Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON], у своїх інтересах та як представник позивачів [PERSON] та [PERSON] по дорученню, звернувся до суду з позовом до ТОВ «ГАЯ-АГРО» Хорольського району про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 2-х земельних ділянок [NUMBER], [NUMBER], площею по 2.78 га., загальною площею 5.56 га. Його мати, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER], площею 2.78 га., а його брат, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER], площею 2.78 га., що стверджується відповідними державними актами про право власності на земельні ділянки та свідоцтвом про право спадщини за законом. Вказує, що всі ці земельні ділянки знаходяться поруч одна із одною в полі № 6 на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, і загальна площа цих земельних ділянок становить 11.12 га. Стверджує, що восени 2013 року, він домовився із директором ТОВ «ГАЯ-АГРО», представником відповідача [PERSON], про те, що останній надасть йому послуги по підготовці до посіву ґрунту, надасть посівний матеріал, посіє кукурудзу, внесе гербіциди за, що отримав від позивача 10 000 грн. готівкою, крім того вони домовилися, що позивач не буде вимагати від відповідача оплати за 1 рік роботи позивача в ТОВ «ГАЯ-АГРО». Вказує, що відповідач, вищевказану домовленість виконав, про те поза домовленістю в жовтні 2013 року змолотив належний йому та членам родини урожай кукурудзи з площі 10 га. та привласнив його, спричинивши йому матеріальні збитки, які складаються із вартості кукурудзи, урожайністю 6.6 т/га. х 1719 грн. 76 коп., з урахуванням індексу інфляції на суму 64575 грн. 32 коп., його матері 32287 грн. 66 коп. та його брату на суму 32287 грн. 66 коп. крім того, зазначає позивач [PERSON], йому та його близьким родичам незаконними діями відповідача були спричинені моральні страждання. Розмір своїх моральних страждань він оцінює в 12500 грн., а розмір моральних страждань матері та брата на суму по 5000 грн., тому просив суд стягнути із ТОВ «ГАЯ-АГРО» на його користь., на користь його матері - позивачки [PERSON] матеріальні збитки із урахуванням індексу інфляції 32287 грн. 66 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 37287 грн. 66 коп., і на користь його брата - позивача [PERSON] матеріальні збитки із урахуванням індексу інфляції 32287 грн. 66 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 37287 грн. 66 коп. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про дату та час судових засідань повідомлялися належним чином, їх представник позивач [PERSON] , діючи одночасно як позивач свої позовні вимоги та вимоги своїх повірителів підтримав повністю просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача ТОВ «ГАЯ -АГРО», директор цього товариства [PERSON] позовні вимоги позивачів не визнав, пояснив, що позивач перекручує факти, та намагається незаконно збагатитися. Вказує, що ніякої домовленості із позивачами про надання підприємством послуг по обробітку паїв, належних позивачам не було, ні він особисто, ні працівники його підприємства не отримували від [PERSON] грошові кошти за надання в майбутньому послуг по обробітку, посіву площ кукурудзи. Позивач та члени його родини, користувалися починаючи із 2004 року земельними ділянками, виділеними в полі № 5 ( згідно старих державних актів), а ТОВ «ГАЯ-АГРО» увесь час користувалося земельними ділянками в полі № 6, і проте, що в цьому полі знаходяться земельні ділянки позивачів товариство не знало. Договорів оренди земельних ділянок із позивачами ТОВ «ГАЯ-АГРО» не укладало, а тому підприємством був змолочений та привласнений власно вирощений урожай, що свідчить про безпідставність вимог позивачів в повному обсязі. Тому просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. В свою чергу ст..61 ЦПК України зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За загальною презумпцією вини в цивільному процесі, що витікає зокрема із ст.. 614 ЦК України, доказування відсутності вини покладається на заподіювача шкоди. Судом встановлено, і це не заперечується сторонами по справі, що у 2002 році нині померлий [PERSON], його дружина - позивачка [PERSON], їх сини позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти старого зразка, що посвідчували їх право власності на земельні ділянки в полі № 5 с. Мелюшки Хорольського району Полтавської області №№ 214-217, площею по 2.77 га. кожен, що стверджується дослідженим в судовому засіданні Проектом поділу земель на земельні частки (паї) та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю в межах орендованих земель СВК ім.. Боровиковського на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. З наявних в матеріалах справи документів, і це не заперечується сторонами по справі, та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що в 2004 році за заявами вищевказаних осіб, ці земельні ділянки були виділені позивачам для ведення їх самостійного обробітку. Судом встановлено, що вищевказаним особам у 2007 році, на підставі нововиготовленої технічної документації, було змінено місце розташування попередніх земельних ділянок із поля № 5 на поле № 6, та видано державні акти на право власності на земельні ділянки (нового зразка), відповідно до яких позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки № [NUMBER], позивачка [PERSON], власником земельної ділянки [NUMBER], позивач [PERSON], власником земельної ділянки [NUMBER], а нині померлий [PERSON], являвся власником земельної ділянки [NUMBER]. Кожен з цих власників відповідні державні акти на землю отримали 15 травня 2008 року. Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами по справі після смерті 03 квітня 2009 року батька [PERSON], спадкоємцем за законом його земельної ділянки [NUMBER], площею 2.78 га., став його син - позивач [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, як встановлено судом позивачі з моменту отримання нових державних актів продовжували фактично користуватися земельними ділянками, що були виділені їм згідно першої схеми розпаювання, відповідно до старих державних актів в полі № 5. Позивач [PERSON] підтвердив в суді ту обставину, що він фактично одноособово обробляв ці земельні ділянки до 2013 року, і наміру переходити на свої законні земельні ділянки в полі № 6 не мав, угод про оренду земельних ділянок в полі № 6 ні з ким не укладав. Представник відповідача ТОВ «ГАЯ-АГРО» [PERSON] стверджував в суді, що з початку створення ТОВ «ГАЯ-АГРО» користувалося земельними ділянками в полі № 6, і товариство не знало, що в цьому полі розміщені земельні ділянки позивачів, так як позивачі не пред'являли претензій товариству, що ТОВ «ГАЯ-АГРО» користується їх земельними ділянками, не зверталися із заявами ні до сільської ради ні до товариства про виділення їм цих земельних ділянок в натурі для самостійного обробітку. Вказані обставини підтвердили в суді і свідки, сільський голова [PERSON] та колишній землевпорядник [PERSON], які вказали, що в сільській раді немає даних, про те, що позивачі зверталися як до сільської ради, так і до ТОВ «ГАЯ-АГРО» з вимогами про виділення їм для особистого обробітку земельних ділянок в полі № 6. Вказані свідки пояснили суду, що в сільській раді є підтверджуючі документи, на підставі яких можна зробити висновок, що відповідно до нових державних актів земельні ділянки позивачів знаходяться в полі № 6, про те це питання було піднято позивачем [PERSON] лише в жовтні 2013 року, і то не у зв'язку з обмолотом ТОВ «ГАЯ-АГРО» кукурудзи на земельних ділянках позивачів, а у зв'язку з фактом посіву на часині цих земельних ділянок ТОВ «ГАЯ -АГРО» озимого ячменю. Суд констатує, що позивачами не надано суду будь-яких доказів, того, що між ТОВ «ГАЯ-АГРО» і позивачами існувала хоч якась домовленість з приводу використання земельних ділянок позивачів в полі № 6 відповідачем ТОВ «ГАЯ-АГРО». Сам факт обмолоту врожаю кукурудзи, що проростала на земельних ділянках позивачів в полі № 6, не свідчить про виникнення у цих позивачів права власності на цей врожай, так як вирощування врожаю, є продовжуваною в часі дією, яка містить багато елементів, кожен з яких характеризується наявністю певних затрат, як на матеріали, так і роботу, таких як передпосівний обробіток ґрунту, внесення ґрунтових гербіцидів, придбання посівного матеріалу, посів насіння, післяпосівний обробіток буряну та підживлення, обмолот врожаю. Позивачами не надано належних та допустимих доказів, що ними здійснювався хоч якийсь елемент вирощування врожаю, і вони у зв'язку з цим несли якісь витрати. Разом з тим, сторонами визнається та обставина, що всі перераховані елементи здійснив відповідач ТОВ «ГАЯ-АГРО» власною технікою, за власні кошти. Відсутність договору оренди належних позивачам земельних ділянок із відповідачем, також не вказує на виникнення права власності у позивачів на вирощений відповідачем урожай, і може бути підставою для звернення позивачів до суду з позовом про відшкодування шкоди спричиненої неналежним використанням земельної ділянки. Суд критично ставиться до твердження позивача - представника позивачів [PERSON] з приводу того, що між ним та директором ТОВ «ГАЯ-АГРО» було укладено усну угоду про надання послуг, передпосівного обробітку, посіву власного посівного матеріалу, та посходового обробітку рослин кукурудзи, та передачі директору відповідача у зв'язку з цим 10000 грн., так як ці його твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. Більш того, суд приходить до висновку, що такої домовленості між сторонами взагалі не мало місця, виходячи з наступного. Згідно матеріалів кримінального провадження № 1201318030000668, судом встановлено, що 25.10.2013 року слідчими органами Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області до ЄРДР внесено відомості по факту самовільного зайняття директором ТОВ «ГАЯ-АГРО» [PERSON] земельної ділянки позивача [PERSON] в полі № 6, з попередньою кваліфікацією цього кримінального правопорушення за ст.. 197-1 КК України. Зі змісту вказаної заяви, написаною позивачем власноручно, вбачається, що [PERSON] просив органи міліції провести перевірку саме по факту зайняття [PERSON] належної йому земельної ділянки, а не по факту викрадення чи незаконного привласнення урожаю кукурудзи із 10 га. земельної ділянки в полі № 6. Вказана заява написана [PERSON] власноручно, що він підтвердив в судовому засіданні. [PERSON] був попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиве повідомлення про злочин, а тому в суду не виникає сумнівів, щодо добровільності написання ним заяви саме такого змісту, і що ця заява відповідає існуючим на той час обставинам справи. Згідно своїх же показань, наданих ним в якості потерпілого від 24.10.2014 року вбачається, що і тут [PERSON] не просить органи міліції провести перевірку по факту викрадення [PERSON] його врожаю кукурудзи, а вказує про незаконне захоплення останнім належної йому земельної ділянки площею 10 га. Вказана поведінка потерпілого [PERSON] яскраво свідчить про те, що ніякого незаконного заволодіння належним йому урожаєм кукурудзи зі сторони [PERSON] місце на мала. Суд констатує, що урожай кукурудзи із 10 га. поля, як в грошовому так і в товарному еквіваленті повинен був мати для позивачів значну матеріальну цінність, і позбавлення їх такого матеріального блага повинно було викликати у останніх обурення і рішучість до активних дій, спрямованих на захист свого майнового права. Разом з тим, жоден із позивачів не звернувся в органи міліції з приводу викрадення у них врожаю кукурудзи, а лише в січні та лютому 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] за своїми заявами були залучені в якості потерпілих по факту захоплення належних їм земельних ділянок [PERSON] Судом проаналізовано зміст письмових заяв [PERSON] до Міністерства Внутрішніх справ України, Начальника УМВС України в Полтавській області, Генерального Прокурора України, Прокуратури Полтавської області, датовані 31.10.2013 роком, з яких вбачається, що [PERSON] у вказаних зверненнях, зазначає, що змолочений на 10 га. урожай кукурудзи належить йому, і категорично спростовує наявність будь-яких домовленостей із [PERSON] з приводу надання останнім будь-яких послуг по його вирощуванню. Хоча в судовому засідання, як на підставу своїх позовних вимог, [PERSON] посилався на наявність усної домовленості із [PERSON] про посів та обробіток кукурудзи на його та його родичів земельних ділянках, та оплату ним цих послуг в сумі 10000 грн. Вказані протиріччя, з урахуванням відсутності будь-яких доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, суд оцінює як намагання позивача [PERSON] ввести суд в оману, з приводу фактичних обставин справи, з метою створення підґрунтя для задоволення судом позовних вимог позивачів. Суд констатує, що сам позивач, визнав ту обставину, що в 2013 році, він користувався, частиною земельної ділянки в полі № 5 ( в межах виділених згідно старих державних актів), де заготовляв траву та сіно для худоби. Що обґрунтовано викликає в суду сумнів, з приводу дійсної домовленості цього позивача про перехід для обробітку паїв позивачів в поле № 6. Позивачі не надали суду доказів, того, що вони в 2013 році, не використовували чи для власного товарного виробництва земельні ділянки ( згідно старих державних актів ) в полі № 5. Наявний в матеріалах справи акт погодження меж землекористування ФГ «Агростарт», посвідчений сільським головою [PERSON], директором ТОВ «ГАЯ-АГРО» відповідачем [PERSON] та головою ФГ «Агростарт» [PERSON], з якого вбачається, що 2 земельні ділянки в полі № 5, що використовувалися позивачами, в 2013 році використовувалися ФГ «Агростарт», не вказує, на ту обставину, що позивачі від цього не отримали ніяких прибутків, так як сам позивач [PERSON] в суді вказав, що ним самим частина цієї земельної ділянки використовувалася самостійно для заготівлі трави, а директор ФГ «Агростарт» [PERSON] надавав йому кошти, для погашення кредитної заборгованості перед банками. Посилання позивача-представника позивачів [PERSON] на ту обставину, що [PERSON] вже раніше вчиняв дії пов'язані із незаконним обмолотом чужих урожаїв, про що мається відповідне рішення суду, не може бути визнано судом підставою для задоволення позовних вимог позивачів по даній цивільній справі, так як встановлення такого факту не спричиняє для спірних правовідносин по даній справі ніяких правових наслідків. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що представником відповідача в судовому засіданні доведено правомірність дій свого товариства, щодо обмолоту врожаю кукурудзи на земельних ділянках позивачів в полі № 6 с. Мелюшки Хорольського району, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову позивачів як в частині відшкодування матеріальних збитків, так і моральної шкоди в повному обсязі. Виходячи з того, що судом в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення із відповідача судового збору на користь позивачів.

Outcome: dismissed