Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] сільська рада Макарівського району Київської області звернулась до Макарівського районного суду Київської області 08.12.2010 року з вказаним позовом посилаючись на те, що 19.03.2010 року Київський окружний адміністративний суд розглянувши справу за їх позовом до Макарівської районної державної адміністрації , [PERSON],[PERSON],[PERSON] про скасування розпорядження Макарівської РДА №83 від 04.04.2003 року «Про надання у приватну власність земельних ділянок членам селянського(фермерського) господарства «Озерне» в розмірі середньої частки(паю) в межах [PERSON] сільської ради» виніс судове рішення, яким скасував Розпорядження Макарівської РДА, тобто фактично встановив,що земельні ділянки передані [PERSON], [PERSON], [PERSON] незаконно, оскільки у Макарівської районної державної адміністрації не було повноважень на розпорядження землями, які знаходились в межах села Березівка Макарівського району Київської області . Вказане судове рішення було переглянуто Київським апеляційним адміністративним судом 18.11.2010 року та залишено без змін. Виходячи з положень ч.3 ст.61 ЦПК України вони звільнені від доказування, оскільки незаконність передачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок підтверджено судовим рішення, яке набрало законної сили. Проте, відповідачі по справі розуміючи що згідно рішень судів різних інстанцій їх фактично позбавлено права власності на передані земельні ділянки уклали фіктивні правочини 16.04.2010 року , передавши право власності на спірні земельні ділянки громадянці [PERSON] та [PERSON] . Вважають, що укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок відповідно до ст.234 ЦК України є фіктивними , а тому просили суд визнати недійсними укладені 16.04.2010 року договори купівлі-продажу та витребувати з володіння [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади села Березівка [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області земельні ділянки. Під час розгляду справи представником позивача 13.01.2011 року було подано заяву про збільшення позовних вимог , де позивач просив в тому числі визнати недійсними державні акти на право приватної власності на спірні земельні ділянки видані [PERSON],[PERSON],[PERSON] Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07.02.2011 року у справі № 2-670/11 позовні вимоги було задоволено частково, визнано спірні договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON], недійсними, спірні земельні ділянки повернуто у власність територіальної громади с. Березівка [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області. Вказане судове Макарівського районного суду Київської області було переглянуто у звязку з ново виявленими обставинами за заявою представника відповідача [PERSON] захисника [PERSON] та Ухвалою Макарівського районного суду скасоване. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка є сільським головою позовні вимоги заявлені [PERSON] сільською радою Макарівського району Київської області 08.12.2010 року з уточненнями від 13.01.2011 року , підтримала. В порядку статті 31 ЦПК України заяв про уточнення позовних вимог чи зміну предмета або підстави позову представник позивача [PERSON] суду не подала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідачів захисник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] сільської ради Макарівського району слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно позовної заяви підставою звернення до Макарівського районного суду станом на 08.12.2010 року позивач зазначав висновки, зроблені Київським окружним адміністративним судом в постанові від 19.03.2010 р. у справі № 2а-1070/10/1070, якою було скасовано розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 04.04.2003 року № 83 «Про надання у приватну власність земельних ділянок членам селянського (фермерського) господарства «Озерне» в розмірі середньої земельної частки (паю) в межах [PERSON] сільської ради». Крім того, посилався на Ухвалу Київського Апеляційного адміністративного суду від 18.11.2010 року , якою постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 року , було залишено без змін та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню обставини встановлені цими судовими рішеннями не підлягали. ( том 1 а.с. 8,10-14, 15) Крім того, позивач посилався на висновки Апеляційного суду Київської області наведені в рішенні від 27.01.2011 у справі № 22ц-9904/2010, яким визнано недійсними державні акти на право приватної власності на землю відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , що була предметом спірних угод, яке також ґрунтувалось на постанові Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 р. у справі № 2а-1070/10/1070. ( том 1 а.с. 147) Проте, з поданих відповідачами письмових матеріалів справи встановлено, що Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 р. № К/800/42951/14 було вирішено скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014 р. та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2013 р., якою було вирішено: заяву гр. [PERSON] про перегляд за ново виявленими обставинами постанови Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 р. у справі № 2-а-1070/10/1070 задовольнити, постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 р. у справі №\~2-а-1070/10/1070 скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову [PERSON] сільській раді Київської області відмовити. ( том 2 а.с. 8-11, 12-17) Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2013 заяву [PERSON] було задоволено, постанову від 19.03.2010 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову [PERSON] сільської ради Київської області вирішено відмовити. Приймаючи вказане судове рішення Київський окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився Вищий адміністративний суд України, встановив, що матеріали коригування меж населених пунктів [PERSON] сільської ради, в т.ч. і с. Березівки, були розроблені, але не затверджені станом на 04.04.2003 р., у зв'язку з чим земельна ділянка площею 7,43 га., яка була передана в оренду СФГ «Озерне», а з часом у власність третім особам оскаржуваним Розпорядженням Макарівської РДА, знаходилась поза межами населеного пункту с. Березівка. При цьому, суд зауважив, що відомості, що містяться в графі «місцезнаходження» Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки для ведення фермерського господарства площею по 2.529 га кожна, які видані третім особам, містять інформацію про те, що земельні ділянки розташовані на території [PERSON] сільської ради с. Березівка, що суперечить матеріалам документації із землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок, тому такі відомості є помилковими. З урахуванням зазначеного, а також приписів п. 12 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на час прийняття оскаржуваного рішення), Київський окружний адміністративний суд вказав, що задовольняючи адміністративний позов [PERSON] сільської ради про скасування розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 04.04.2003 р. № 83, суд помилково дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, на даний час судове рішення, на підставі якого Макарівський районний суд Київської області виніс рішення 07.02.2011 у справі 2-670/11 (№ 22-ц-2881/2011 р. в суді апеляційної інстанції), - скасоване та прийняте нове про відмову у задоволенні позову [PERSON] сільської ради до Макарівської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження від 04.04.2003 р. № 83. У свою чергу, оскільки розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 04.04.2003 р. № 83 є чинним, - відсутні підстави для висновків про те, що відповідачі не мали права укладати оспорювані договори купівлі-продажу земельних ділянок, а також для їх повернення у власність територіальної громади с. Березівка [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області. Крім того,позивач уточнюючи позовні вимоги посилався на рішення Апеляційного суду Київської області від 27.01.2011 р. № 22ц-9904/2010 у справі № 2-795/10, яким було вирішено скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 30.09.2011 р. у справі за позовом [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб Макарівської РДА, Управління Держкомзему у Макарівському районі про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та припинення права власності, та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково, визнано недійсними спірні державні акти на право приватної власності за землю. ( том 2 а.с. 45-48) Проте, вказане рішення Апеляційного суду Київської області від 27.01.2011 року скасоване за результатами перегляду заяви [PERSON] у звязку з ново виявленими обставинами. Так, відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 18.05.2015 (провадження № 88-ц/780/11/2015р.) було вирішено рішення Апеляційного суду Київської області від 27.01.2011 р. скасувати у звязку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким апеляційні скарги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволено, рішення Макарівського районного суду Київської області від 30.09.2010 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. ( том 2 а.с. 82-85) Так, судом достовірно встановлено, що 16 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було посвідчено договори купівлі-продажу укладені : між [PERSON] та [PERSON] на відчуження земельної ділянки загальною площею 2,529 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0173 ( том 1 а.с. 20-23); між [PERSON] та [PERSON] на відчуження земельної ділянки площею 2,529 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0172 ( том 1 а.с. 206-28) та між [PERSON] та [PERSON] на відчуження земельної ділянки загальною площею 2,529 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0171 ( том 1 а.с. 32-34). Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено відповідну компетенцію. В даному випадку, з урахуванням висновків адміністративних судів повністю підтверджено право відповідачів по справі укладати оспорювані договори. Що стосується посилань позивача у своєму позові на вимоги статі 234 ЦК України , що передбачає фіктивність правочину, то слід вказати, що жодних доказів того, що договори купівлі-продажу земельних ділянок були вчинені відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються правочином, суду не подано. Тобто, жодних доказів того, що договори купівлі-продажу земельних ділянок не відповідають законодавству, чинному на момент їх укладення, матеріали справи не містять. Отже, вимоги про визнання недійсними оспорюваних договір задоволені бути не можуть. У свою чергу, що стосується вимог про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння, то слід відзначити, що вказані вимоги є похідними, а отже також мають бути відхилені. Варто також зауважити, що відповідно до статті 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналізуючи приписи вказаної статті, необхідно зазначити, що сторонами у віндикаційному позові виступають власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Під незаконним володінням варто розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (наприклад, володіння украденою річчю); або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору). Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред'являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами, а також показаннями свідків і інших письмових доказів. Проте, позивач не є власником спірних земельних ділянок, а отже не має права заявляти вказані вимоги. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то рішенням Апеляційного суду Київської області 18.05.2015 (провадження № 88-ц/780/11/2015р.) у задоволенні позову [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та припинення права власності у задоволенні позову було відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed