Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення нікчемності правочину «Договору про намір купівлі-продажу та Договору завдатку об`єкта нерухомості» від 11 березня 2019 року, укладеного між нею ( [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] , застосування наслідків недійсності вказаного правочину, стягнення з [PERSON] грошових коштів, отриманих за попереднім «Договором про намір купівлі-продажу та Договором завдатку об`єкта нерухомості» від 11 березня 2019 року в розмірі 818\~800 грн. та 15\~105 грн., та стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 22\~602,60 грн. В обгрунтування позову зазначено, що позивач, маючи намір придбати об`єкт нерухомості - мансардний поверх, добудований до належної [PERSON] квартири, 11 березня 2019 року уклала із відповідачем [PERSON] попередній договір «Договір про намір купівлі-продажу та Договір завдатку об`єкта нерухомості» (далі Договір). Відповідно до умов вказаного договору позивач, як покупець, мала на меті укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості частини квартири, розташованої на четвертому поверсі в мансардному приміщенні, а саме 2/3 приміщення, зазначеного в технічному паспорті під цифрою 7, площею 65,9 кв.м та 2/3 приміщення на третьому поверсі площею 10,5 кв.м, позначеного цифрою 2, та 1/2 земельної ділянки під кадастровим номером 6125286700:02:001:2694, загальною площею 0,022 га, а також кладової загальною площею 11,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З цією метою на виконання умов вказаного договору від 11 березня 2019 року вона того ж дня передала відповідачу [PERSON] завдаток у вигляді грошових коштів в сумі 53 000 грн., а також оплатила вартість послуг третьої сторони за цим договором - фізичної особи-підприємця [PERSON] у розмірі 15 105 грн. Крім того, в якості завдатку 15 березня 2019 року позивач передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 432 000 грн, 30 травня 2019 року 294 800 грн., 03 липня 2019 року 39 000 грн. Згідно з умовами Договору [PERSON] зобов`язувався надати їй як покупцю в термін до 30 вересня 2019 року всі необхідні для оформлення договору купівлі-продажу документи. Відповідно до п. 9 Договору з метою гарантії виконання вимог п. 4 цього договору та серйозності намірів продавця [PERSON] зобов`язується передати третій стороні фізичній особі-підприємцю [PERSON] на безоплатне зберігання 25% суми завдатку, отриманого від Покупця згідно п. 1 Договору, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Жодних інших дій на виконання Договору від 11 березня 2019 року сторони не вчиняли. Зокрема, договір купівлі-продажу нерухомості не укладався, документи для його оформлення відповідачем [PERSON] позивачу також не надавалися. Позивач вважає, що «Договір про намір купівлі-продажу та Договір завдатку об`єкта нерухомості» від 11 березня 2019 є нікчемним, оскільки цей договір є попереднім договором, відтак відповідно до ст. 635 ЦК України мав бути укладений у формі, яка передбачена законом для основного договору (договору купівлі-продажу нерухомого майна), тобто відповідно до ст. 657 ЦК України він підлягав нотаріальному посвідченню, проте посвідчений нотаріально не був. Таким чином, укладений між сторонами 11 березня 2019 року попередній договір в силу вимог ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, тому відповідно до ст. 216 ЦК України він не створює жодних правових наслідків. Відтак, одержані [PERSON] грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Оскільки [PERSON] утримує безпідставно набуті грошові кошти протягом тривалого часу, позивач просила стягнути з нього три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання за весь період прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України. Посилаючись на наведене, позивач просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 24 квітня 2020 року на 10 год. 00 хв. За клопотанням позивача [PERSON] підготовче судове засідання, призначене на 24 квітня 2020 року на 10 год., відкладене на 27 травня 2020 року на 12 год. 15 хв. У зв`язку з неявкою відповідачів підготовче судове засідання, призначене на 27 травня 2020 року на 12 год. 15 хв., відкладено на 18 червня 2020 року на 11 год. 00 хв. У зв`язку з неявкою відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] підготовче судове засідання, призначене на 18 червня 2020 року на 11 год. 00 хв., відкладене на 20 липня 2020 року на 15 год. 30 хв. За клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Вароди П.Б. про надання строку для подання відзиву підготовче судове засідання, призначене на 20 липня 2020 року на 15 год. 30 хв., відкладене на 16 вересня 2020 року на 14 год. 00 хв. 08 вересня 2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Варода П.Б. подав відзив на позову заяву, у якому вказав, що між покупцем [PERSON] , продавцем [PERSON] та третьою стороною фізичною особою-підприємцем [PERSON] 11 березня 2019 року укладено в письмовій формі договір про намір купівлі-продажу нерухомого майна та договір завдатку об`єкта нерухомості. Позивач [PERSON] частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором, передавши відповідачу [PERSON] 765\~000 грн. та до повного виконання нею умов вказаного договору їй залишилось сплатити ще 30\~000 грн. У свою чергу, відповідач [PERSON] передав позивачу ключі від квартири, якою вона користувалась до 02 липня 2020 року. [PERSON] не ухилявся та не ухиляється від виконання свого обов`язку згідно з умовами вказаного договору, однак позивач, змінивши своє попереднє рішення про придбання квартири, намагається повернути сплачені нею грошові кошти. Відповідач [PERSON] згідний повернути позивачу передані нею грошові кошти у розмірі 765\~000 грн., оскільки ця сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Однак, [PERSON] категорично заперечує проти позовних вимог позивача в частині стягнення 22\~602,60 грн. та трьох відсотків річних за безпідставне користування грошовими коштами. Зазначає, що майно не може вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин певних цивільних прав та обов`язків у майбутньому, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відтак, в даному випадку наявність між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договірних правовідносин з приводу авансу виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче судове засідання, призначене на 16 вересня 2020 року на 14 год. 00 хв., відкладене на 15 жовтня 2020 року на 11 год. 00 хв. У зв`язку з неявкою відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] підготовче судове засідання, призначене на 15 жовтня 2020 року на 11 год. 00 хв., відкладене на 19 листопада 2020 року на 11 год. 00 хв. 19 листопада 2020 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2020 року на 15 год. 00 хв. У зв`язку з неявкою відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] судове засідання, призначене на 24 грудня 2020 року на 15 год. 00 хв., відкладене на 10 лютого 2021 року на 10 год. 00 хв. У судовому засіданні 10 лютого 2021 року розпочато судовий розгляд, заслухано вступне слово учасників справи, досліджено докази, після чого оголошено перерву перед судовими дебатами до 24 березня 2021 року до 10 год. 00 хв. Зокрема, в судовому засіданні 10 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що позивач передала грошові кошти, які були обумовлені договором від 11 березня 2019 року, однак об`єкту нерухомості за цим договором не отримала. Враховуючи те, що укладений між сторонами договір не був нотаріально посвідчений, за своєю природою він є нікчемним. Посилаючись на наведене, просив встановити нікчемність договору та застосувати наслідки недійсності правочину, у зв`язку із чим стягнути грошові кошти, які були передані на виконання договору, та стягнути з [PERSON] 3% річних за користування грошовими коштами, переданими за договором. Позивач [PERSON] пояснила, що суму грошових коштів у доларах США, зазначену в договорі, вона особисто передала [PERSON] в день підписання договору в присутності [PERSON] , решту сум у день підписання додатків до договору. Підтримала доводи, викладені в позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] вказав, що спірна квартира дійсно належить йому та ним дійсно було підписано договір з [PERSON] , який склала [PERSON] , однак, грошові кошти, про які зазначає позивач, він не отримував, оскільки цю квартиру фактично продавав його компаньйон [PERSON] . За домовленістю між позивачем та відповідачем вартість квартири без ремонту становила 19000 доларів США, а не 30000 гривень, тому [PERSON] взяла відсоток від тієї суми, про яку вони домовились. В подальшому позивач не хотіла купувати цю квартиру, оскільки в ній не був зроблений ремонт. Але про ремонт він із [PERSON] не домовлявся, поняття ремонту кожен розуміє по-своєму. Про ремонт позивач домовлялась із [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що спірний договір є договором про наміри, а не попереднім договором. На виконання цього договору сторони одночасно уклали договір завдатку. Враховуючи, що даний договір не є попереднім договором, його посвідчення в нотаріальному порядку не вимагається. У судовому засіданні, призначеному на 24 березня 2021 року до 10 год. 00 хв., за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Вароди П.Б., оголошено перерву до 22 квітня 2021 року до 10 год. 00 хв., в якому, знову ж за клопотанням представника відповідача, оголошено перерву до 20 травня 2021 року до 11 год. 00 хв. У зв`язку з проходженням головуючим суддею підготовки суддів місцевих загальних судів судове засідання, призначене на 20 травня 2021 року до 11 год. 00 хв., перенесено на 17 червня 2021 року на 11 год. 00 хв., про що належним чином повідомлені учасники справи. У судове засідання 17 червня 2021 року об 11 год. 00 хв. відповідач [PERSON] та його представник адвокат Варода П.Б., а також відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не з`явились, не повідомивши про причини неявки, заяви про відкладення розгляду справи не подавали. Від позивача та її представника в судове засідання надійшла заява, у якій вони просили завершувати розгляд справи в їхній відсутності та задовольнити позов. За вказаних обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України у суду відсутні перешкоди для продовження розгляду справи по суті та суд вважає можливим завершити її розгляд у відсутності учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 11 березня 2019 року між [PERSON] (продавець), [PERSON] (покупець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (третя сторона) було укладено договір про намір купівлі-продажу та договір завдатку об`єкта нерухомості (далі Договір). Відповідно до п. 1 вказаного договору покупець передає, а продавець отримує завдаток в сумі 53 000 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США, маючи на меті укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості частини квартири, розташованої на четвертому поверсі в мансардному приміщенні, а саме 2/3 приміщення, зазначеного в технічному паспорті під цифрою 7, площею 65,9 кв.м та 2/3 приміщення на третьому поверсі, площею 10,5 кв.м., позначеного цифрою 2, 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 6125286700020012694, загальною площею 0,022, та кладової, загальною площею 11,9 кв.м., що розташовані за адресою [ADDRESS] . Згідно з п. 2 Договору договір купівлі-продажу вказаного об`єкта має відбутися в термін до 30 вересня 2019 року або по мірі виготовлення документів до продажу продавцем належним чином. Відповідно до п. 3 Договору вартість даного об`єкта становить 795 000 гривень, що еквівалентно 30000 доларів США. Згідно з п. 4 Договору покупець зобов`язується оплатити вартість послуг третьої сторони згідно Договору (п`ятнадцять тисяч сто п`ять) гривень, що еквівалентно 570 доларів США в термін до 20 березня 2019 року. Покупець також зобов`язується в термін до 20 березня 2019 року збільшити грошову суму в розмірі, що еквівалентно 8000 тисяч доларів США. Відповідно до п.п. 5, 6 Договору продавець зобов`язується надати в термін до 30 вересня 2019 року всі необхідні для оформлення договору купівлі-продажу документи. Сторони стверджують, що об`єкт оглянутий покупцем особисто в присутності продавця та третьої сторони. Згідно з п. 7 Договору нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу проводиться за рахунок покупця, а також покупець оплачує 1% державне мито , 1% пенсійний фонд, 5% податок від доходу фізичної особи та 1,5 % військовий збір власними коштами. Також Покупець оплачує вартість експертної оцінки. Відповідно до п. 8 Договору якщо даний договір не виконується з вини покупця, завдаток ділиться в рівних долях між продавцем та третьою стороною в рахунок компенсації матеріальних затрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки та проведених оглядів об`єкту, реклами та втраченої вигоди. Якщо за невиконання даного договору відповідальним є продавець, він зобов`язується повернути подвійну суму завдатку, що ділиться між покупцем та третьою стороною у пропорції 70% покупцю, 30 % третій стороні в рахунок компенсації матеріальних затрат за проведену роботу з підготовки документів, оцінки та проведених оглядів об`єкту, реклами та втраченої вигоди. Згідно з п. 9 Договору з метою гарантії виконання вимог п. 4 даного Договору та серйозності намірів продавця він передає третій стороні на безоплатне зберігання 25 % суми завдатку, отриманої від покупця згідно з п. 1 Договору до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У примітці до договору зазначено, що продавець зобов`язується зробити в об`єкті нерухомого майна, розташованому на мансардному поверсі, ремонт, опалення, завести комунікації (світло, вода, газ) та встановити камін на тверде паливо (дрова); встановити додатково два вікна, з яких одне мансардне та одне вертикальне; встановити сходи, кухонні меблі та встановити шафу-купе за власні кошти. Як слідує з додатку від 15 березня 2019 року до договору про завдаток від 11 березня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про те, що сума завдатку збільшується в розмірі 432\~000 грн., що еквівалентно 16\~000 доларів США. Покупець та Продавець дійшли згоди про те, що Продавець зобов`язується продати Покупцю додатково частину земельної ділянки, що приблизно складає 1/3 земельної ділянки кадастровий номер 6125286700020012694 вартістю 54\~000 доларів США. [PERSON] передала, а [PERSON] отримав суму в розмірі 432\~000 грн., що еквівалентно 16\~000 доларів США. Як убачається з додатку від 30 травня 2019 року до договору про завдаток від 11 березня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про те, що сума завдатку збільшується в розмірі 294\~800 грн., що еквівалентно 11\~000 доларів США. Вказана сума є частиною розрахункових коштів за об`єкт нерухомого майна, що розташований по [ADDRESS] . [PERSON] передала, а [PERSON] отримав суму в розмірі 294\~800 грн., що еквівалентно 11\~000 доларів США. З акту приймання-передачі від 02 липня 2020 року, складеного [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 02 липня 2020 року [PERSON] передала [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири по [ADDRESS] в кількості 3 комплекти. Як слідує з додатку від 03 липня 2019 року до договору про завдаток від 11 березня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про те, що сума завдатку збільшується в розмірі 39\~000 грн., що еквівалентно 1\~500 доларів США. Вказана сума є частиною розрахункових коштів за об`єкт нерухомого майна, що розташований по [ADDRESS] . [PERSON] передала, а [PERSON] отримав суму в розмірі 39\~000 грн., що еквівалентно 1\~500 доларів США. Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №204522201 від 17 березня 2020 року, нежитлове приміщення - кладова загальною площею 11,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 10 лютого 2021 року в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що 08 березня 2019 року в Інтернет-мережі вона натрапила на оголошення про продаж квартири, після чого зв`язалась із представником агенції, яка здійснювала продаж, [PERSON] , яка надала на огляд зазначену в договорі квартиру. 11 березня 2019 року в офісі [PERSON] позивач передала [PERSON] усю обумовлену договором суму грошових коштів. Під час укладення договору [PERSON] був зі своїм знайомим [PERSON] і якусь частину коштів [PERSON] передав йому, очевидно за якоюсь їхньою домовленістю, яка їй не відома. Відповідно до умов договору квартира мала бути передана 30 вересня 2019 року у стані, готовому для проживання, з ремонтом. З продавцем було узгоджено перелік робіт, який мав бути виконаний, на що продавець погодився. Станом на 30 вересня 2019 року ніякі ремонтні роботи проведені не були, квартира не була придатна до проживання, тому договір купівлі-продажу не було укладено. Продавець просив ще деякий час, щоб провести ремонтні роботи, у зв`язку із чим, у присутності [PERSON] , було узгоджено відстрочку виконання цих робіт на певний час. Приблизно у грудні або листопаді 2019 року позивач, у присутності [PERSON] , домовилась із [PERSON] , що він спробує продати цю квартиру іншим покупцям. Оскільки замка у спірній квартирі встановлено не було, а від мешканців будинку надходили скарги на робітників, які знаходились у цій квартирі, вона вирішила встановити замок. Після цього відповідач забажав продати квартиру, тому вона віддала йому ключ від квартири, про що вони склали відповідний акт. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~216\~ЦК України\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1\~ст.\~635\~ЦК України\~визначено,\~що попереднім\~є договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Статтею 570 ЦК України визначено поняття завдатку. Зокрема, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Згідно з ч. 2 цієї статті якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10)\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~5\~ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2019р. (справа 917/1739/17) вказала, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. У п. 86 цієї Постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в частині вимог до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] до задоволення не підлягає. Так, судом установлено, що 11 березня 2019 року між [PERSON] (продавець), [PERSON] (покупець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (третя сторона) було укладено договір про намір купівлі-продажу та договір завдатку об`єкта нерухомості. У цьому договорі сторони вказали, що він укладається з метою укладення в строк до 30 вересня 2019 року договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, однак не зазначили, що йому надається сила попереднього договору, а тому, на думку суду, відповідно до п. 4 ст. 635 ЦК України цей договір не вважається попереднім договором. Тому суд не погоджується з доводами позивача про те, що договір про намір купівлі-продажу та договір завдатку об`єкта нерухомості від 11 березня 2019 року внаслідок недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору є нікчемним. Разом із тим, судом установлено, що на підставі укладеного договору позивач передала, а відповідач отримав 818800 гривень, у тому числі: 53 000 гривень, що підтверджується п. 1 Договору від 11 березня 2019 року, 432\~000 грн., що підтверджується додатком до нього договору від 15 березня 2019 року, 294\~800 грн., що підтверджується додатком до нього договору від 30 травня 2019 року, 39\~000 грн., що підтверджується додатком до нього договору від 03 липня 2019 року. Доводи відповідача про те, що він цих коштів не отримував, суд вважає необгрунтованими, оскільки на їх підтвердження жодних доказів відповідач не надав, і такі його твердження повністю спростовуються п. 1 Договору від 11 березня 2019 року та додатками до нього до нього від 15 березня 2019 року, від 30 травня 2019 року та від 03 липня 2019 року. Зазначені кошти були сплачені в рахунок подальшого укладення договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості, зазначених у п. 1 Договору. Проте, договору купівлі-продажу сторони не уклали. Як зазначила позивач, ремонту, про який зазначено в договорі, виконано не було. Відповідач наведеного не спростовував, вказавши, що про здійснення ремонту він із позивачем не домовлявся. Разом із тим, пунктом 11 Договору чітко визначено перелік ремонтних робіт. Сторонами не надано суду жодних доказів про те, що ці роботи були виконані. Виходячи з положень ст. 570 ЦК України ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. З огляду на те, що договір купівлі-продажу між сторонами укладеним не був, сума, яка передана на укладення вказаного договору не може бути завдатком, а тому є авансом. Отже, встановивши, що у передбачений у Договорі від 11 березня 2019 року строк (до 30 вересня 2019 року) сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, платежі, передані [PERSON] відповідачу [PERSON] , підлягають поверненню. Щодо вимог позивача до фізичної особи-підприємця [PERSON] , то суду не надано доказів про те, що позивач оплатила [PERSON] 15105 грн., які відповідно до п. 4 Договору вона зобов`язувалась оплатити як вартість послуг третьої сторони в термін до 20 березня 2019 року, оскільки ні в самому договорі не вказано про їх фактичну сплату в день підписання договору, ні не надано жодних доказів про те, що ці кошти дійсно були фактично сплачені відповідно до вимог п. 4 Договору до 20 березня 2019 року чи в інший строк. Відтак, позов [PERSON] в частині вимог до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] до задоволення не підлягає. Також суд не погоджується з доводами позивача про те, що одержані [PERSON] грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України, із застосуванням ст. 625 ЦК України та стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання за весь період прострочення. Відхиляючи доводи позивача в цій частині, суд виходить з такого: Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Стаття 1212\~ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212\~ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202\~ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212\~ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212\~ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15 та в подальшому підтримана Верховним Судом, зокрема в Постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 367/6344/16-ц Між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу попередньої оплати майна за договором купівлі-продажу та судом установлено, що сплачені позивачем відповідачу [PERSON] кошти в сумі 818800 гривень є авансом, тому відсутні правові підстави для застосування статті 1212\~ЦК України у спірних правовідносинах. Оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов`язанням, обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд вважає відсутніми підстави стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача трьох відсотків річних за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 22\~602,60 грн. Разом із тим, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] в її користь 818800 гривень є підставними. За вказаних обставин, суд приходить до переконання про порушення відповідачем [PERSON] прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь позивача 818800 гривень, отриманого авансу за «договором про намір купівлі-продажу та договором завдатку об`єкта нерухомості» від 11 березня 2019 року. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути 8188 грн. понесеного судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial