Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета страхування» (далі - ПрАТ «СК «Планета страхування») на користь позивача на виконання Договору добровільного страхування життя № 17/3-ДТ від 20.07.2007 року грошові кошти в розмірі 338 609,26 грн., з яких: 319 026,33 грн. - страхова виплата; 9 02845 грн. - інфляційні втрати; 5 847,36 грн. - 3% річних за порушення грошового зобов'язання; 5 847,36 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання, а також зобов'язати відповідача сплатити до бюджету суми податку та збору з нарахованих позивачу сум у розмірі: 1 052,53 грн. - податку з доходів фізичних осіб; 87,71 грн. - військового збору; відшкодувати позивачу витрати правничої допомоги, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПрАТ «СК «Планета страхування» було укладено Договір добровільного страхування життя № 17/3-Д на умовах, визначених в «Правилах добровільного страхування життя», які було затверджено Головою Правління ЗАТ «СК «Планета Страхування» 22.06.2004 року. Додатковою угодою від 20.06.2013 року до Договору було внесено зміни, за якими позивач передав права за Договором [PERSON] Відповідно до умов вказаного Договору відповідач при настанні страхового випадку брав на себе зобов'язання виплатити страхову суму позивачу чи іншим особам, що визначені позивачем, або на користь якого/яких укладений Договір, а позивач зобов'язався сплачувати страхові платежі (внески, премії) у встановлені відповідачем терміни та виконувати інші умови Договору. Істотними умовами Договору визнано: страхову суму у розмірі 10 714,00 доларів США; строк дії договору страхування 10 років. Термін дії страхового випадку закінчився 19.07.2017 року. Однією з умов Договору було визначено виплату гарантованої страхової суми у разі настання страхового випадку - дожиття застрахованої особи до закінчення терміну дії страхового захисту. У січні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку - дожиття застрахованої особи до закінчення дії Договору. Ураховуючи умови Договору відповідач 12.07.2018 року склав Страховий акт до Договору добровільного страхування життя № 17/3-ДТ від 20.07.2007 року, відповідно до якого розмір страхових виплат мав скласти 11 215,27 доларів США. Однак відповідач в порушення п.п. 9.4.3.1 Правил не здійснив на користь позивача виплату страхових сум, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 17.09.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета страхування», третя особа: [PERSON], про захист прав споживача, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 14-16) Відповідач ПрАТ «СК «Планета страхування», отримавши 19 вересня 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 17 вересня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Одним із видів добровільного страхування є страхування життя. Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Як убачається з матеріалів справи, 20.07.2017 року між Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета страхування» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування життя № 17/3-ДТ, на умовах, визначених Правилами добровільного страхування життя. 20.06.2013 року між Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета страхування», [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткову угоду до договору добровільного страхування життя № 17/3-ДТ, за умовами якого страхувальник-діючий повністю передав страхувальнику-правонаступнику свої права та обов'язки за даним Договором та оригінал договору разом із усіма додатками. 12.01.2018 року страховиком ПрАТ «СК «Планета страхування» та представником вигодонабувача [PERSON] у зв'язку з настанням страхового випадку «дожиття застрахованої особи до закінчення терміну дії договору страхування», склали та підписали Страховий акт про настання страхового випадку, що стався 19.07.2017 року у зв'язку із «дожиттям застрахованої особи до закінчення терміну дії договору страхування». Страхова виплата має бути здійснена протягом 12 місяців та складає: страхову суму за Договором - 10 714,00 доларів США; додаткову суму 501,74 доларів США, а всього на загальну суму 11 215,27 доларів США, що станом на день складення Акту становить 318 962,28 грн. Згідно умов Страхового акту від 12.01.2018 року виплата здійснюється не пізніше останнього дня місяця, у якому має бути здійснено виплату. Сторони погодили, що у випадку прострочення виконання зобов'язання по здійсненню страхової виплати, страховик сплачує вигодонабувачу пеню у розмірі 0,02 відсотки за кожен день затримки виплати від несплаченої своєчасно суми, що сталася з вини страховика. Інші види відповідальності за порушення зобов'язань не передбачаються. Графік виплат буде складено з врахуванням загальної страхової виплати поділеної рівними частинами на 12 місяців. Виходячи із страхового акту. Зобов'язання страховика можуть виконуватись іншими частинами, виходячи із платоспроможності Товариства. Зобов'язання по здійсненню повної страхової виплати повинні бути виконані не пізніше дванадцятого місяця з дня початку виникнення зобов'язань по здійсненню страхової виплати за Договором добровільного страхування життя. Відповідно до п. 9.4.3 Правил добровільного страхування життя, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку протягом 15 днів, не враховуючи вихідних та святкових днів (якщо інше не передбачено Договором страхування), із дня підписання страхового акту прийняти рішення про страхову виплату або про відмову у страховій виплаті. Страховий акт складається протягом 15 днів з дня отримання документів, що необхідні для здійснення страхової виплати. Згідно п.п. 9.4.3.1 Правил добровільного страхування життя, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату протягом 15 днів, не враховуючи вихідних та святкових днів, з дня прийняття рішення про страхову виплату. У випадку відстрочення страхової виплати у такий же термін письмово повідомити про це заявника на виплату з обґрунтуванням причин відстрочення. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику або вигодо набувачу неустойки, розмір якої визначається умовами Договору страхування. Відповідно до положень ч. 1 статті 26 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial