Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» , [PERSON] та в підготовчому судовому засіданні подала заяву про збільшення позовних вимог відповідно до яких просила: - стягнути із ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 36911 грн.72 коп., пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 13089 грн. 75 коп. та збитки від інфляції в розмірі 3569 грн. 29 коп. , а також 3 відсотки річних в розмірі 1668 грн. 58 коп. - стягнути із [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 19 896 грн. 51 коп. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 28 жовтня 2017 року приблизно о 11:50 год. на 445 км-600 м автодороги Київ-Одеса, водій [PERSON] керуючи автомобілем Фольцваген, р.н. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції , в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] , яким керувала позивачка, внаслідок ДТП автомобіля отримали механічні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у настанні ДТП та на нього накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП в розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № 2420884 від 03 лютого 2017 р., який діяв на дату настання зазначеної ДТП на умовах визначених Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки автомобіль «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] належав [PERSON] , він звернувся до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, у зв`язку із чим 30 березня 2018 року отримав страхове відшкодування в розмірі 9694 грн. 84 коп., а [INFO] він помер. Позивач не згодна із сумою відшкодування та вказує на те, що вона має право вимагати відшкодування шкоди , як особа , яка керувала транспортним засобом, а тому зверталася до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про надання розрахунку виплаченого страхового відшкодування , але відповіді не отримала. Відповідно до висновку судової експертизи, вартість збитку складає 49 745 грн. 49 коп., а тому ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із врахуванням виплаченої суми та франшизи, повинно виплатити суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 36 911 грн. 72 коп. Крім того, обґрунтовуючи тим, що страхова компанія не виконала зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль в термін не пізніше 90 днів , позивач вказувала, що вона має право вимагати пеню відповідно до п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір якої за розрахунком позивача склав 13089 грн. 75 коп. Також позивач, вказувала на те, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання у спорі , що виникає із договору страхування, вона має право інфляційні збитки в розмірі 3 569 грн. 29 коп. та 3 % за користування грошовими коштами в сумі 1668 грн. 58 коп. В той же час, позивач вказуючи на те, що вона нею були понесені витрати на запчастини в розмірі 28 672 грн. та понесені витрати по відновлювальному ремонту автомобіля в розмірі 39 970 грн., , а всього на суму 68 642 грн. та оскільки розмір цих витрат не покриває страхова виплата страховика ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» , то обов`язок по виплаті різниці між страховим відшкодуванням відшкодуванням та фактичним розміром шкоди покладено на відповідача [PERSON] та складає 19896 грн. 51 коп. За таких обставин , позивач просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та позовні вимоги просили задовольнити. Відповідачі: ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надало відзив та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого не заперечувало щодо доплати до страхового відшкодування в розмірі 36 911 грн. 72 коп., однак лише після надання документів, що підтверджують її право на отримання страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано доказ про прийняття у спадок від [PERSON] автомобіля «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] . Позовні вимоги щодо штрафних санкцій є безпідставними, оскільки страхова компанія не перебувала у договірних відносинах із [PERSON] (а.с. 49-56 том 1, а.с.77 том.2) Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пілюк Р.В. в судовому засіданні позов не визнав вказуючи на те, що вимоги позивача до [PERSON] є необґрунтованими, оскільки відповідно до судової експертизи розмір заподіяної шкоди складає 49 745 грн. 49 коп. , а відповідно до полісу страхова сума складає 100000 грн. , а отже страхова сума є достатньою для повного відшкодування завданої шкоди. Відповідач визнає позовну вимогу в розмірі 1000 грн. франшизи. Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 28 жовтня 2017 року на 445 км-600 м автодороги Київ-Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольцваген, р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Так, згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2017 року [PERSON] 28 жовтня 2017 року приблизно о 11:50 год. на 445 км-600 м автодороги Київ-Одеса, керуючи автомобілем «Wv Golf», р.н. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції , чим порушив п.13.1 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. [PERSON] визнано винним у настанні ДТП та на нього накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП в розмірі 340 грн. (а.с.13). Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СЕРІЇ ак № 2420884 від 03 лютого 2017 р., страхова сума за шкоду заподіяну майну - 100000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с.57). Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. Як передбачено п.36.2 ст.36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. На підставі заяви [PERSON] , власника автомобіля «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] , ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» перерахувало йому в рахунок страхового відшкодування 30 березня 2018 року 9 694 грн. 82 коп. , а також 07 червня 2018 року в розмірі 2138 грн. 95 коп. та пеню за несвоєчасне виплачене страхове відшкодування в розмірі 137 грн. 48 коп. (а.с.96-98 том 1) Вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, [PERSON] звернулася до страхової компанії з проханням надати документи, на підставі яких було проведено розрахунок суми страхового відшкодування, на що вона відповідь не отримала. (а.с.85 том 1) Водночас, судом установлено, що пошкоджений транспортний засіб Geely CK-2», було відремонтовано та відповідно до судової автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Geely CK-2», з врахування зносу на дату настання дорожньо-транспортної пригоди визначено 49 745 грн. 49 коп. (а.с.248 том 1). З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині стягнення із ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь страхового відшкодування в сумі 36 911 грн. 72 коп. , яка розрахована із врахуванням вже виплаченої страхової суми в розмірі 11833 грн. 77 коп. та 1000 грн. франшизи (розрахунок: 49 745 грн. 49 коп. -11833 грн. 77 коп. -1000 грн.=36911 грн. 72 коп.) підлягає до задоволення. Вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 13089 грн. 75 коп. підлягають задоволенню виходячи із наступного. Статтею 36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, враховуючи, що ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» порушило строки виплати страхового відшкодування , а тому позивач правомірно вимагає стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку позивача за період із 30 вересня 2018 р. по 30 вересня 2019 р., із врахуванням строку позовної давності в 1 рік, пеня за своєчасне виконання зобов`язань складає 13089 грн. 75 коп. розрахунок позивача відповідачем не спростовано, а отже зазначена сума підлягає стягненню із ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача. Звертаючись з вимогами до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 3569 грн.29 коп. та 3 % річних в сумі 1668 грн.58 коп. за період з 30.03.2018 року по 30.09.2019 року. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533, 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовiдношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовiдношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Що стосується розміру інфляційних втрат та 3 % річних , то суд вважає, що останні обраховані позивачем вірно та становлять 3569 грн. 29 коп. інфляційні збитки та 1 668 грн. 58 коп. - 3 % річних, а відповідачем на спростування даного розрахунку власного розрахунку не надано, отже вказані суми підлягають стягненню із ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача. Також позовні вимоги про стягнення із [PERSON] матеріальної шкоди підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). За виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивач сплатила на користь ФОП [PERSON] 34840 грн. та на придбання автозапчастин витратила 28 672 грн., а всього 68642 грн. , що підтверджено актом виконаних робіт від 30 травня 2018 року, товарним чеком та квитанцією (а.с.21-23 том 1). Установивши, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню із Страхової компанії, суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] , як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, тобто в розмірі 19896 грн. 51 коп. Суд не може взяти до уваги доводи сторони відповідача про те, що позивачем не доведено її право власності чи інше речове право на автомобіль, а відтак і право звернення до суду з цим позовом, з огляду на наступне. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Також, як роз`яснив у п.13 постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Водночас, судом встановлено, що під час ДТП [PERSON] керувала автомобілем «Geely CK-2», р.н. [NUMBER] , здійснювала ремонт пошкодженого після ДТП автомобіля. Доказом правомірного керування зазначеним автомобілем є тимчасовий реєстраційний талон від 20 червня 2017 року (а.с. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, із ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню 518 грн. 16 коп. судового збору та 186 грн. 64 коп. із [PERSON] на користь позивача . Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

Outcome: approved