Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами про визнання правочину - заяви про звільнення з роботи недійсним, наказ про звільнення незаконним, стягнення заробітної плати за час вимушеного проогулу, пермії, надбавки, доплати у розмірі 67 240,27 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., покласти на виконуючого обов'язки директора РССКП «Київський крматорій», за незаконним наказом якого проведено звільнення, зобов'язання відшкодувати підприємству шкоду, заподіяну оплатою часу вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника (т. 1 а.с. 1-2). 22.02.2017 р. до суду надійшла заява позивача [PERSON] про зміну предмету позову, відповдіно до якої останній просив суд визнати правочин - заяву про звільнення з роботи від 20.07.2016 р.недійсним; визнати неправомірним та скасувати Наказ № 93-к від 20.07.2016 р. про звільнення, Наказ № 275-к від 06.11.2015 р. про покладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора РССКП «Київський крматорій», Розпорядження Київського міського голови № 810 від 06.11.2015 р. про звільнення [PERSON], покладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора Підприємства, подання до даного вище Розпорядження про накладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора Підприємства, наказ про введення посади заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера на Підприємстві, наказ про підпорядкуван [PERSON] заступнику директора з фінансових питань - головного бухгалтера Підприємства; поновити [PERSON] на посаді начальника планово-економічного відділу Підприємства; стягнути з Підприємства на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20.07.2016 р. по 22.02.2017 р. в розмірі 251 100,00 грн., невиплачених премій, надбавко, доплат за період з 01.01.2010 р. по 22.02.2017 р., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.; покласти на виконуючого обов'язки директора РССКП «Київський крматорій» Дашукова І.Я., за незаконним наказом якого првоведено звільнення, зобов'язання відшкодувати підприємству шкоду, заподіяну оплатою часу вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника (т. 1 а.с. 25-27). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 27 травня 2001 р. по 01 серпня 2016 р. він працював у відповідача РССКП «Київський крматорій» на посаді начальника планово-економічного відділу Підприємства. Проте, 18.07.2016 р. позивача змусили написати заяву про звільнення та 20.07.2016 р. змусили підписати наказ № 93-к про його звільнення. Позивач зазначає, що у січні-липні 2016 р. виконуючий обов'язки директора Підприємства Дашуков І.Я. неодноразово наполягав на його звільненні, в іншому випадку позивача буде звільнено у зв'язку із скороченям штату, одночасно позивачу було зменшено виплату пермії до розміру 5 % від посадового окладу, припинена виплата доплати та надбавки. Далі позивач зазначає, що у липні 2016 р. йому поставлений діагноз язва шлунку, проте, у зв'язку з зверненням відповідача до поліклініки за місцем проживання позивача, останньому було відмовлено у видачі листка непрацездатності, а тому під психічним тиском, під впливом насильства та тяжкої обставини, позивач змушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін. Також, позивач зазначає, що його було звільнено неупоноваженою на це особою - виконуючим обов'язки директора Підприємства Дашуковим І.Я., який на момент звільнення керувався посадовою інструкцією першого заступника директора, а не контрактом, як того вимагає статут Підприємства, крім того, останній не має вищої освіти, яка необхідна згідно Розпорядження КМДА № 118. Також, відповідачем - Підприємством не було отримано згоди Профспілкового комітету на звільнення позивача, у зв'язку з чим позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача РССКП «Київський крематорій» в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідачі заступник директора, виконуючий обов'язки директора РССКП «Київський крематорій» Дашуков І.Я., Київський міський голова Кличко В.В. та треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, які по час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 27.05.2001 р. на підставі Наказу № 112П КП Київський крематорій був прийнятий на посаду начальника економічного відділу (т. 1 а.с. 94). На підставі Наказу РССКП «Київський крематорій» № 239П від 01.11.2010 р. позивача [PERSON] було переведено на посаду провідного економіста (т. 1 а.с. 92). На підставі Наказу РССКП «Київський крематорій» № 19П від 25.01.2011 р. позивача [PERSON] було призначено на посаду начальника економічного відділу (т. 1 а.с. 91). На підставі Наказу РССКП «Київський крематорій» № 03-к від 02.01.2014 р. позивача [PERSON] було переведено на посаду начальника планово-економічного відділу (т. 1 а.с. 89). Встановлено, що позивач [PERSON] власним підписом засвідчив ознайомлення 17.12.2015 р. з посадовою інструкцією начальника планово-економічного відділу (т. 1 а.с. 102-105). Встановлено, що Наказом № 143 від 29.12.2015 р., підписаного в.о. директора РССКП «Київський крематорій» Дашуковим І. та головою ПК [PERSON], затверджено склад робочої комісії з розробки колективного договору на 2016-2018 рр., до складу якої увійшов, в тому числі, позивач [PERSON] (т. 1 а.с. 110). Встановлено, що 26.04.2016 р. в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації під номером 63 зареєстрований колективний договір між адміністрацією РССКП «Київський крематорій» та трудовим колективом (т. 1 а.с 112-136). Судом встановлено, що 01.08.2016 р. позивач [PERSON] на підставі Наказу від 20.07.2016 р. за № 93-к був звільнений з займаної посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підстава: заява [PERSON] від 18.07.2016 р. (т. 1 а.с. 81). В матеріалах справи т. 1 а.с. 82 наявна копія заяви позивача [PERSON] від 18.07.2016 р. на ім'я в.о. директора РССКП «Київський крематорій» Дашукова І.Я., відповідно до якої позивач просить звільнити його за угодою сторін з 01.08.2016 р. з посади начальника планово-економічного відділу. Встановлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 25.07.2016 р. перебував на лікарняному, про що повідомив відповідача «Київський крематорій», шляхом направлення 25.07.2016 р. на електронну адресу останнього відповідного листа з копією відкритого лікарняного листка непрацездатності (т. 2 а.с. 57, 69) та заяву про відкликання його заяви на звільнення за згодою сторін з 01.08.2016 р. (т. 1 а.с. 69), у зв'язку з чим позивач [PERSON] вважає обґрунтованим свої вимоги про визнання заяви про звільнення недійсною, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення. Проте, відповідно до вимог ст. 36 КЗпП України , що трудовий договір може бути припиненим за угодою сторін. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерним є й те, що волевиявлення з боку власника або уповноваженого ним органу може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників. Отже, подання позивачем заяви про звільнення з вищенаведених підстав та погодження відповідачем звільнення позивача, вказує на досягнення домовленостей на звільнення працівника за угодою сторін. Припинення трудового договору за вказаною підставою, застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Згоди профспілкової організації на звільнення працівника з роботи за підстав досягнення угоди сторін не потрібно, оскільки вимоги Кодексу законів про працю України містить вказівку щодо отримання згоди профспілкової організації на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Посилання позивача в підтвердження доводів про те, що заява про звільнення за угодою сторін була написана під тиском з боку керівництва, суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано достовірних доказів і цього не встановлено судом, оскільки заява про звільнення від 18.07.2016 написана позивачем власноручно, містить його підпис та дату проведення звільнення, що свідчить про його вільне волевиявлення на звільнення із займаної посади саме на підстав п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Факт написання заяви позивачем не оспорювався. У зв'язку з тим, що факт тиску на позивача з приводу написання заяви на звільнення не доведено, тому подану від його імені заяву про звільнення з 18.07.2016 року слід розцінювати, як його власну волю з усвідомленням відповідних наслідків. Судом встановлено, що відповідач не надавав згоди щодо задоволення заяви позивача про анулювання заяви на звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що свідчить про відсутність взаємної згоди на анулювання домовленості про звільнення, а відкликання позивачем в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення не може бути підставою для поновлення на роботі. Зазначені дії відповідача не суперечать положенням трудового законодавства. Так як при припинені трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення за власним бажанням, можливості відкликання працівником поданої заяви не передбачено. Також не потребує таке звільнення і повідомлення роботодавця про бажання звільнитися за два тижні. Що стосується посилань позивача [PERSON], що його звільнення відбулось неуповноваженою особою, а саме: директором РССКП «Київський крематорій» Дашуковим І.Я., суд вважає такі посилання безпідставними та необгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до Розпорядження Київського міського Голови Кличка В. № 810 від 06.11.2015 р., на Дашукова І.Я. покладено виконання обов'язків директора Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» з 07.11.2015 р. (т. 2 а.с. 92). Відповідно до Наказу «Київський крематорій» № 275-к від 06.11.2015 р. на Дашукова І.Я. покладено виконання обов'язків директора Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» з 07.11.2015 р. (т. 2 а.с. 93). Таким чином, в судовому засіданні не доведено посилання на факт звільнення позивача [PERSON] неуповноваженою особою, а саме: директором РССКП «Київський крематорій» Дашуковим І.Я. Також, в судовому засідпанні не знайшло свого правового обґрунтування вимоги про визнання неправомірними та скасування Наказу № 275-к від 06.11.2015 р. про покладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора РССКП «Київський крматорій», Розпорядження Київського міського голови № 810 від 06.11.2015 р. про звільнення [PERSON], покладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора Підприємства, подання до даного вище Розпорядження про накладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора Підприємства, наказ про введення посади заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера на Підприємстві, наказ про підпорядкуван [PERSON] заступнику директора з фінансових питань - головного бухгалтера Підприємства; поновити [PERSON] на посаді начальника планово-економічного відділу Підприємства. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав для визнання заяви [PERSON] про звільнення з роботи недійсною, суд не вбачає правових підстав для визнання неправомірним та скасування Наказу № 93-к від 20.07.2016 р. про звільнення позивача з займаної посади, поновлення його на посаді та відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 251 100,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 5 000грн. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надав в судовому засіданні доказів в підтвердження та обґрунтування позовних вимог, які не знайшли в судовому засіданні свого правового значення, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладено,

Outcome: dismissed