Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 27.07.2008 р. він передав у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 5 409 грн., які остання зобов'язалась повернути 15.10.2008 р. В разі неповернення боргу в обумовлений строк, відповідачка зобов'язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 1 350 грн. Далі позивач зазначає, що 20.11.2015 р. від ВДВС Києво-Святошинського РУЮ на його рахунок поступили кошти в розмірі 7 364,61 грн. в порядку виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 р., яким з відповідачки [PERSON] примусового стягнуто позичкові кошти. При цьому, позивач вважає вказану вище суму як сплату відповідачкою суми неустойки, а не основного боргу, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку в розмірі 41 850 грн. При цьому, позивач просив визнати поважними причини пропуску ним строку позовної давності подачі даного позову, враховуючи тривалий розгляд різними інстанціями позовних вимог щодо стягнення з відповідачки основного боргу. 24.11.2016 р. до суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, в яких позивач остаточно просив суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку на один день серпня місяця 2015 р. в розмірі 1 349 грн. (а.с. 17). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав пропуску строку позовної давності звернення до суду з вказаними позовними вимогами (а.с. 45-48). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлено, що рішенням № 2-722/2009 Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 р. з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто борг в розмірі 5 409 грн., неустойки в розмірі 2 000 грн. та судові витрати, а всього стягнуто 7 439 (а.с. 49). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Постановою ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-722 віл 27.07.2009 р. закінчено, у зв'язку з повним виконання боржником [PERSON] виконавчого листа (ас. 50). Також, судом встановлено та як вбачається з ухвали Апеляційного суду Київської області від 01.08.2016 р., відповідачка [PERSON] 26.08.2015 р. сплатила борг згідно виконавчого листа № 2-722 від 27.07.2009 р. у розмірі 7 439 грн. (а.с. 55-58). При цьому, Апеляційний суд Київської області зазначив, що доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що судом першої інстанції не доведено отримання [PERSON] боргу саме у розмірі 7 439 грн., є безпідставним. Також, апеляційною інстанцією вказано, що заявником [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів на підтвердження отримання ним суми боргу у меншому розмірі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у повному обсязі виконала свої зобов'язання перед позивачем, щодо сплати останньому суми основного боргу з урахуванням присудженої судом суми неустойки (2 000 грн.), що разом становить 7 439 грн. Встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідачки неустойку за один день серпня місяця 2015 р. в розмірі 1 349 р. Встановлено, що рішення від 24.03.2009 р. Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], в тому числі, основного боргу в розмірі 5 409 грн., набрало законної сили 04.04.2009 р. При цьому, виходячи з дати виконання (26.08.2015 р.) відповідачкою [PERSON] в повному обсязі вищезазначеного судового рішення та подачею позивачем [PERSON] 07.09.2016 р. даного позову до суду, суд приходить до висновку, що останній пропустив строк позовної давності звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки. Судом встановлено та підтверджено позивачем, що з квітня 2009 р. він не звертався до відповідачки з вимогою про стягнення пені за невиконання останньою боргових умов, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для застосування строку позовної давності до пред'явлених позовних вимог [PERSON], щодо стягнення неустойки за один день серпня місяця 2015 р. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, враховуючи недоведеність позивачем в судовому засіданні пред'явлених позовних вимог всупереч ст. 60 ЦПК України та пропуск останнім строку позовної давності, поважність причини якої останнім не доведено, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed