Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] ю.О. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2010 року, від якого мають двоє дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 04.10.2013 року. На даний час в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває позов про розірвання шлюбу між сторонами. Зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Спору щодо визначення місця проживання спільних дітей між з ними з відповідачем немає, проте виникає необхідність внаслідок фактичного припинення шлюбних відносин визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням викладеного, просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усів видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. До початку судового засідання представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 16). Відповідач до початку судового засідання також подав до суду заяву з прохання проводити судове засідання у його відсутні, змінені позовні вимоги визнає (а.с. 17). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.08.2010 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської області, актовий запис № 911 (а.с. 4). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ 138530, у сторін 01.06.2011 року народився син [PERSON] (а.с. 5). З копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ 185847 вбачається, що 04.10.2013 року у сторін народилася донька [PERSON] (а.с. 6). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю позивачкою\~ [PERSON] Судом також встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька\~ і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Дані обставини сторонами не оспорювались, доказів іншого суду не надано. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] здорові, самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей. Проаналізувавши зібрані і досліджені\~ в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 04.10.2013 року., в розмірі 1/3 частини усів видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви 06.02.2019 року (а.с. 1). Крім того, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних під став ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час розгляду справи суд прийшов до переконання, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved