Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.08.2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду з неї на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2018 року і до досягнення ним повноліття. Як зазначає позивач, вказану суму аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , вона сплачувати не має можливості, у зв`язку з народженням іншої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у теперішньому шлюбі, що тягне за собою матеріальні витрати, а також у зв`язку з тим, що вона ніде не навчається та не працює з 06.03.2015 року, не отримує заробітної плати , а відтак вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] є занадто великим. Позивач вважає, що даний розмір аліментів є завеликим, на теперішній час прожитковий мінімум на утримання дитини у віці від 6 до 18 років на 2019 рік складає : з 1 січня - 2027 грн.; з 1 липня - 2118 грн. , а розмір стягуваних аліментів є значно більший за гарантований державою мінімальний розмір коштів необхідних для забезпечення дитини відповідного віку , а тому вважає наявні підстави для зменшення розміру аліментів. Враховуючи наведене, позивач вважає, що після ухвалення рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання сина її матеріальний та сімейний стан змінився, позивач створила сім`ю, народила доньку [PERSON] , [INFO] у теперішньому шлюбі, розмір аліментів, який вона має сплачувати згідно вказаного рішення більший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, а відтак просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 2000,00 грн. до 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні переви не з`явились. На адресу суду 18.11.2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив. Як вбачається із заяви відповідача від 05.10.2020 року, що надійшла до суду [PERSON] заперечує позовні вимоги в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Вказує на те, що позивач майже не виконує рішення попереднього суду, заборгованість позивача по аліментам, станом на 01.09.2020 рік, складає 19000 грн., а станом на 01.10.2020 рік - 21000 грн. Просив суд розгляд справи відкласти, відмовити в задоволенні позовної заяви . Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процессуальним правом. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 31.01.2020 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 23.03.2020 року позивачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 05.10.2020 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи, в якій він заперечує позовні вимоги в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] 18.11.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 13.11.2019 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було відкрито провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовува-лися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Як встановлено судом, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2018 року з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду набрало законної сили і на підставі вказаного рішення суду видано 28.09.2018 року виконавчий лист. Як встановлено судом, постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.11.2018 р. за №57650327 державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №308/2314/18 виданий 28.09.2018 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.11.2009 р. видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського МРУЮ Закарпатської області у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис №1429. Як встановлено судом, позивачем 23.12.2015 року укладено шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №14, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.12.2015 року виданого виконавчим комітетом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Як встановлено судом, у шлюбі у позивача [INFO] народилася донька [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис №08, що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2016 р. видане виконавчим комітетом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Згідно довідки Ратівецької сільської ради Ужгородського району від 06.05.2019 року за №537, вбачається що [PERSON] не вчиться, не служить та не працює з 06.03.2015 року згідно трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) від 23.04.2020 р. №57650327-4 вбачається, що заборгованість позивача [PERSON] станом на 01.09.2020 р. складає 19000,00 грн. Підставою для подання вказаного позову, позивачем зазначено - зміна матеріального стану платника та зміна сімейного стану, що пов`язана, із народженням доньки позивачем та її утриманням, а також зміни до СК України в частині збільшення прожиткового мінімуму на дітей та зміна мінімального розміру аліментів на утримання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько (матір) дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, яка діє на час розгляду справи, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз зазначених норм права дає суду підстави прийти до висновку, що саме суду віддані дискреційні повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. При цьому, закон визначив, що саме суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами можуть бути: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Визначення мінімального розміру визначається законом. Це той мінімум, який батьки зобов`язані витрачати на дитину, незалежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо змін до СК України в частині законодавчого встановлення прожиткового мінімуму на дітей та зміна мінімального розміру аліментів на утримання дітей , як на підставу для зменшення розміру аліментів не заслуговують на увагу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Така ж сама правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 09.08.2018р. (Справа №640/10064/16-ц, провадження 61-35771св18). У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач на думку суду надала належні та допустимі докази того, що матеріальний та сімейний стан платника аліментів змінився . Відповідач доказів зміни свого матеріального становища, погіршення стану здоров`я, зміну сімейного стану не надав. З огляду на викладені обставини на думку суду, є підстави для зменшення розміру аліментів на сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає можливим зменшити розмір аліментів, що стягують на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі до 1500,00 грн. щомісячно, що поставить обох дітей позивача у рівні між собою умови , та вирівняє грошові зобов`язання матері по відношенню до обох дітей; суд враховує, що таке зменшення аліментів не порушить вимог закону, зокрема, вимог ч.2 ст.182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. На думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Враховуючи викладене,

Outcome: partial