Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач в грудні 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 17 січня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-2008-024, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 137 896,00 швейцарських франків, строком до 10 січня 2028 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року по 09 липня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,91% річних, з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року - 5,08% річних; з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,6% річних; з 10 січня 2011 року по 10 травня 2011 року - 13,34% річних; з 11 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року - 3,55% річних; з 10 листопада 2011 року по 28 листопада 2011 року - 14,08% річних, з 29 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року 3,5% річних, з 10 листопада 2012 року по 10 грудня 2012 року - 10,96% річних, з 11 грудня 2012 року по 10 листопада 2013 року - 6,00% річних, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року 7,00% річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,00% річних, а починаючи з 10 червня 2015 року -12,39% річних. Крім того, між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] 17 січня 2008 року було укладено кредитний договір № 002- 2008-026 , відповідно до умов якого [PERSON] отримала у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 60000,00 швейцарських франків, строком користування до 10 січня 2028 року зі сплатою 11,45% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 10 травня 2011 року, 11 травня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,26% річних, з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,97% річних; з 10 січня 2011 року по 09 травня 2011 року - 16,27% річних; з 10 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року4,94% річних; з 10 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року - 3,90% річних; з 10 листопада 2012 року па 10 грудня 2012 року- 13,46% річних, з 11 грудня 2012 року па 10 листопада 2013 року - 6,00%, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року - 7,00% річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,00% річних, а починаючи з 10 червня 2015 року 15,30% річних. [PERSON] свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами виконувала не належним чином. Так, зокрема, станом на 25.06.2014р. у [PERSON] була наявна заборгованість по вказаним кредитним договорам, яка викликана несвоєчасною сплатою процентів та відповідних частин тіла кредиту, відповідно, по договору № 002-2008-024 у загальній сумі 2255,89 швейцарських франків (заборгованість по кредиту) та 10667,02 швейцарських франків (заборгованість по процентах), та по договору № 002- 2008-026 у загальній сумі 717, 84 швейцарських франків (заборгованість по кредиту) та 4 091,76 швейцарських франків (заборгованість по процентах). Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитними договорами, 25 червня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» [PERSON] укладено Договори поруки б/н окремо до кожного з кредитних договорів вказаних вище. Про порушення своїх прав, внаслідок застосування банком положень оскаржуваних договорів поруки, позивачка дізналась лише у квітні 2019 року після відкриття щодо неї виконавчого провадження на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/7949/2015-ц та після ознайомлення в травні 2019 року з матеріалами цієї справи та консультацій з фаховим адвокатом. Ознайомившись в 2019 році із оскаржуваними договорами, позивач вважає їх такими, що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку у зв`язку із наступним: З п. 1.1. оспорюваних договорів поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Зазначає, що відповідно до п. 1.2.3 Договору поруки б/н від 25.06.2014р., яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором № 002-2008/024 (станом на момент укладення договору поруки): прострочена заборгованість боржника (тобто заборгованість боржника, що є непогашеною/несплаченою у строк/термін) за Основним договором, складає розміри, вказані у Таблиці до цього пункту 1.2.3 цього Договору; Відповідно до п. 1.1 Таблиці - загальна прострочена основна сума кредиту - 2 255,89 швейцарських франків; Відповідно до п. 1.2. Таблиці - загальна сума всіх прострочених процентів - 10 667,02 швейцарських франків Відповідно до п. 1.2.3 Договору поруки б/н від 25.06.2014р., яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором № 002-2008/026 (станом на момент укладення договору поруки): прострочена заборгованість боржника (тобто заборгованість боржника, що є непогашеною/несплаченою у строк/термін) за Основним договором, складає розміри, вказані у Таблиці до цього пункту 1.2.3 цього Договору; Відповідно до п. 1.1 Таблиці - загальна прострочена основна сума кредиту - 717,84 швейцарських франків; Відповідно до п. 1.2. Таблиці - загальна сума всіх прострочених процентів - 4091,76 швейцарських франків. При цьому зазначає, що оскаржувані договори поруки від 25 червня 2014 року стосуються не самих лише додаткових угод від 25 червня 2014 року між Позичальником ( [PERSON] ) та Кредитором (ПАТ «Універсал Банк») по реструктуризації прострочених поточних заборгованостей за первісними кредитними договорами від 17.01.2008 року (за виконання яких поручився Поручитель в оскаржуваних договорах поруки). Натомість, оскаржувані договори поруки стосуються також первісних (основних) договорів кредиту між Позичальником ( [PERSON] ) та тим же кредитором (ПАТ «Універсал Банк)) від 17 січня 2008 року № 002-2008-024 та № 002-2008.4)26 (за виконання яких так само поручився Поручитель в оскаржуваних договорах поруки), доповненням до яких (але не новацією) є усі наступні за первісними договорами кредиту додаткові угоди між Позичальником та Кредитором, і якими, зокрема, є, в тому числі, і останні додаткові угоди між Позичальником та Кредитором від 25 червня 2014 року (які, згідно п. 12, діють лише в тій частині, що не суперечить первісним основним договорам, зобов`язання по яким вже були порушені позичальником на момент підписання оскаржуваних договорів поруки від 25 червня 2014 року). Аналогічні позиції вказані і в самих оспорюваних договорах поруки. Так, згідно з п. 3.2.1 оскаржуваних договорів поруки від 25 червня 2014 року у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за Основним договором, Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем з дати відправлення кредитором йому такої вимоги та/або з дати її вручення поручителю. Зазначає, що вказане твердження відповідає змісту ч. 1 ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Разом із тим, як вбачається з аналізу спірних правовідносин, станом на момент укладення оскаржуваних договорів поруки, зобов`язання боржника(третьої особи по апеляційній справі) вже було порушене і перетворилось із зобов`язання на заборгованість. При цьому, зазначає, що різниця між зобов`язанням і заборгованістю в першу чергу полягає в тому, що зобов`язання можна виконати, а заборгованість можна лише сплатити із несенням ризику необхідності сплати передбачених договором та / або законом штрафних санкцій, а також ризику необхідності сплати компенсації збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (в даному випадку - за невиконання грошових зобов`язань за основними первісними кредитними договорами, бо передбачені основними первісними договорами пеня та штрафні санкції за несвоєчасні поточні платежі, так само, як і передбачене первісними кредитними договорами право банку вимагати дострокового повернення кредиту, в разі прострочення поточних платежів та невиконання відповідних вимог банку щодо погашення простроченої заборгованості з, паданням для цього протягом зазначеного у договорах та вимогах пільгового строку), - додатковими угодами не скасовуються і не відміняються). Оскільки поручитель, згідно із законом та оскаржуваними договорами поруки, відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, оскаржуваний договір штучно створює ситуацію, коли його укладення призводить до покладення на поручителя (позивача) обов`язку нести відповідальність за порушення, яких він не вчиняв (тобто без його вини), а тому вказує, що це суперечить ч. 1 ст. 614 ЦК України (особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності якщо інше не встановлено договором або законом). Окрім того , посилалася на ст. 614 ЦК України, відповідно до якої особа звільняється від відповідальності в разі якщо доведе, що порушення сталося не з її вини. Зазначала, що за своїми правовими наслідками, укладені договори поруки, в силу їх укладення всупереч вимогам ст. ст. 553, 554 ЦК України в момент наявності у боржника простроченого боргу, є договорами про перекладення відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яке вже виникло на момент укладання договорів поруки, що, відповідно до ст. 203 ЦК України, є недопустимим, та має наслідком визнання спірних договорів поруки недійсними. Адже, згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, а сам правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також посилалася, що оскаржувані договори поруки містять всі ознаки удаваних угод, які прикривають реальну угоду про переведення боргу, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України до таких правовідносин слід застосовувати правові норми, які регулюють правовідносини щодо переведення боргу. Вказувала, що зміст оскаржуваних договорів поруки, також суттєво суперечить нормам ст. 520 ЦК України щодо договорів про переведення боргу, з огляду на те, що наслідком переведення боргу є, зокрема, звільнення від заборгованості попереднього боржника і покладення такої відповідальності на нового боржника. Зазначала , що п. 4.2. Порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.». Вважає, що вказана норма прямо суперечить вимогам закону, зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України(в редакції, чинній на момент укладання оспорюваних договорів): Цивільний кодекс не передбачає можливості змінювати встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави і порядок припинення договору поруки, оскільки відсутнє характерне застереження «Якщо інше не передбачене договором», відтак п. 4.2. договору суперечить ст. 559 ЦК України. Адже, зазначена в п. 4.2. оскаржуваних договорів поруки умова їхнього припинення («4.2. Порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.») вказує, що не є зазначенням строку припинення поруки в розумінні ст. 252 ЦК України. Зазначає, що оскільки згідно вищезазначеного, строк поруки в оскаржуваних договорах поруки не встановлений, то згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється не відповідно до норми, зазначеної у першому реченні цієї частини (ч. 4 ст. 559), а відповідно до норм, зазначених у другому або третьому (останньому) реченні тієї ж- ч. 4 цієї статті 559 ЦК України. Вважає, що порука припиняється або згідно відкладальної умови (а саме, в разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі, а також (в разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання), - якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимога до поручителя (у разі якщо строк основного зобов`язання встановлений). При цьому, в разі якщо ж строк виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, - порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладання договору поруки. На момент виникнення спірних правовідносин (тобто на момент підписання оскаржуваних договорів поруки) 25.06.2014 строк забезпеченого договорами поруки виконання основних зобов`язань (повернення всіх отриманих за обома кредитами грошових сум в повному обсязі на умовах зазначених у цих кредитних договорах), був визначений рівно 14 роками і закінчувався 25 червня 2028 року. Вважає, що на момент укладення оскаржуваних договорів поруки, питання припинення зобов`язання поруки для поручителя було врегульовано відкладальною умовою, зазначеною у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України. А саме (як зазначено у вказаному другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України): «у разі, якщо такий строк (тобто, строк дії поруки, зазначений в договорі поруки) не встановлено, порука припиняється в разі виконання основного зобов`язання в повному обсязі, або якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя». В той же час, згідно п. 4.2. оскаржуваних договорів поруки, момент припинення зобов`язань поручителя за договорами поруки визначений відкладальною умовою («Порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку / терміну виконання Боржником основного зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя»), яка за своїм змістом майже практично повністю (але за одним суттєвим виключенням) дублює імперативну норму другого речення ч. 4 ст. 559 ПК України. Посилаючись на ст.ст. 203, 216, 553, 554, 559 ЦК України просить суд визнати недійсними договір поруки б/н від 25.06.2014р. укладений між нею, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал банк» на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором 002-2008/026 від 17 січня 2008 року та договір поруки б/н від 25.06.2014р., укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] за Кредитним договором 002-2008/024 від 17 січня 2008 року. Ухвалою суду від 11.12.2019 року по справі відкрито загальне провадження. Відповідач подав відзив на позов в якому проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що сторони є вільними в укладенні договорів і спірні договори укладені відповідно до вимог закону та домовленостей сторін. Позивач в судові засідання не з`являлася, повідомлялася у встановленому законом порядку, в своєму позові позивач просила суд проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Третя особа також в судові засідання не з`являлася, про розгляд справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе проводити розгляд справи також без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи 17 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», який наразі має назву АТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 002-2008-024, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 137 896 швейцарських франків, строком до 10 січня 2028 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). 10 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року по 09 липня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,91% річних, з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року - 5,08% річних; з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,6% річних; з 10 січня 2011 року по 10 травня 2011 року - 13,34% річних; з 11 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року - 3,55% річних; з 10 листопада 2011 року по 28 листопада 2011 року - 14,08% річних, з 29 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року - 3,5% річних, з 10 листопада 2012 року по 10 грудня 2012 року - 10,96% річних, з 11 грудня 2012 року по 10 листопада 2013 року - 6,0 % річних, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року - 7,0 % річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,0 % річних, а починаючи з 10 червня 2015 року - 12,39% річних . 17 січня 2008 року між позивачем ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-2008-026, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 60 000 швейцарських франків, строком користування до 10 січня 2028 року зі сплатою 11,45% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 10 травня 2011 року, 11 травня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,26% річних, з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,97% річних; з 10 січня 2011 року по 09 травня 2011 року - 16,27% річних; з 10 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року - 4,94% річних; з 10 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року - 3,90% річних; з 10 листопада 2012 року по 10 грудня 2012 року - 13,46% річних, з 11 грудня 2012 року по 10 листопада 2013 року - 6,00%, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року - 7,00% річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,00% річних, а починаючи з 10 червня 2015 року -15,30% річних. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, видав відповідачу [PERSON] кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на її рахунок № [NUMBER] , що підтверджується випискою по рахунку відповідача [PERSON] . Для забезпечення виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] за кредитними договорами, 17 січня 2008 року, а також 25 червня 2014 року між ВАТ «Універсал Банк» та позивачем [PERSON] було укладено договори поруки б/н окремо до кожного з кредитних договорів. Позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 09 травня 2015 року позичальнику були направлені вимоги про погашення суми заборгованості, однак [PERSON] заборгованість не сплатила. Згідно з розрахунком банку станом на 12 жовтня 2015 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року складає 147775,55 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 130 242,70 швейцарських франків; відсотки - 17 495,08 швейцарських франків; підвищені відсотки - 37,77 швейцарських франків. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року складає 64 167,61 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 56 670,51 швейцарських франків; відсотки - 7482,07 швейцарських франків; підвищені відсотки - 15,03 швейцарських франків. Загальний розмір заборгованості складає 211 943,16 швейцарських франків. Відповідно до положень ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності з ч. ч. 1, 2ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з умов кредитного договору № 002-2008-024, сума наданого кредиту - 137 896 швейцарських франки, розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту, що викладений у додатку № 2 до договору, складає суму 1323,62 швейцарських франки, яка включає в себе суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитом, та підлягає сплаті щомісячно до 10 числа кожного місяця, кінцевий термін погашення кредиту - 10 січня 2028 року. Відповідно до кредитного договору № 002-2008-026, сума наданого кредиту - 60 000 швейцарських франки, розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту складає суму 636,39 швейцарських франки, що включає в себе суму кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом та підлягає сплаті щомісячно, до10 числа кожного місяця, кінцевий термін погашення кредиту - до 10 січня 2028 року. З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов укладених кредитних договорів позичальник не у повному обсязі виконувала взяті на себе зобов`язання, допускала прострочення та сплату не у повному обсязі щомісячних платежів, а тому починаючи з лютого 2009 року існувала прострочена заборгованість. З метою належного виконання зобов`язань за кредитними договорами між сторонами було укладено вищевказані додаткові угоди, які передбачали зміну процентних ставок, реструктуризацію простроченої заборгованості, внесення змін до графіку платежів, що полягали у зміні розміру щомісячного платежу, а також інші умови, з метою сприяння позичальнику виконати умови основних кредитних договорів та сплатити заборгованість. Додатковою угодою від 25 червня 2014 року до кредитного договору № 002-2008-024 від 17.01.2008 року договір було викладено сторонами в новій редакції, при цьому зафіксовано прострочену суму основного боргу станом на день укладення додаткової угоди, а саме: прострочена сума кредиту - 2255,89 швейцарських франків; загальна сума всіх прострочених процентів за користування кредитом - 10667,02 швейцарських франків . Додатковою угодою від 25 червня 2014 року до кредитного договору № 002-2008-026 від 17.01.2008 року зазначений договір було викладено сторонами в новій редакції, при цьому зафіксовано прострочену суму основного боргу станом на день укладення додаткової угоди, а саме: прострочена сума кредиту - 717,84 швейцарських франків; загальна сума всіх прострочених процентів за користування кредитом - 4091,76 швейцарських франків. В ході розгляду справи встановлено, що останні платежі по погашенню заборгованості за кредитним договором № 002-2008-024 позичальник здійснила 09 січня 2015 року, за кредитним договором № 002-2008-026 - 30 січня 2015 року. Станом на 12 жовтня 2015 року заборгованість позичальника по кредитних договорах становила: за договором № 002-2008-024 прострочена заборгованість по кредиту - 3553,24 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 126 689,46 швейцарських франки; прострочена заборгованість по процентах - 17 495,08 швейцарських франків, підвищені відсотки - 37,77 швейцарських франки; за договором № 002-2008-026 прострочена заборгованість по кредиту - 1162,32 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 55 508,19 швейцарських франків; прострочена заборгованість по процентах - 7482,07 швейцарських франків; підвищені відсотки - 15,03 швейцарських франки. У зв`язку з простроченням сплати заборгованості за кредитними договорами від 17.01.2008 року, ПАТ «Універсал Банк» рекомендованими листами 09 травня 2015 року було надіслано вимоги про дострокове погашення кредиту позичальнику та поручителю. За змістом повідомлення-вимоги від 06.05.2015 року, надісланих позичальнику та поручителю 09.05.2015 року, вбачається, що банк вимагав від позичальника та поручителя усунення порушення основного зобов`язання/договору поруки та виконання зобов`язання позичальника, а саме з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитними договорами, проценти, нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. 17 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», який змінив назву на АТ «Універсал Банк» та [PERSON] були укладені договори поруки № 002-2008-024-Р/1 та № 002-2008-026-Р/1, відповідно до яких поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. В подальшому, при укладенні позичальником додаткових угод до кредитних договорів, відповідні угоди були також укладені між банком та поручителем [PERSON] : 13 квітня 2009 року, 31 липня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, а також договори поруки - 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року та 25 червня 2014 року. За змістом п. 1.1 договорів поруки б/н від 25 червня 2014 року, укладеними між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] , поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитних договорів № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року, № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року та додаткових угод від 25 червня 2014 року до них, укладених між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до п. 1.2 цих договорів поруки, поручитель засвідчує, що йому добре відомо усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними. Пунктом 2.1 договорів поруки від 25 червня 2014 року визначено, що випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем з дати відправлення кредитором йому такої вимоги та/або з дати її вручення поручителю. Також зазначеними договорами поруки від 25 червня 2014 року було визначено і розмір простроченої заборгованості за обома кредитними договорами, що підлягає сплаті. Відповідно до п. 4 договорів поруки від 25 червня 2014 року, порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя Стаття 6 ЦК України закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Закріплений у статті 627 ЦК України принцип свободи договору передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. [PERSON] підписала спірні договори поруки без жодних зауважень чи застережень, тобто, діючи на власний розсуд відповідно до принципу свободи договору, схвалила термін дії договору поруки. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В своєму позові позивач посилалася на удаваність правочину. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 19.12.2016 року по справі за позовом ПАТ «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал банк», третя особа: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним позов ПАТ «Універсал банк» задоволено. В задоволенні зустрічних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 17.09.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал банк» скасовано та прийнята постанову про задоволення позову. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УніверсалБанк» заборгованість за кредитними договорами № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року в загальному розмірі 211 943,16 швейцарських франків. У частині вирішення зустрічного позову [PERSON] - рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 - залишено без змін . Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому встановлено, що договори іпотеки підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а тому вирішуючи спір в межах заявлених вимог судом не встановлено порушень прав позивача зі сторони Банку, як і не встановлено ознак удаваного правочину, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed