Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Біленський А.Г., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. В своїх вимогах позивач посилається на те, що 16 квітня 2004 року позивач та відповідач домовились про всі істотні умови укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Цього ж дня, на виконання домовленості позивач, [PERSON] передала [PERSON] всю суму грошей у розмірі 2000 гривень, яка відповідала ціні житлового будинку, а також 500 гривень за земельну ділянку. На підтвердження досягнення домовленості між сторонами та передачі грошей, [PERSON] склав розписку, в якій вказав, що він дійсно продав [PERSON] і житловий будинок за вказаною адресою, вказав його характеристики, а також ціну, та підтвердив, що отримав всю суму грошей повністю. Також, на виконання умов досягнути між сторонами домовленості, [PERSON] , отримала від відповідача ключі від будинку, технічний паспорт на будинок, що був проданий. Позивач має місце реєстрації у вказаному будинку, неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про нотаріальне оформлення документів, але відповідач ігнорував такі вимоги. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконав всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте, зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, з боку відповідача залишилися невиконаними, відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 16.05.2004 р., укладеного між нею та [PERSON] та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав, просить справу слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01.10.1999 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 2-998, з копії технічного паспорту КП «Новоодеське МБТІ», реєстровий № 41 та з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № [NUMBER] від 01.06.2005 р. вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно розписки від 16.04.2004 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 ( дві тисячі) гривень за житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та 500,00 (п`ятсот гривень) за земельну ділянку біля будинку, що підтверджено розпискою. 16 квітня 2004 року відповідач склав документ від свого імені, що мав назву довіреність, яка не була посвідчена у передбаченому законом порядку, відповідно до змісту якого доручив позивачу оформити будинок, та зазначив, що передає їй повноваження у вирішенні цього питання. Тобто, відповідач, отримавши кошти за продане майно та передавши його покупцеві, усунувся від обов`язків по нотаріальному оформленню договору купівлі-продажу. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про нотаріальне оформлення документів, але відповідач ігнорував такі вимоги. Так, 11 грудня 2017 року, 11 лютого 2018 року,19 серпня та 31 січня 2019 року за допомогою програмного забезпечення ресурсу, що дозволяє ідентифікувати адресата у мережі інтернет, позивач зверталась до відповідача та просила про зустріч та належне оформлення документів, просила його прийти до Новоодеської державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу вищезгаданого будинку, але той щоразу ігнорував її прохання, що підтверджено скріншотами програмного забезпечення ресурсу, що дозволяє ідентифікувати адресата у мережі інтернет, дослідженими під час розгляду справи. Відповідно до довідки Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за № 105 від 04.02.2019 р., позивач з 02.06.1990 року зареєстрована по [ADDRESS] . 06 листопада 2007 року [PERSON] , як набувачу прав власника на спірний житловий будинок, був виданий державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку площею 0,1792 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 203 ч. 5 ЦК України - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України - договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму. Приймаючи до уваги, що позивач виконала всі істотні умови договору, а відповідач не виконав свого обов`язку щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі ст. 220 ч. 2 ЦК України, яка передбачає, що якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд в праві визнати такий договір дійсним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнаються іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору, понесені нею при подачі позову до суду у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved