Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради третіх осіб приватного нотаріуса [PERSON], державного нотаріуса Камянка-Бузької нотаріального округу про визнання права власності на ? частку у спадковому майні колгоспного двору, право власності на земельну ділянку та грошові кошти. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.09.2013 р. померла [PERSON] До складу спадщини, що відкрилась після її смерті входить право [PERSON] на ? частку будинковолодіння по вул. Борова, 1, с. Воля Жовтанецька, Камянка-Бузького району Львівської області, як члену колишнього колгоспного двору, а також земельна ділянка площею 2,5711 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради та грошові кошти на рахунку № 11701 та № 785 в філіалі № 6327/027 ТВВБ № 10013/0226 АТ «Ощадбанк». Як спадкоємець пятої черги просить визнати за нею право власності на спадкове майно двоюрідної баби [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені вище, просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, подала письмові заперечення на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Камянка-Бузького району подав заяву про розгляд справи в його відсутність, щодо позову заперечень не має. В подальшому, представник відповідача [PERSON] представив в судове засідання копії з погосподарських книг, щодо вирішення спору поклався на думку суду. Представники третіх осіб Камянка-Бузької державної нотаріальної контори та приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 р. ЗУ «Про власність» застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14 висловила правову позицію, що при вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим. Зясовуючи в судовому засіданні питання щодо правового статусу спірного будинку, судом встановлено наступне. 08.06.1991 р. виконкомом [PERSON] сільської ради на підставі рішення виконкому Камянка-Бузької райради № 113 від 24.05.1991 р. видано Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № 1 по вул. Борова в с. Воля Жовтанецька Камянка-Бузького району, який в цілому належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] Згідно з довідкою № 494, виданою 22.10.2013 р. [PERSON] сільською радою Камянка-Бузького району Львівської області станом на 15.04.1991 р. згідно погосподарської книги в с. Воля Жовтанецька Камянка-Бузького району вул. Борова, 1 були зареєстровані та проживали [PERSON] голова сімї, [PERSON] сестра. З копій записів з погосподарської книги вбачається, що головою домогосподарства по вул. Борова, 1 в с. Воля Жовтанецька Камянка-Бузького району була [PERSON], член домогосподарства [PERSON], суспільна група господарства з 1971 2000 р.р. колгоспник. [PERSON] з 1950 по 1977 р.р. працювала в колгоспі ім. Ілліча (довідка [PERSON] сільської ради від 12.01.1977 р.), в подальшому працювала у колгоспі «Зірка» (згідно з записами з погосподарської книги). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку з 1989 р., де проживала до дня смерті. [PERSON] приймала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Колгоспним двором вважалося сімейно-трудове об'єднання осіб, які спільно проживали і вели спільне господарство. Неодмінною умовою його існування було членство в колгоспі хоча б одного члена сім'ї, навіть пенсіонера. За встановлених обставин, суд відхиляє доводи відповідачів , що спірне майно не належить колгоспному двору, оскільки двір втратив статус колгоспного у 1977 р., коли [PERSON] вийшла на пенсію, а [PERSON] зареєстрована у будинку лише з 1989 р. Натомість, зясувавши дійсні обставини справи та дослідивши надані сторонами доводи на підтвердження своїх вимог та заперечень суд дійшов переконання, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи господарств колгоспний двір, членами якого на момент припинення його існування були [PERSON] та [PERSON] Відтак, особи, які були членами цього двору та котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні мають право на частку в праві сумісної власності на підставі ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) відповідно до якої майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності та на підставі ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.), яка визначає, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до наведених норм цивільного законодавства, судової практики [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частці кожній в майні колишнього колгоспного двору. Зі свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 329642, виданого [PERSON] сільською радою Камянка-Бузького району вбачається, що 11.09.2013 р. померла [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] не складала, а тому спадкування її майна здійснюється за законом. В силу положень ч. 1 ст. 1258 ЦК УКраїни спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дочкою померлого 14.03.2000 р. [PERSON], котрий є сином померлої 26.06.2006 р. [PERSON] та рідним племінником померлої 11.09.2013 р. [PERSON], а отже, позивач є двоюрідною онукою [PERSON] та відноситься до родичів четвертого ступеня споріднення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми, а [PERSON] дружиною (вдовою) померлого 07.03.2013 р. [PERSON], котрий є сином померлого 14.03.2000 р. [PERSON], котрий є сином померлої 26.06.2006 р. [PERSON] та рідним племінником померлої 11.09.2013 р. [PERSON] Отже, [PERSON] є двоюрідним онуком [PERSON], а його діти - відповідачі в справі [PERSON] та [PERSON] по відношенню до спадкодавця [PERSON] є її двоюрідними правнуками та відносяться до родичів пятого ступеня споріднення. Відповідно до положень ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усуваються від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Отже, позивач [PERSON] являється спадкоємцем пятої черги за законом після смерті [PERSON] і як родич ближчого ступеня споріднення усуває від права спадкування [PERSON] та [PERSON] як родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідачі заперечуючи позов та покликаючись на ст. 1266 ЦК України «Спадкування за правом представлення» вважають, що [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями [PERSON] на рівні з [PERSON] Доводи відповідачів в цій частині є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкоємцями за правом представлення можуть бути: внуки, правнуки спадкодавця, прабаба, прадід спадкодавця, племінники, двоюрідні брати та сестри спадкодавця. Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] входить належна їй на праві спільної власності 1/2 частка житлового будинку по вул. Борова, 1 в с. Воля Жовтанецька Камянка-Бузького району Львівської області. До 01 січня 2013 р. Державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вимог, які визначені ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на обєкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Судом встановлено, що рішення про розподіл часток майна вищевказаного колгоспного двору між його членами [PERSON] сільська рада не виносила і державна реєстрація прав власності їхніх часток не здійснювалась. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки, жоден із співвласників не виготовив правовстановлюючих документів на належні їм частки вищевказаного будинку, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, відтак суд вважає, що право позивача в частині визнання права власності на спадкове майно ? частку вказаного вище домоволодіння підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. При цьому, суд вважає безпідставною вимогу позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 2,5711 га та грошові кошти, які знаходяться на рахунку №11701 та № 785 філіал № 6327027 ТВБВ № 10013/0226 АТ «Ощадбанк», що яка належали [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають». У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. П. 24 вказаної Постанови вказує, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Позивачем не надано суду відмови нотаріуса від оформлення спадщини покійної [PERSON] в нотаріальній конторі, на доведено обставин, які б перешкоджали одержанню в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, не ставилось перед судом питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial