Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач в грудні 2014 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що більше 27 років працював у важких і шкідливих умовах праці з повним робочим днем під землею на підприємствах ДП «Львіввугілля». У зв'язку з роботою в особливо шкідливих та важких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я і він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Висновком МСЕК № 3 від 05.12.2002 року йому було встановлено вперше ІІІ групу інвалідності та 45 % стійкої втрати працездатності, а висновком МСЕК від 20.11.2003 року йому безтерміново було встановлено 45 % втрати професійної працездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано моральну шкоду яку він оцінює в розмірі 27 000 грн. та просить стягнути її з відповідача на його користь. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області є неналежним відповідачем у даній справі у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відділення з заявою щодо призначення йому виплат у зв'язку з спричиненням моральної шкоди, і відповідно відділенням йому не було відмовлено у призначенні такої виплати, а тому в даному випадку відсутній спір про право. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. З копії трудової книжки на ім'я [PERSON] від 08.10.1971 року, а також з копії акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.10.2002 року, вбачається, що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 29 років 11 місяців. Відповідно до копії довідки Обласної МСЕК № 3 Серії ЛВА-2 № 007665 від 05.12.2002 року, [PERSON] вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності, а згідно довідок Серії ЛВА-2 № 005646 від 20.11.2003 року та Серії ЛВА-1 № 161000 від 20.11.2003 року, [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності безтерміново. У зв'язку з наявністю вищевказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує посиланням на норми ст. 21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якою на момент заподіяння шкоди гарантувалося таке право. Так згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. 01.01.2015 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Відповідно до ч.7 та ч. 8 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (який набрав чинності 01.01.2015 року), страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. В силу вимог ч. 1 ст. 5 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування. З наведених положень законодавства вбачається, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому від професійного захворювання незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed