань до суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у віці 61 рік в с. Соснівка Новопсковського району Луганської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.08.2019 виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №11. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7591 га, розташованої на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер 4423388200:34:002:0084, яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №015618, виданого Новопсковською райдержадміністрацією 20.08.2004, та права на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серії ЛГ №0098925 від 22.01.1997, зареєстрованого 30.01.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №23. Позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 01.04.2020, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 19.04.2019. З довідки від 14.02.2020 року №134, виданою Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи №41/2020 вбачається, що 13.02.2020 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] звернулася його рідна сестра - [PERSON] . Крім того, в спадковій справі наявна заява [PERSON] від 11.09.2020 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Відомостей про інших спадкоємців спадкова справа не містить, інформація щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , отже, граничний строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України сплинув 29.01.2020. Постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. від 11.09.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємець пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що у визначений законом шестимісячний строк позивач не подала заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, у зв`язку із чим не може оформити належним чином свої спадкові права. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно правової позиції, висловленої при розгляді справи № 6-1486цс15, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов`язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця. В якості поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначила, що вона тяжко переживала втрату рідного брата, а також посилалася на суттєві особисті сімейні складнощі та на те, що вона не могла вільно пересуватися та здійснювати поїздки до районного центру у зв`язку із введенням на території України карантинних заходів. Однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку, що могло б перешкоджати позивачу подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у визначений законом строк після смерті брата, матеріали справи не містять. Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, введення на території України карантинних заходів, оскільки 11 березня 2020 року Кабінетом Міністром України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, а граничний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплинув 29.01.2020, тобто раніше введення карантинних заходів. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів існування об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для прийняття спадщини, які б підтвердили поважність причини пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] , померлого [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed