Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач, в особі голови правління Кредитної спілки «Можливість» Корягіної І.І., звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до кредитного договору № 141, укладеного між кредитною спілкою та відповідачем від 18 березня 2014 року, останній було надано кредит у сумі 4000 гривень із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45,6% річних, строком на 12 місяців. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 11 квітня 2019 існує заборгованість у розмірі 22850,25 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у наведеному розмірі, а також витрати з оплати судового збору у сумі 1921,00 гривень. Відповідно до ухвали суду 27 червня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Представник позивача\~ Козлов [PERSON] .Ю., діючий на підставі довіреності, у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідачка\~ [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибула з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань по суті справи не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження по справи не передбачено подання відзиву відповідачами, у зв`язку з чим суд не пропонував відповідачу надати відзив. На даний час відповідач неодноразово в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Тому суд вважає, що наступне відкладання справи з пропозицією надання відповіді чи строку для надання відзиву, порушить права позивача щодо розгляду справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача, за якою він не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у заочному порядку на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 18 березня 2014 року між Кредитною спілкою «Можливість» (далі Кредитодавець), з одного боку, та членом кредитної спілки [PERSON] (далі - Позичальник), з іншого, був укладений договір кредиту № 141, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальникові грошові кошти у кредит у сумі 4000 гривень строком на 12 місяців та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 45,6% річних. Планові платежі позичальник зобов`язався вносити щомісяця не пізніше 18 числа кожного місяця та здійснити повне погашення кредиту у строк до 18 березня 2015 року включно. Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 45,6% річних (що складає 0,1249315068 % (відсотків) за кожний день користування кредитом) від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Згідно із п. 3.7 Договору сторони встановили, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення цей кредит має визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процента ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому [PERSON] була ознайомлена із умовами зазначеного договору, а також із графіком та строками погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за користування грошима, що підтверджується її особистим підписом у договорі та графіку погашення заборгованості. Згідно із положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 11.04.2019 утворилася заборгованість у загальній сумі 22850,25 гривень, а саме заборгованість за тілом кредиту у сумі 2955,52 гривень, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 1068,07 гривень, заборгованість зі сплати підвищених відсотків за користування кредитом у сумі 18826,66 гривень. Відсотки за користування кредитом нараховано за 637днів користування кредитом. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позивачем вимог про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено. Таким чином, у справі, що розглядається, вимоги кредитної спілки про стягнення процентів після 18 березня 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Наведена позиція суду у повному обсязі узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними у постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019. Розрахунком заборгованості, наданим позивачем, встановлено, що останній платіж у межах строку кредитування\~ позичальником [PERSON] було здійснено 10.11.2014 на суму 422,00 гривень, який зараховано кредитною спілкою на погашення кредиту 288,27 гривень та на погашення відсотків за користування кредитом 133,73 гривень. Залишок заборгованості за тілом кредиту станом на зазначену дату становив 2955,52 гривень. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь КС «Можливість» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2955,52 гривень, відсотків за користування кредитом у відповідності до п. 3.1 Договору за період з 11.11.2014 по 18.12.2014 (37 днів) у розмірі 136,62 гривень (2955,52/100х0,1249315068х37), а також відсотків за користування кредитом у відповідності до п. 3.7 Договору за період з 19.12.2014 по 18.03.2015 (89 днів) у розмірі 2630,41 гривень (2955,52/100х89), а разом 5722,55 гривень. У стягнення решти відсотків за користування кредитними коштами суд відмовляє за безпідставністю. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 481,02 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial