Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], у грудні 2017 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій прохає стягнути заборгованість за договором позики від 30 липня 2015 року у сумі 283000 гривень, судові витрати у сумі 3470 гривень (а.с. 1, 17). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30 липня 2015 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, оформлений шляхом власноручного складання ним письмової розписки про отримання позики. Відповідно до розписки, він надав відповідачу кошти у сумі 250000 гривень, яку він зобовязався повернути до 01 листопада 2015 року. Однак до теперішнього часу гроші йому не повернув. Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 335160 гривень 95 копійок, проте він прохає стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 283000 гривень та судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник позивача [PERSON] додатково зазначив, що під час розгляду справи телефонував відповідачу та в телефонному режимі останній повідомив, що підтримає будь-яке судове рішення. Відповідач, в силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 52, 54-55, 56-57). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 280, 288-289 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2015 року сторони уклали договір позики, оформлений у вигляді власноручної розписки відповідачем, відповідно до якої останній взяв у позивача у борг грошові кошти у сумі 250000 гривень та зобовязався повернути їх у повному обсязі до 01 листопада 2015 року (а.с. 58). До цього часу гроші позивачу відповідачем не повернуті. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3% річних та втрат від інфляції, сума заборгованості складає 335160 гривень 95 копійок, проте він прохає стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 283000 гривень. Розмір судових витрат становить 3470 гривень (а.с. 1, 17). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначив ВСУ у своїй постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов'язання,\~на вимогу\~кредитора зобов'язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом.Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач уклав із [PERSON] договір позики. Відповідач умови договору належним чином не виконав. Внаслідок цього, право позивача на отримання грошової суми, наданої у борг відповідачу, порушено, а тому підлягає захисту. Позивач має право вимагати стягнення суми боргу із [PERSON], реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги про стягнення суми боргу з [PERSON] за договором позики підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 3470 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved