Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач, в особі представника, звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Фермерського господарства Ковалевського В.І. 247906,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після успадкування майна її матері вона стала власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:000:0674, площею 8,12 га, право власності на яку за позивачкою зареєстровано у 2017 році. Земельна ділянка використовувалась відповідачем на підставі договору оренди землі до 30.03.2018 року, однак після його закінчення відповідач продовжував безпідставно її використовувати. Про припинення договірних відносин позивачка попереджала відповідача до закінчення строку дії договору. Впродовж 2018-2019 років вона планувала використовувати вказану земельну ділянку самостійно і вирощувати на ній соняшник, однак через дії відповідача вона втратила дохід за два роки, який включає в себе можливий дохід від реалізації насіння соняшника, зібраного із земельної ділянки площею 8,12 га. Розмір втраченого нею доходу становить 247906,86 грн, який вона просить стягнути з відповідача. Представник позивача - адвокат Назаренко Ю.В. в судове засідання не з`явився, в поданому до суду клопотанні, зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, просить проводити судове засідання у справі без участі позивача та його представника за наявними у справі доказами відповідно до обставин, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме за юридичною адресою місцезнаходження ФГ Ковалевського В.І. , зазначеною у Єдиному реєстрі підприємств, установ, організацій. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, заперечень проти позову ним не подано. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори Воронько Т.М., 15.06.2012 року, на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер 3522585000:02:000:0674, площею 8,12 га, № [NUMBER] , що розташована на території Миколаївської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю згідно розпорядження голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 25 березня 2002 року №152-р, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-КР № 028329, виданого 22.05.2002 року Кіровоградською районною державною адміністрацією і зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101782578 від 27.10.2017 року, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 25.10.2017 року. З інформаційної довідки №123979378 від 15.05.2018 року щодо Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В. внесені відомості про право оренди земельної ділянки, з кадастровим номером 3522585000:02:000:0674, на підставі договору оренди землі від 28.03.2018 року між Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем), укладеного на 10 років, з правом пролонгації. Вищевказані обставини встановлені рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року, ухваленим у цивільній справі № 390/761/18, тому згідно ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Вказаним рішенням суду визнано недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством Ковалевського В.І. від 28.03.2018 року, щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:02:000:0674. Підставою звернення із позовом у справі № 390/761/18 позивачем зазначалось, те, що вона не підписувала договір оренди землі з відповідачем, її волевиявлення на його укладання відсутнє (а.с.9-11). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01.08.2019 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року залишено без змін. При цьому апеляційним судом зазначено, що представник відповідача не надав відомостей щодо дати, місця, часу укладання договору оренди землі між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. , а також про його істотні умови, щодо яких сторони дійшли згоди. Поважні та об`єктивні причини, що перешкоджали відповідачу надати суду оригінал договору представниками не повідомлені (а.с. 12-14). Згідно відповіді заступника директора департаменту агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації «Про врожайність та середню вартість зернових культур» № 24-25/323/0.2408 від 05.02.2020 року та додатку до нього урожайність зернових культур у 2018 році, зокрема соняшника, становила: 23,9 ц/га (2,4 т/га), у 2019 році - 26,4 ц/га (2,6 т/га). Середні закупівельні ціни на зерно по області за одну тону соняшника були наступні: в жовтні 2018 року - 10180 грн, в жовтні 2019 року - 8435 грн. Згідно приписів ст.ст.14, 41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землі є громадяни та юридичні особи. Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок, зокрема мають право самостійно господарювати на землі, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідачем не спростовано ту обставину, що ФГ Ковалевського В.І. впродовж 2018-2019 років використовує земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:000:0674, що належить позивачу без укладення та оформлення відповідного договору оренди землі та державної реєстрації відповідного речового права, за рахунок позивача (власника земельної ділянки) зберігав у себе кошти, які б мав заплатити позивачу за користування землею, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню глава 83 Цивільного кодексу України. Главою 83 Цивільного кодексу України регулюються є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Предметом позову у даній справі є стягнення з фактичного землекористувача безпідставно збережених коштів (неотриманого позивачем доходу) за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, що належить позивачу. Згідно правової позиції Верховного Суду України, наданою у справі № 6-3090 цс15, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Відповідно до приписів ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з п.4 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідачем заперечень проти позову не висловлено та не надано належних, допустимих і достовірних доказів щодо наявності спору стосовно правомірного набуття земельної ділянки або її збереження на достатніх правових підставах, так само не підтверджено договірний характер спірних правовідносин, що може унеможливити застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Фактично розмір шкоди, завданої позивачці, визначено розміром неотриманого нею доходу, в розрахунок якого береться площа земельної ділянки, що належить позивачу, врожайність зернової культури, ціна цієї культури під час її реалізації у відповідний рік та вирахуванням необхідних витрат. З наведеного вище, розмір доходу від продажу насіння соняшника, зібраного у 2018 році із земельної ділянки площею 8,12 га, розмір якої дорівнює тій, що належить позивачу, становить 198387,84 грн. У 2019 році такий дохід складає 178079,72 грн. Затрати по вирощуванню зернової культури кожен рік становлять 33292 грн. Сумарний розмір доходу за 2018-2019 роки з вирахуванням затрат становить 309883,56 грн., а після вирахуванню податкової складової розмір доходу становить 247906,86 грн. Оскільки відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивачки, яка є власником земельної ділянки, зберігав у себе кошти, які мав сплатити за користування земельною ділянкою у вигляді отриманого доходу, тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти (247906,86 грн) позивачу, як власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212, ч.1 ст.1214 Цивільного кодексу України. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.15, 16, 1212, 1214 ЦК України,

Outcome: approved