Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із 17 грудня 2003 року перебував із [PERSON] у шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2010 року. 2 листопада 2010 року між ним та [PERSON] укладено шлюбний договір. Не зважаючи на це між сторонами виник спір щодо поділу спільно нажитого майна у зв'язку із чим був змушений звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом про визнання недійсним шлюбного договору від 02 листопада 2010 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що оспорюваний шлюбний договір був укладений нею під впливом психологічного насильства, під тиском її колишнього чоловіка, а відтак її волевиявлення не було вільним. Також зазначила, що оспорюваний шлюбний договір поставив її у вкрай невигідне становище, що суперечить вимогам ч.4 ст.93 Сімейного кодексу України. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 31.10.2013 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбного договору було об'єднано в одне провадження. 31.10.2013 року за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору була залучена приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчила шлюбний договір від 02 листопада 2010 року. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.04.2013 року за клопотанням [PERSON] позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишений судом без розгляду. У судове засідання [PERSON] не з'явився. Для участі у справі направив свого представника [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Згодом подав клопотання про залишення позову без розгляду. Проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбного договору недійсним заперечував та пояснив суду, що шлюбний договір між [PERSON] та [PERSON] був укладений добровільно за взаємною згодою сторін. Нотаріус [PERSON] роз'яснила сторонам наслідки укладення шлюбного договору, перевірила дієздатність сторін та їх дійсну волю. Ніколи [PERSON] не вчиняв насилля над колишньою дружиною та не примушував її до укладення оспорюваного договору. Незадовго до укладення шлюбного договору подружжям був придбаний автомобіль марки БМВ загальною вартістю 478084,89 (чотириста сімдесят вісім тисяч вісімдесят чотири) гривні 89 копійок, який зареєстрований на ім'я [PERSON] та після розірвання шлюбу відповідно до умов шлюбного договору залишився у її особистій приватній власності. Крім того, в 2008 році подружжям був взятий в банку кредит в розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) доларів США і на момент укладення шлюбного договору сторони домовились про те, що у разі розірвання шлюбу всі зобов'язання за кредитним договором виконуватимуться [PERSON] самостійно за особисті гроші. Свої зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] виконав та після розірвання шлюбу до 2012 року включно за особисті кошти виплатив кредит у повному розмірі. Додатково [PERSON] пояснив, що [PERSON] ніколи не погрожував [PERSON] забрати доньку. Спори щодо місця проживання їх спільної доньки розпочалися вже в 2012 році, тобто через декілька років після укладення шлюбного договору, і вирішувалися виключно в судовому порядку. [PERSON] жодного разу не змінював протиправно місце проживання доньки. На сьогоднішній день судами визначено місце проживання дитини разом із батьком і якби мали місце факти застосування [PERSON] насилля до [PERSON], то суди не передали б дитину батькові для спільного проживання. Також [PERSON] пояснив суду, що він та його довіритель [PERSON] не вважають, що в наслідок укладення шлюбного договору [PERSON] опинилася у вкрай невигідному становищі, оскільки після розірвання шлюбу отримала у власність новий автомобіль дуже великої вартості. А тому за необхідності могла його продати і придбати нерухоме майно. [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилася. Для участі у справі направила свого представника [PERSON], який проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя заперечував, проте, жодних підстав, на які посилається в обґрунтування своїх заперечень суду не зазначив. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбного договору недійсним підтримав та пояснив, що на момент укладання шлюбного договору [PERSON] перебувала під тиском [PERSON], що не дає підстав вважати її волевиявлення вільним. Також вважає, що [PERSON] після укладення шлюбного договору опинилася у вкрай невигідному становищі, бо все нерухоме майно на момент укладення шлюбного договору було зареєстроване на [PERSON] Додатково зазначив, що донька після розірвання шлюбу батьків згідно рішення суду про розірвання шлюбу залишилася проживати із матір'ю. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу до суду не з'явилася. Надала заяву про слухання справи без її участі. В заяві зазначила, що під час посвідчення шлюбного договору від 02 листопада 2010 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON], нею, нотаріусом, вчинено всі дії у відповідності до вимог закону в тому числі встановлено дієздатність осіб, роз'яснено права та обов'язки, а також правові наслідки укладення шлюбного договору. Посвідчено особисті підписи сторін. Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін у засіданнях, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання шлюбного договору від 02.11.2010 року не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 17 грудня 2003 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружина отримала прізвище [PERSON]. 02 листопада 2010 року між сторонами укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.п. 1.1 Договору подружжя домовилося, що майно, набуте ними за час шлюбу є особистою приватною власністю того із подружжя, на чиє ім'я оформлено та/або зареєстровано майно. Відповідно до п.п. 2.4 нерухоме майно та транспортні засоби, які були придбані подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я оформлене та зареєстроване це майно. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У силу частини другої статті 97 СК України та частини п'ятої статті 93 СК України при укладенні шлюбного договору сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його особистою приватною власністю кожного з них. Згідно ч.4 ст. 93 СК України, шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В своєму позові [PERSON] зазначає, що внаслідок укладення шлюбного договору вона опинилася у вкрай невигідному становищі. Представник [PERSON] проти вказаних обставин заперечував. А тому [PERSON] та її представник [PERSON] були зобов'язані надати суду докази, які б свідчили про те, що дійсно [PERSON] після укладення шлюбного договору опинилася у вкрай невигідному для неї становищі. Жодних доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] та її представником до суду не надано. Крім того, відповідаючи на питання [PERSON] представник [PERSON] зазначив, що йому не відомо, яке майно залишилося у власності [PERSON] Клопотань про необхідність витребування доказів до суду також не заявлялися. Отже, обставини які б свідчили про те, що при укладенні шлюбного договору [PERSON] опинилася у вкрай невигідному становищі [PERSON] та її представником не доведені. На підтвердження своїх заперечень представник [PERSON] подав до суду копії Акту прийому-передачі автомобілю від 11 жовтня 2010 року та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Із вказаних документів вбачається, що під час спільного проживання сторін в шлюбі та до укладення шлюбного договору згідно Акту прийому-передачі автомобілю від 11 жовтня 2010 року [PERSON] як покупець за контрактом №10-853А від 31.05.2010 року отримала від ТОВ «АВТ Баварія» легковий автомобіль марки «BMW E84/X1xdrive 25i» 2010 року випуску загальна вартість якого складає 478084,89 (чотириста сімдесят вісім тисяч вісімдесят чотири) гривні 89 копійок. Як вбачається із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на вказаний автомобіль зареєстроване на [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] визнав, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами у шлюбі та після розірвання шлюбу на підставі шлюбного договору залишився у особистій приватній власності [PERSON] На переконання суду вартість майна, яке залишилося у особистій приватній власності [PERSON] після розірвання шлюбу є високою, а тому не має підстав вважати, що внаслідок укладення оспорюваного шлюбного договору [PERSON] опинилася у вкрай невигідному становищі. Суд також вважає не доведеними посилання [PERSON] на вчинення [PERSON] психологічного насилля по відношенню до неї та примушування до укладення шлюбного договору. Як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON] конкретних фактів вчинення психологічного насильства над нею зазначено не було. На питання [PERSON] в судовому засіданні представник [PERSON] пояснив суду, що йому відомі конкретні факти вчинення [PERSON] психологічного насильства над [PERSON], але повідомити їх суду [PERSON] відмовився посилаючись на те, що вказані обставини повідомлять суду свідки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що являється матір'ю [PERSON] На момент розгляду даної справи між нею, свідком, та [PERSON] Ленінським районним судом м.Полтави вирішується спір за позовом [PERSON] про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації. По суті спору [PERSON] повідомила, що [PERSON] почав чинити психологічний тиск на її доньку після того, як остання подала до суду позов про розірвання шлюбу. Очевидцем вчинення психологічного насилля [PERSON] над [PERSON] свідок [PERSON] не була, а знає про це лише зі слів доньки. Конкретних фактів із зазначенням приблизного часу, місця та іншої інформації, які б дозволили встановити конкретні протиправні дії [PERSON] по відношенню до [PERSON] свідок назвати суду не змогла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що являється рідною сестрою [PERSON] Негативно ставиться до [PERSON] Вказала, що [PERSON] постійно вчиняв фізичне та психологічне насильство над [PERSON] та примушував її до укладення шлюбного договору. На питання [PERSON] чи може свідок пригадати конкретні випадки вчинення насильства [PERSON] над [PERSON] напередодні листопада 2010 року чи в листопаді 2010 року свідок повідомила, що не може пригадати таких подій та, що ніколи не бачила та не чула особисто вчинення над її сестрою насильства зі сторони чоловіка, а тільки знає про це зі слів [PERSON] На питання [PERSON] свідок повідомила, що зі слів [PERSON] знає про факт побиття її сестри [PERSON] і вважає, що це було вже після розірвання шлюбу між сторонами. [PERSON] неодноразово зверталася з приводу насильства по відношенню до неї до правоохоронних органів: Октябрського та Ленінського райвідділів міліції у м.Полтаві. Суд критично ставиться до пояснень свідків, оскільки як вбачається зі слів самих свідків [PERSON] негативно ставиться до [PERSON], а [PERSON] повідомила, що між нею та [PERSON] в судовому порядку вирішується спір щодо спростування недостовірної інформації. Обоє свідків є близькими родичами [PERSON] та фактично є заінтересованими особами. Але основним для суду є те, що жоден із свідків не був очевидцем вчинення [PERSON] насилля по відношенню до [PERSON], а сприймали цю інформацію лише зі слів [PERSON] Також [PERSON] та її представником ні в позові ні під час дачі пояснень в судовому засіданні не доведено причинно-наслідковий зв'язок між вчиненням психологічного насильства, про який зазначено у змісті позовної заяви, із наслідком у вигляді укладення шлюбного договору. Також суд приймає до уваги відповіді Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 15.05.2013 року та Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 15.05.2013 року, надані [PERSON] на його звернення зі змісту яких вбачається, що за період із 2010 року по час надання вказаних документів [PERSON] до вказаних райвідділів міліції із заявами про вчинення до неї насилля зі сторони [PERSON] не зверталась. Крім того, в рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 21.12.2010 року встановлено, що майнових спорів між сторонами немає. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Аналізуючи норми чинного законодавства, обставини справи та докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення суд приходить до висновку, що у справі відсутні достатні та беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення [PERSON] психологічного насильства по відношенню до [PERSON] з метою примушування її до укладення шлюбного договору. А тому у суду відсутні підстави для застосування ст.231 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed