Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.10.2012 у розмірі 116900,84 грн., яка складається з наступного: 10709,91 грн. заборгованість кредитом; 98649,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1498,83 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); 5542,90 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору від 17 жовтня 2012 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначає, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника та ухвалення заочного рішення. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 07.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 21.03.2018 призначено справу до судового розгляду. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явися, про причини неявки не повідомив. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 жовтня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») надано відповідачу на підставі заяви-анкети кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказана заява містять підпис відповідача. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу видавались наступні картки: 30.01.2013 з терміном дії до 01/16; 05.04.2013 з терміном дії до 08/16. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача вбачається, що позивачем змінювався кредитний ліміт, а саме: з 30.01.2013 0 грн. (встановлення кредитного ліміту); з 30.01.2013 0 грн. (зменшення кредитного ліміту); з 11.02.2013 7000 грн.; з 06.08.2013 11000 грн.; з 10.01.2020 0 грн. Згідно\~зі ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст.\~628, ст.\~629 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1,\~2\~ст.\~639\~ЦК України\~визначено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 598 ч.1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи, зокрема, випискою по картковому рахунку відповідача, підтверджується, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та не сплачує проценти за його користування у встановленому договором порядку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем\~зобов`язань за кредитним договором станом на 30.11.2017 утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 10709,91 грн. та по процентам за користування кредитом. Наявність заборгованості по кредиту в розмірі 10709,91 грн. підтверджена випискою по картковому рахунку відповідача, тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 10709,91 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17.10.2012 станом на 30.11.2017, в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані з 30.01.2013 30 % річних, з 01.09.2014 34,80% річних, з 1 квітня 2015 43,20% річних, та становлять 98649,20 грн. Втім, суд не погоджується з таким розрахунком з огляду на наступне. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до серпня 2016 включно (строк дії картки). Відтак, у межах строку кредитування до 31.08.2016 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.09.2016, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року\~по справі\~№ 444/9519/12. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після серпня 2016 (закінчення строку кредитування), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу кредит зі сплатою 30 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом (тобто процентна ставка по кредиту фіксована). Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17. Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення позивачем відповідача [PERSON] про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої законом. Тому, суд вважає, що підвищення процентної ставки порівняно з погодженою сторонами 30 %, є неправомірним та слід застосувати саме процентну ставку у розмірі 30 % річних. Виходячи з наданого позивачем розрахунку, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1151,18 грн., які нараховані з моменту укладення договору по 31.08.2014 за процентною ставкою 30% річних. Нарахування в подальшому позивачем процентів за підвищеною позивачем в односторонньому порядку процентною ставкою є неправомірним. Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, нарахованих за процентною ставкою 30 % річних за період з 01.09.2014 по 31.08.2016 (731 день) становить: 10709,91 грн. х 30 % : 360 днів х 731 днів = 6524,12 грн. Таким чином, сума нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом за процентною ставкою 30 % кредиту повинна складати 7675,3 грн. = 1151,18 грн. (до 31.08.2014) + 6524,12 грн. (з 01.09.2014 по 31.08.2016). Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, відповідач у період з 01.09.2014 по 31.08.2016 погашала заборгованість по процентам за користування кредитом: 30.11.2015 310 грн.; 01.12.2015 898 грн.; 11.12.2015 808 грн.; 20.01.2016 700 грн.; 12.02.2016 700 грн.; 14.03.2016 700 грн.; 12.04.2016 700 грн.; 12.05.2016 698 грн. Також відповідач сплатила на погашення заборгованості по процентам після закінчення строку кредитування 26.09.2016 3600 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач погасила суму заборгованості по процентам за користування кредитом, які повинні нараховуватись позивачем за процентною ставкою у 30 % річних, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 1498,83 грн., а також штрафів: 500 грн. (фіксованої частина) та 5542,90 грн. (процентна складова) суд зазначає наступне. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 21 ч. 1 цього Розпорядження м. Новогродівка (Новогродівська міська рада), де зареєстрована відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено Новогродівка (Новогродівська міська рада). З копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , серія [NUMBER] , виданий Новогродівським МВ ГУМВС України в Донецькій області 29.11.2007 вбачається, що з 10.04.1998 відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, вимоги щодо стягнення суми пені та суми штрафу (як фіксованої частини, так і процентної складової), які нараховані позивачем відповідачу після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами є безпідставними та у їх задоволені необхідно відмовити. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 10709,91 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial