Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.01.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Троян Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 64. Згідно п. 1 Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 410000,00 грн., що за курсом НБУ станом на 16.01.2013 року складає 38490,42 євро, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Грошові кошти в зазначеній сумі були передані позивачкою позичальнику при підписанні вказаного договору, про що зазначено в п. 2 Договору. Однак, відповідач борг не повертає та станом на 11.02.2016 року має заборгованість з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до євро станом на 11.02.2016 року в розмірі 1123997 грн. 25 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також три проценти річних від суми боргу в розмірі 35686 грн. 85 коп., а всього 1159684 грн. 10 коп. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду відповідач, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір), відповідно до умов якого позикодавець передала у власність позичальникові грошові кошти у сумі 410000,00 грн., що за курсом НБУ станом на 16.01.2013 року складає 38490 євро 42 євроцента, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (а.с.6). Пунктом 2 Договору передбачено, що грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Згідно п. 3 Договору позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 16.02.2013 року (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказаний Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Троян Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 65 (а.с.6). Відповідно до п. 5 Договору якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Пунктом 6 Договору передбачено, право позикодавця пред'явити Договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України у разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно визначеного в пункті 3 цього Договору строку. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону та умов договору позики щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений договором, не повернув суму грошових коштів, наданих йому за договором, у зв'язку з чим станом на 11.02.2016 року [PERSON] має заборгованість перед [PERSON], з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до євро станом на 11.02.2016 року у розмірі 1123997,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту договору позики вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 16.02.2013 року. Прострочення виконання відповідачем його зобов'язань з повернення позивачу боргу складає період часу з 17.02.2013 року по 11.02.2016 року, що станом на 11.02.2016 року складає 1059 днів. Суд погоджується з розрахунком позивача трьох відсотків річних у розмірі 35686,85 грн. від простроченої суми боргу в розмірі 410000,00 грн. (410000,00*3*1059/365/100 = 35686,85 грн.). Щодо розрахунку суми основного боргу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 11 лютого 2016 року 100 євро становить 2920.1986гривень, у зв'язку з чим суд стягує гривневий еквівалент основної заборгованості за договором позики від 16.01.2013 року у розмірі 38490,42 євро, що за курсом Національного Банку України станом на 11.02.2016 року складає 1123997,25 грн. (38490,42 євро*29.202 грн. = 1123997,25 грн.). Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у загальній сумі 7165 грн. 60 коп., а саме за подання позову та за подання заяви про забезпечення доказів(а.с.2,8). Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 1159684 грн. 10 коп., яка складається з: суми заборгованості за договором позики - 1123997,25 грн., 3 % річних - 35686,85 грн. та стягнення судового збору у сумі 7165 грн.60 коп.

Outcome: approved