Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором до [PERSON] і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 06.09.2007 року між відповідачем [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № DN81AR03110076 строком до 05.09.2014 року, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 97104,38 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, в результаті чого, на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2011 року на предмет застави за договором було звернуто стягнення. До теперішнього часу зобов`язання за договором відповідачем не виконані, прострочена сума заборгованості становить 58143,49 грн. За період з 24.06.2011 року (тобто після подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості) до 29.05.2020 року на прострочену суму заборгованості, у відповідності зі ст.625 ЦК України нарахований індекс інфляції в сумі 97795,85 грн., а також 3% річних від простроченої суми, які просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь сплачену суму судового збору. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи двічі сповіщений належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Враховуючи, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно нього, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності сторін у справі. Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між відповідачем [PERSON] та позивачем укладений кредитний договір № DN81AR03110076, за умовами якого відповідачу наданий кредит на суму 97104,38 грн. для купівлі автомобіля (а.с. 9-11). Відповідачем [PERSON] не виконувались умови кредитного договору, в результаті чого, на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110076 від 06.09.2007 року, задоволений позов позивача до [PERSON] та звернено стягнення на автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5). Згідно з розрахунком позивача, станом на 29.05.2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість за договором 58143,49 грн., інфляційне збільшення за період з 24.06.2011 року до 29.05.2020 року складає 98107,74 грн., 3% річних за період з 24.06.2011 року до 29.05.2020 року складає 14957,04 грн. (а.с. 6-8). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Враховуючи вказане, позивач мав би правові підстави для отримання від відповідача установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, довівши суду, що рішення суду, на яке він посилається дійсно на час звернення до суду не виконане. Відповідно до вимог статей 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, але сприяти у здійсненні прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством суд має лише за клопотанням цих сторін, що відповідає принципу диспозитивності. Стверджуючи, що рішення суду від 05 жовтня 2011 року не виконане, позивач, крім копії цього рішення, будь-яких доказів на підтвердження цієї тези не подає, клопотань про витребування доказів суду не надає, тобто цей факт перед судом будь-якими належними і допустимими доказами залишається не доведеним. А за таких умов, правові підстави для задоволення вимог судом позову, відсутні. На підставі ст.ст.526, 625, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed