Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10495,74 грн. за кредитним договором №б/н від 06.05.2010 року та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 06.05.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, у відповідності до якого, остання отримала кредит в розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Станом на день смерті останньої, кредитні кошти не повернуті. Позивачем 19.10.2018 року було направлено претензію кредитора до Третьої державної нотаріальної контори та 05.11.2018 року позивачем було отримано відповідь від Третьої Полтавської нотаріальної контори. Відповідачеві [PERSON] 15.08.2019 року було направлено лист претензію про повернення боргу, однак, відповідачами суму заборгованості в добровільному порядку погашено не було, а тому позивач звернувся до суду та просив стягнути заборгованість по кредитному договору із відповідачів, як з спадкоємців, в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги повністю підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник відповідача -адвокат Портянко Є.В. подав заяву про розгляд справи без їх участі, підтримував поданий відзив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 06.05.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, у відповідності до якого остання отримала кредит в розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в м. Стаханов (а.с.48). В обґрунтування позову позивачем зазначається про те, що станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за вказаним кредитним договором становить суму в розмірі 10495,74 грн., яка складається з наступного: 2019,12 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 8476,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом. Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що зазначена заборгованість розрахована позивачем станом на 08.09.2019 року, та розрахунок заборгованості [PERSON] на день її смерті - [INFO] матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України встановлює те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що матеріали справи містять докази укладання договору з [PERSON] , однак, доказів на підтвердження розрахунку заборгованості станом на дату смерті позичальника - позов не містить та позивачем суду не надано. Крім того, позивачем пред`явлено даний позов до відповідача [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , однак, судом встановлено, що 14.09.2018 року позивачем було направлено до Третьої полтавської державної нотаріальної контори претензію кредитора (а.с.53) та, відповідно до листа Третьої полтавської державної нотаріальної контори, 05.11.2018 року позивачу було повідомлено, що за даними нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №53/2018 (а.с.56). Разом з тим, 05.08.2019 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію [PERSON] про необхідність сплати заборгованості в сумі 10495,74 грн., однак, доказів на підтвердження того, що адресат отримав лист-претензію позивача, - матеріали справи не містять. Окремо, слід звернути увагу на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] , після її смерті, продовжував збільшуватись до 08.09.2019 р. та актуального розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника суду не надано. Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно із ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України, щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Згідно із ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. ( п.189). Встановлені законом строки для пред`явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст. 259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред`явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Крім того, виходячи з того, що лист претензію до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори було направлено 14.09.2018 року, та з листа Третьої полтавської державної нотаріальної контори отриманого 05.11.2018 року про смерть позичальника та відкриття спадкової справи позивачу було достеменно відомо, однак з листом-претензією звернувся до відповідача лише в серпні 2019 року, а з позовом до суду - в грудні 2019 року. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позовна заява не містить обґрунтувань, що відповідач знав про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Серед іншого, слід зазначити про те, що станом на жовтень 2018 року позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника, однак з позовом до суду з вимогами до відповідача, останній звернувся лише в грудні 2019 року, тобто з пропуском строків, передбачених ст. 1281 ЦК України. Частиною 4 статті 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до відповідача. Крім того, суд звертає увагу сторони позивача на те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строками позовної давності. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки, це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року (справа №522/407/15-ц, провадження №14-53 цс 18) зазначила, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК, які визначають преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Відповідно до вимог статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Судом встановлено, та не заперечується і відповідачем, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , до дня її смерті [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкова справа за заявою її чоловіка [PERSON] в нотаріальних органах України не відкривалася та спадкові права не оформлювалися по причині відсутності майна у [PERSON] , яке можливо б було успадкувати, що підтверджується відповіддю Третьої полтавської державної нотаріальної контори. Посилання Позивача на вимоги частини 3 статті 1268 ЦК України, що спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї, суд сприймає критично, оскільки спадкоємець за зобов`язаннями спадкодавця перед кредиторами останнього відповідає лише в розмірі вартості прийнятого в спадщину майна. Крім того, згідно наданого копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серія НА № 0422535 від 26.06.1997 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ) в якому на день смерті [PERSON] та Відповідач [PERSON] були зареєстровані та проживали належав та належить на праві особистої приватної власності [PERSON] , який отримав у спадщину від [PERSON] . Оскільки Відповідач не прийняв та не успадкував жодного спадкового майна після [PERSON] та за рахунок якого можливо здійснити стягнення, в розрізі вимог статті 1282 ЦК України, [PERSON] не має жодних зобов`язань перед Позивачем щодо погашення заборгованості спадкодавця перед кредитором. Крім того, Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував факт прийняття спадкових прав на майно [PERSON] її чоловіком [PERSON] , за рахунок якого могло б було проведення стягнення. Судом витребувана копія спадкової справи №53/2019, дослідивши яку, суд установив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що спадкодавець на час смерті мав будь-яке майно, що підлягало спадкуванню. Таких доказів не було надано і позивачем. Також установлено, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, і спадкова справа була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому посилання позивача на ті обставини, що так як відповідачем [PERSON] не подано заяви про відмову від прийняття спадщини, тому він є таким, що прийняв спадщину, і має відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, судом не можуть бути взяті до уваги, так як вони безпідставні та є необґрунтованими, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Як зазначено у пункті 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Однак, жодних доказів прийняття відповідачем як спадкоємцем спадщини після смерті [PERSON] певного складу спадкового майна, а також його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємця, позивачем суду не надано. У свою чергу, відсутність відомостей щодо вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час її відкриття, а також часток прийнятого спадкоємцем спадкового майна позбавляє суд можливості вирішити заявлені позовні вимоги. Крім того, як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. На час розгляду справи взагалі відсутні докази наявності будь-якого спадкового майна, яке би входило до складу спадкової маси після померлого на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Отже, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Тобто, беручи до уваги положення чинного цивільного законодавства, згідно яким спадкоємці відповідають за боргами спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а при відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов`язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, а також враховуючи відсутність жодних доказів щодо наявності спадкового майна, його вартості та вступу відповідача у спадщину, вбачається, що у відповідача відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-якого спадкового майна, його обсягу, вартості спадкової маси. Позивач має право лише на стягнення в межах вартості спадкового майна, проте таке не було виявлено. Не доведено факту, що саме відповідач є спадкоємцем, після смерті [PERSON] та не надано доказів фактичного прийняття відповідачем спадщини після смерті позичальника. Таким чином, оскільки в позовній заяві, окрім вищевказаних підстав, з яких позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємця позичальника, інших підстав не наведено, жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог в судовому засіданні встановлено не було, а передбачені діючим законодавством підстави для покладення відповідальності на спадкоємця за кредитними зобов`язаннями спадкодавця відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed