Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року у розмірі 20534,25 гривень станом на 18 серпня 2020 року, яка складається із: 14015,67гривень - заборгованість за кредитом; 6518,58 гривень - заборгованість за відсотками. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 17 травня 2019 року [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC00002029414 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8%, щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Свої зобов`язання за договором «А-Банк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт у розмірі, відповідно до умов договору. Однак, в порушення виконання зобов`язань [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 18 серпня 2020 року у нього наявна заборгованість у розмірі 20534,25 гривень, яка складається із:14015,67гривень- заборгованість за кредитом; 6518,58 гривень - заборгованість за відсотками.Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, долучив до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки між ним та позивачем укладено Генеральну угоду про перегляд заборгованості. Судом установлено: 17 травня 2019 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк», укладено кредитний договір №SAMABWFC00002029414 за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У Анкеті-Заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що підписана ним Анкета-Заява разом із Умовами та Правилами і Тарифами, які розташовані в рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами. Згідно із долученої банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року, заборгованість [PERSON] станом на 18 серпня 2020 року становить 20534,25 гривень, яка складається із: 14015,67 гривень - заборгованість за кредитом; 6518,58 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно викладених представником позивача обставин, які зазначені в позовній заяві, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року та не погашає заборгованість. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1-2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що під час розгляду вказаної цивільної справи, а саме 07 грудня 2020 року між позивачем ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами №JSHABLFZ00XN9 від 17 травня 2019 року (Договір 1), №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року (Договір 2), №70.40.0000002614 від 18 серпня 2020 року (Договір 3), а також приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (на сайті a-bank.com.ua) було укладено Генеральну угоду про Перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно підпункту 1.2.1 пункту 1 вказаної Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за Договором 2 (№SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року), що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 6296,51 гривень, комісію на 0,00 гривень, пеню на 0,00 гривень, штраф на 0,00 гривень. Підпунктом 1.2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за Договором 2 (№SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року) на дату підписання Генеральної угоди становить 17087,29 гривень. Відповідно до п.п. 1.2.3 Генеральної угоди дата остаточного погашення заборгованості за Договором 2 (№SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року) - 07 грудня 2021 року. Згідно пунктів 3.1., 3.2. Генеральної угоди терміном повернення кредиту, який вказаний в п.п. 1.1.3, 1.2.3, 1.3.3 Генеральної угоди є другий день з моменту такого порушення. Уся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (другий день) вважається простроченою. Пунктом 1.4. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає Банку здійснювати списання грошових коштів за рахунок позичальника, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договорами при настанні термінів сплати. Позичальник доручає Банку здійснювати списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Позичальника в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості, в іноземній валюті/національній валюті України та купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів із будь-якого рахунку Позичальника, відкритого Банком, оформляється меморіальним ордером (договірне списання). Таким чином, зі змісту Генеральної угоди від 07 грудня 2020 року вбачається, що вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі за спірним кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року. З цієї метою сторони, відповідно до умов вказаної Генеральної угоди від 07 грудня 2020 року погодили зменшити розмір заборгованості за спірним кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року та погодили термін повернення вказаної заборгованості до 07 грудня 2021 року. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). При вирішенні вказаного спору, суд приймає до уваги ту обставину, що Генеральна угода про Перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг укладена між позивачем Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] 07 грудня 2020 року, тобто після звернення позивача до суду із вказаним позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року у розмірі 20534,25 гривень, яка визначена банком станом на 18 серпня 2020 року. Відповідно до умов Генеральної угоди від 07 грудня 2020 року погодили зменшити розмір заборгованості за спірним кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року та погодили термін повернення вказаної заборгованості до 07 грудня 2021 року. Відтак, судом не установлено факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №SAMABWFC00002029414 від 17 травня 2019 року в розумінні статей 610,612, 1049 ЦК України. За наведених обставин,проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed