Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі-АТ КБ«ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача, як спадкоємця померлого [PERSON] заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 15.04.2011 року у сумі 10670,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 15.04.2011 року між ПАТ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом останнього у Анкеті-заяві від 15 квітня 2011 року. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та засвідчив той факт, що він повністю ознайомлений із умовами кредитування, які були надані йому у для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких [PERSON] при укладенні договору надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також погодився на право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісію, на умовах, передбачених цим договором, однак позичальник взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконав, у результаті чого станом на 10 листопада 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 10670,00 грн., з яких: 0,00 грн.-заборгованість за тілом кредита; 10670,00 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.-заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн.-нарахована пеня; 0,00 грн.-нарахована комісія; а також 0,00 грн.-штраф(фіксована частина) та 0,00 грн.-штраф(процентна складова). [INFO] [PERSON] помер. У відповідності до вимог ст..1281 ЦК України позивачем 13 грудня 2018 року була направлена претензія кредитора до Яремчанської міської державної нотаріальної контори, з відповіді якої, отриманої 13 лютого 2019 року позивачу стало відомо що спадкоємцем померлого позичальника є [PERSON] , яка звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. 15 жовтня 2019 року банк направив відповідачу лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 квітня 2011 року, яка залишена [PERSON] без відповіді. Із врахуванням наведеного позивач змушений був звернутись до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 квітня 2011 року у сумі 10670,00 грн. та 2101,00 грн. сплаченого судового збору. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2020 року вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявне клопотання про розгляду справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не подала. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала кредитну картку. Як вбачається із даної заяви, відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 15 квітня 2011 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт-7100,00 грн., того ж дня відбулось зменшення кредитного ліміту на 300 грн., з 26 травня 2011 року кредитний ліміт було збільшено до 9100,00 грн., з 21 серпня 2011 року кредитний ліміт було збільшено до розміру 11100,00 грн., з 25.07.2018 року кредитний ліміт становить -0,00 грн. Згідно довідки банку, на підставі кредитного договору №б/н від 15 квітня 2011 року [PERSON] отримав наступні кредитні карти: № [NUMBER] , дата відкриття- 15 квітня 2011 року, термін дії-02/15; № [NUMBER] , дата відкриття-30 липня 2014 року, термін дії-07/18; № [NUMBER] , дата відкриття-03 березня 2015 року, термін дії-07/18. Розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку [PERSON] підтверджується факт отримання останнім кредитних коштів та користування ними. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 10 листопада 2019 року становить 10670,00 грн., з яких: 0,00 грн.-заборгованість за тілом кредита; 10670,00 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.-заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн.-нарахована пеня; 0,00 грн.-нарахована комісія; а також 0,00 грн.-штраф(фіксована частина) та 0,00 грн.-штраф(процентна складова). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 12 вересня 2017 року. З наданих на запит суду Яремчанською міською державною нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи №161/2017 року, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що 27 жовтня 2017 року за вих. №SAMDN50000043942476 позивач направив на адресу нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог банку на загальну суму 19670,00 грн. до складу спадщини померлого [PERSON] . На підставі зазначеної претензії кредитора, яка надійшла до нотаріальної контори 19 грудня 2017 року, Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2017 року була заведена спадкова справа №161 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50348833 від 19 грудня 2017 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, 20 лютого 2018 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] , яка вказала, що іншими спадкоємцями за законом є діти померлого-доньки [PERSON] , [PERSON] та син [PERSON] . З довідки №338, виданої виконкомом Микуличинської сільської ради Яречманської міської ради Івано-Франківської області 20 лютого 2018 року слідує, що на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою с. Микуличин, уч. Мала Голиця . Разом із ним проживали його дружина [PERSON] , син [PERSON] , та донька [PERSON] . 21 лютого 2018 року доньки померлого [PERSON] , [PERSON] та син померлого [PERSON] звернулися у нотаріальну контору із заявами про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті їх батька [PERSON] на користь матері- [PERSON] 23 листопада 2018 року позивач за вих. №SAMDN50000043942476 повторно направив на адресу нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог банку на загальну суму 19670,00 грн. до складу спадщини померлого [PERSON] . Листом від 19 грудня 2018 року за вих. №977/02-14 Яремчанська міська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі претензії кредитора від 27 жовтня 2017 року була заведена спадкова справа №161 від 19 грудня 2017 року. Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина померлого [PERSON] , із заявами про відмову від спадщини за законом звернулися дочки померлого [PERSON] , [PERSON] та син померлого [PERSON] . Станом на 19 грудня 2018 року свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось. 01 жовтня 2019 року позивач за вих. №SAMDN50000043942476 направив на адресу спадкоємця [PERSON] лист-претензію про погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 15 квітня 2011 року у розмірі 10670,00 грн., яка залишена останньою без відповіді. До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у вигляді Анкети-заяви від 15 квітня 2011 року, підписаної позичальником, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, правову позицію Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, викладену у постанові по справі № 321/1161/16-ц, суд приходить висновку, що до стягнення на користь позивача підлягає заборгованість за вказаним кредитним договором, що включає в себе заборгованість за простроченим тілом кредиту. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України-статті 1218 ЦК України. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту не припиняються, а входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до відповідача, як спадкоємця померлого боржника [PERSON] . Так, частиною першою ст.1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Частинами другою, третьою та четвертою ст.1281 ЦК України в редакції, що була чинною на момент пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» претензії кредитора передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), а тому не призупиняються, не перериваються й не поновлюються припиняє права кредиторів та позбавляє їх права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Разом з тим, положення ст.1281 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення таких вимог кредитора і мають на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, оскільки п.п.2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5(надалі-Порядок) визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Разом з тим, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Як встановлено судом, позивач дізнавшись про смерть позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , 27 жовтня 2017 року направив претензію кредитора до Яремчанської міської державної нотаріальної контори, що підтверджується наявними у справі копіями матеріалів спадкової справи. З наведеного слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» заявило претензію кредитора до спадкоємців померлого боржника [PERSON] у строк, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України. У відповідності до частини другої статті 1210 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, згідно із частиною п`ятою ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину -частина третя статті 1296 ЦК України. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Отже, відповідач, як спадкоємець померлого позичальника [PERSON] , прийнявши спадщину після його смерті, що підтверджується дослідженими судом доказами, у силу вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора у межах вартості успадкованого нею майна і відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять інформації про обсяг та вартість майна, успадкованого відповідачем [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] . Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, а тому покладення обов`язку доказування наведених обставин на сторону позивача суперечить вимогам процесуального закону та є безпідставним. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явилася, заперечень щодо заявлених позовних вимог та відзиву на позов не подала. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та вважає, що вони підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, як спадкоємця померлого боржника, заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 квітня 2011 року у розмірі 10670,00 грн., в межах вартості майна, успадкованого нею після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2102 грн.

Outcome: approved