Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2014 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права на утримання. У позові вказав, що з 16.03.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, проте з початку квітня 2013 року подружжя проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO], яка проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області 15.08.2013 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини, згідно якого з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] під час вагітності, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17.06.2013 року, а рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2013 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. [INFO] у сторін народилася дитина, проте ВДВС Пирятинського РУЮ і на сьогодні продовжує з нього стягувати аліменти на утримання вагітної дружини. Однак позивач не має змоги виплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки ніде не працює, а відповідачка створила нову сім'ю та перебуває на утриманні іншого чоловіка. У зв'язку з чим вимушений звернутися до суду із захистом його права. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги, відмовившись від повернення йому коштів, сплачених ним в рахунок аліментів, з в іншій частині позову вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Додатково вказав, що ним було сплачено аліменти на користь дружини на утримання неповнолітньої доньки лише один раз у сумі 50 грн. інших витрат на утримання як дружини так і доньки позивач не ніс. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У судовому засіданні відповідач вказала, що вимоги позивача уважає безпідставними та необґрунтованими, а пояснення неправдивими з наступних підстав. Позивач [PERSON] ніколи не приймав і не приймає участі у вихованні дитини з часу її народження. Матеріальної допомоги на утримання як відповідачки так і малолітньої дитини не надає. Відповідач не чинить перешкод у побаченні з дитиною, позивач жодного разу не бачив дитину, лише чув від людей, що у нього народилася донька. Позивач ставить питання про позбавлення відповідача права на утримання у зв'язку з тим, що вони перебували у шлюбних відносинах нетривалий час, але при цьому не звертає увагу на те, що аліменти стягнуті на утримання відповідача у порядку ст. 84 СК. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що з 16.06.2013 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 16.03.2013 (а.с. 14). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO] (а.с. 18), що підтверджується копією свідоцтва про народження, де у графі батько записано [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 18). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області 15.08.2013 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини, згідно якого з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] під час вагітності, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17.06.2013 року, а рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2013 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], народження [INFO] (а.с. 7-10). Виконуючи рішення Пирятинського районного суду Полтавської області позивачем було сплачено аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки у період з 10.09.2013 по даний час у сумі 50 грн. (а.с. 30). Що сторонами не оспорювалося, та що у судовому засіданні було підтверджено позивачем. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] виданого 05.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області ім'я «[PERSON]» зміно на «[PERSON]» (а.с. 5). Згідно довідки виданої квартальним комітетом Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 29.08.2014 [PERSON] має склад сім'ї: [PERSON] та [PERSON] (який з сім'єю не проживає) (а.с. 31). Згідно статті 83 Сімейного Кодексу України «Позбавлення права на утримання або обмеження його строком», ч.1 - рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного злочину; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги; ч.2 - положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу. Отже ця правова норма регулює способи впливу на недобросовісного одержувача аліментів. Мається на увазі питання про спосіб відповідного впливу, який слід застосувати: позбавляти права на утримання чи обмежувати його певним строком. Зазначена правова норма випливає із загальних норм, які регулюють право одного з подружжя на утримання (стаття 75 СК України) та право на утримання після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України) Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Обставини, зокрема, щодо нетривалого часу перебування сторін у шлюбних відносинах не можуть бути підставою для позбавлення позивачки як дружини, з якою проживає дитина, права на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років на підставі ст. 84 СК України Таким чином, до виниклих правовідносини між сторонами у справі відносно утримання позивачем відповідачку у зв'язку з її правом на підставі ч.2 статті 84 СК України та згідно рішення суду, не може бути застосована правова норма статті 83 СК України (про позбавлення права на утримання одного з подружжя), яка регулює саме право на утримання, яке виникає на підставі статей 75,76 СК України, а не право, яке виникає у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років, що передбачено ч.ч.2,4 статті 84 СК України. Виникнення права на утримання за вказаними нормами закону мають різний характер по складу суб'єктів та правових підстав. Позбавлення права відповідачку на утримання від позивача до досягнення їх дитиною трьох років на підставі нетривалого часу перебування у шлюбних відносинах - не передбачено законом, а перебування відповідачки на утриманні іншого чоловіка у судовому засіданні не доведено, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Процесуальним законодавством передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу з протилежної сторони в процесі у разі винесення позитивного рішення суду на вашу користь. Так, ч. 1 ст. 88 ЦПК України закріплює, що стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У свою чергу, ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат і витрати на правову допомогу. Таким чином, при стягненні витрат на правову допомогу визначального значення набуває саме документальне підтвердження понесених витрат. При цьому, необхідно мати на увазі, що ніде не встановлено, що витрати на правову допомогу повинні бути доведені лише певними засобами доказування. Відповідно до квитанції (а.с. 27-28) відповідач понесла витрати на правову допомогу у сумі 500 грн. Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено то позивач повинен сплатити на користь відповідача кошти у сумі 500 грн. як витрати понесені на правову допомогу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved