Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2012 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просила визнати нікчемним недійсним заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 29.05.2012 року. У травні 2013 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просить визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 29.05.2012 року. В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що вона проживає у квартирі [ADDRESS]. В цьому ж будинку у кв.[ADDRESS] проживало подружжя [PERSON], 1926 р.н. та [PERSON] 1931 року народження які своїх дітей не мали, а мали лише племінників які проживали в іншому місці. Після того як [INFO] [PERSON] помер, стан здоров'я [PERSON] значно погіршився, та всі побутові проблеми такі як дістатись медичного обслуговування прибрати в квартирі вона вимушено взяла на себе. 22.02.2011 року [PERSON] склала на неї заповіт на все її майно. З 05.04.2012 року по день смерті [PERSON] фактично знаходилась на стаціонарному лікуванні і вона її забезпечувала. 09.05.2012 року з'явилась відповідачка, перевела позивачку в іншу лікувальну установу де [PERSON] згодом померла. Після її смерті вона дізналась про складений заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] складений 29.05.2012 року о 08 годині 30 хвилин нотаріусом у присутності двох свідків. Як вона вважає, такий заповіт не міг бути складений, оскільки 26.05.2012 року вона зустрічалась з [PERSON] і хвора була слабка. Заповіт останньої був складений незадовго до її смерті. Вона вважає, що при такому стані здоров'я як був у [PERSON] остання не могла розуміти значення своїх дій та розумно ними керувати і тому заповіт укладений [PERSON] відноситься до нікчемного. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує, пояснила в судовому засіданні, що вона знаходилась у добрих стосунках з подружжям [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON], вона стала піклуватись про [PERSON], допомогала останній у вирішенні побутових проблем. На випадок своєї смерті [PERSON] 22.02.2011 року склала на неї заповіт на все своє майно. Онуку останньої, відповідачку по справі [PERSON] бачила не часто. В травні 2012 року [PERSON] захворіла, декілька раз її клали в лікарню, де остання померла. Після її смерті вона дізналась про складений заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] такий заповіт вона вважає недійсним, оскільки складений він був у лікарні у день смерті хворої, хвора була дуже слабка та не могла розуміти значення своїх дій. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлений до неї позов не визнала. Пояснила в судовому засіданні що подружжя [PERSON] та [PERSON] цє її двоюрідні дід та бабуся, її мати [PERSON] це їх племінниця. Останні підтримували родинні стосунки з її матір'ю та бабусею, поки дозволяло здоров'я приїздили до них в гості в с. Гальчин Житомирської області. Вона також підтримувала з ними родинні стосунки вела листування. Поки навчалась в школі, на літніх канікулах приїздила до них у гості до Києва. Після закінчення вищого учбового закладу переїхала до Києва де часто навіщала їх, постійно дзвонила їм по телефону. Про підтримання родинних стосунків свідчить наявність чисельного листування з подружжям [PERSON] у тому числі з нею. Тому твердження [PERSON] про те що вона не підтримувала з померлою родинних стосунків та є стороння особа не відповідає дійсності. З позивачкою [PERSON] вона вперше познайомилась 14.08.2010 року на похоронах [PERSON], який помер [INFO]. а не 13.10.2010 року як це вказує позивачка. З того часу вона двічі зустрічалася з [PERSON] у квартирі [PERSON] коли приходила провідати бабусею. Кожного року на свято 9 травня вона відвідувала родину брата її дідуся (подружжя [PERSON]). На початку травня вона повернулася із за кордону, та як завжди пішла навістити [PERSON] В квартирі її не було, крім того вона була стурбована тим, що остання не відповіла на дзвінки по телефону. У під'їзді вона зустріла [PERSON] яка на її запитання про те де бабуся, завідомо неправдиво відповіла їй, що остання захворіла на онкологічну хворобу, знаходиться в лікарні та відмовилась називати її місцезнаходження. Протягом двох днів вона обдзвонювала всі лікарні та виявила, що бабуся перебуває у Хоспісному відділенні Міської клінічної лікарні № 10 м. Києва куди її відвезла позивачка. У цій лікарні перебували в основному хворі люди похилого віку від яких відмовилися або не в змозі доглядати родичі, та особи без постійного місця проживання. Місцеперебування бабусі було у жахливому стані. Умови для перебування у хоспісному відділенні хворої людини або людини , яка не може за собою доглядати, тобто [PERSON] у такому хоспісному відділенні були відсутні. З наступного дня коли вона знайшла бабусю [PERSON] вона вимушена була взяти вихідні на роботі, та доглядати [PERSON] Після спілкування з лікарями, які прочитали історію хвороби [PERSON], виявилось, що ніякого онкозахворювання в [PERSON] немає, натомість [PERSON] хворіє на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, склероз аорти та венозних сосудів серця. Тобто позивач [PERSON] ввела її в оману і жодним чином не могла пояснити чому [PERSON] опинилась в таких жахливих умовах і яким чином її тут лікують. Розуміючи, що ні належного обстеження, ні лікування, ні догляду [PERSON] тут не отримає, 22.05.2012 року вона перевезла бабусю з хоспісу до лікарні на Червонозоряному проспекті де були нормальні умови для обстеження та лікування хворої. У цій лікарні [PERSON] почала проходити обстеження, лікування, стала отримувати належний догляд. Коли це дозволяли лікарі вона перебувала разом з бабусею [PERSON] Позивач [PERSON] відвідувала [PERSON] в цій лікарні, але бабуся негативно висловлювалась на її адресу. 24.05.2012 року [PERSON] почала з нею розмову про те, що вона хоче щоб усе ї майно на випадок її смерті залишилось саме їй так як вона бачить як вона піклується про неї. Вона передала їй особисто в руки свій паспорт та сказала, що хоче написати заповіт. Вона пообіцяла їй, що щоб не відлучатися з лікарні, вона попросить їх спільного знайомого [PERSON] знайти нотаріуса, який би погодився приїхати до лікарні та поговорити з бабусею. Вранці 28.05.2012 року до лікарні приїхала нотаріус, яка попросила всіх вийти, та особисто поспілкувавшись з [PERSON] сказала, що бабуся не зможе написати в заповіті якусь юридично-необхідну фразу, тому запропонувала укласти заповіт при свідках наступного дня. 29.05.2012 року близько 11-00 годині вона спілкувалась з [PERSON] в лікарні, [PERSON] була при повній свідомості, розмовляла з нею відповідала на питання. О 13 год.-20 хвилин [INFO] [PERSON] померла. Усі витрати на лікування оплатила вона, вона ж давала дозвіл на розтин тіла. Дізнавшись про смерть [PERSON] до моргу приїхали подружжя Рачицьких з сином та ще одним хлопцем, як стали їй погрожувати фізичною розправою якщо вона буде претендувати на спадщину. Заповіт складений [PERSON] на її користь вважає є дійсним, який відповідає волі померлої. Третя особа приватний нотаріус Звєркова Н.В. в судове засідання не з'явилась, письмові матеріали щодо укладеного нею 29.05.2012 року залучені до матеріалів справи(а.с.40-42). Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2011 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно на день смерті заповідала позивачу [PERSON] (а.с.11 т.1). Знаходячись в терапевтичному відділенні лікарні ДПМНПО «Медбуд» «АТХК» «Київміськбуд» за адресою м. Київ, п-т Червонозоряний,17, зранку 29.05.2012 року, о 08 годині 30 хвилин, [PERSON] був складений новий заповіт, яким вона все своє майно на випадок своєї смерті заповіла відповідачу [PERSON] з якою мала родинні стосунки.(а.с.24 т.1). Як встановлено в судовому засіданні [INFO] о 13 годині 25 хвилин [PERSON] померла що підтверджуються копією свідоцтва про смерть(а.с.10 т.1), довідкою медичної установи(а.с.120 т.1) та даними з історії хвороби. Причиною її смерті була хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті № 258 від 30.05. 2012 року (а.с.121 т.1). За приписом ч.3 ст.1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином заповіт [PERSON] від 29.05.2012 року на користь [PERSON] скасував заповіт від 22.02.2011 року на користь [PERSON] За приписом ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь якій час скласти новий заповіт. В судовому засіданні встановлено, що заповідач [PERSON] мала родинні стосунки з [PERSON], підтримувала з нею та членами її родини родинний зв'язок, остання дбала про бабусю, доглядала її в лікарні, тому як проходить до висновку суд складання заповіту на користь [PERSON] не є випадковістю. Досліджене судом в судовому засіданні чисельне листування заповідача до [PERSON] та її батьків свідчить про тривале підтримання родинних стосунків. Ще 24.05.2012 року заповідач [PERSON] виявила бажання скласти новий заповіт, для чого до неї 25.05.2012 року запрошувався нотаріус, який приїздив до лікарні 28.05.2012 року який консультував її з приводу укладання заповіту та якому вона виявила бажання скласти заповіт. Це підтверджується копією Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем(а.с.41-42 т.1). Таким чином, бажання скласти новий заповіт у заповідача [PERSON], коли вона знаходилась на лікуванні у відділенні терапії, не було її спонтанним рішенням, а наявність такого бажання у [PERSON] підтверджується письмовими матеріалами справи ще з 25.05.2012 року. Так це знаходить підтвердження як у письмових матеріалах справи про виклик нотаріуса для хворої (а.с.41-42,24 т.1) так і узгоджується з поясненнями у судовому засіданні відповідача [PERSON] яка пояснила, що ще 24.05.2012 року [PERSON] хотіла зустрічі з нотаріусом для того щоб розпорядитись своїм майном на випадок своєї смерті. Право [PERSON] у будь якій час скласти новий заповіт визначено законом у ст.1254 ЦК України та є абсолютним правом заповідача розпорядитись своїм майном на випадок смерті яке ніким не може бути обмежене. Форма зробленого [PERSON] 29.05.2012 року заповіту та порядок його посвідчення відповідають закону. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 29.05.2012 року, о 08-30 годин, [PERSON] в присутності нотаріуса був складений новий заповіт, яким вона все своє майно на випадок своєї смерті заповіла відповідачу [PERSON].(а.с.24). Цей заповіт посвідчений нотаріально. Нотаріальні дії здійснювались у лікарні, що передбачено у ч.2 ст.41 Закону України «Про нотаріат», за якою у випадках, коли громадянин не може з'явитись у приміщення за місцем роботи нотаріуса, нотаріальні дії можуть бути вчиненні поза вказаним приміщенням. Виїзд нотаріуса 28.05.2012 року до терапевтичного відділення лікарні до перебуваючої у лікарні з хворобою серця [PERSON] для надання їй консультації щодо посвідчення заповіту, та виїзд нотаріуса до терапевтичного відділення лікарні до перебуваючої у лікарні з хворобою серця [PERSON] 29.05.2012 року для посвідчення заповіту відображений у «Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем».(а.с.41-42 т.1). Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України(спадкове право) немає відповідного правила. В судовому засіданні встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені у ст.203 ЦК України при укладанні [PERSON] 29.05.2012 року заповіту на користь [PERSON] були дотримані. Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. За приписом ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Відповідно до ч.3 ст.45 закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. У зв'язку з хворобою серця [PERSON] не могла підписати текст заповіту сама, тому на її особисте прохання та в її присутності, та в присутності двох свідків, текст заповіту підписала визначена нею особа [PERSON], що відповідає вимогам ч.4 ст.207 ЦК України та ст.1253 ЦК України. Доказів недійсності заповіту з підстав недотримання правил ст.1253 ЦК України позивачем суду не надано. Про причину, з якої [PERSON] не могла підписати заповіт зазначено в заповіті (а.с.24 т.1). Цією причиною була загальна слабкість хворої [PERSON] що підтверджується медичною документацією (а.с.92-101 т.1 ). Наявність у заповідача хронічної хвороби серця, підтверджується як дослідженими матеріалами (84-189 т.1), довідкою медичної установи про подальшу причину смерті внаслідок хронічної хвороби серця (а.с.120 т.1). Доводи позивача [PERSON] про те, що при укладанні 29.05.2012 року [PERSON] заповіту на користь [PERSON] волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, оскільки вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року для визначення наявності такого стану на момент укладання правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатрічну експертизу. Відповідно до висновку посмертної судово-психіатрічної експертизи № 245 від 30.03.2015 року проведеної у складі трьох лікарів судово-психіатрічних експертів, на ранок 29.05.2012 року на момент складання та посвідчення правочину під експертної вона яких-небудь значних психічних та поведінкових порушень не виявляла, а в неї відмічалася лише астенічна, соматогенно-обумовлена, симптоматика на тлі проявів органічного ураження головного мозку судинного генезису, що як за своїм характером, так і за ступенем вираженості не позбавляло тоді під експертну можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідь на поставлене питання чи розуміла [PERSON] значення своїх дій 29.05.2012 року під час посвідчення нотаріусом від її імені заповіту і могла розумно ними керувати експертна комісія надала наступну відповідь: [PERSON] на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29.05.2012 року страждала Астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.(т.1 а.с.214-217). Відповідно до висновку судово-психіатрічної експертизи № 114 від 12.02.2016 року проведеної на підставі ухвали суду про призначення додаткової посмертної судово-психіатрічної експертизи [PERSON] на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29.05.2012 року страждала Астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.2 а.с.8-12). Таким чином, з встановлених в судовому засіданні доказів про особисту волю заповідача [PERSON] скласти новий заповіт і з двох наявних висновків судово- психіатрічних експертиз про те що за своїм психічним станом [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, із змісту складеного [PERSON] заповіту встановлено, що заповіт [PERSON] складений нею 29.05.2012 року о 08 годині 30 хвилин є чинним та відповідав її вільному волевиявленню та бажанню на випадок своєї смерті заповісти все своє майно саме відповідачці [PERSON] В судовому засіданні не встановлено обставин та підстав для визнання заповіту [PERSON] від 29.05.2012 року недійсним. Посилання позивача [PERSON] на те, що вона не визнає як належні докази ухвали судово-психіатрічних експертиз № 245 від 30.03.2015 року, № 114 від 12.02.2016 року(а.с.214-217 т.1, т.2 а.с.8-12) та наполягає на проведенні нових експертиз, суд не приймає, оскільки ці експертизи проведені відповідною експертною установою, фахівцями у складі трьох експертів психіатрів (два з яких мають вищій кваліфікаційний клас та експертний стаж понад 20 років) , які відповідно попереджались про кримінальну відповідальність за видачу явно неправдивого висновку про що є відповідні підписи експертів. Експертною комісією вивчались всі матеріали медичної документації, матеріали судової справи, у тому прослухані фонограми судових засідань, після чого надані зрозумілі та всебічні мотивовані експертні висновки з яких повністю зрозуміло чому експертна комісія дійшла таких висновків. У судовому засіданні позивачкою [PERSON] не наведено аргументованих та переконливих підстав для необхідності призначення нових судово-психіатричних експертиз для дослідження обставин з яких вже надані відповідні висновки фахівців. У суду немає підстав не довіряти висновкам посмертної судово-психіатричної експертизи та додаткової судово-психіатрічної експертизи по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed