Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач, АТ «Уксоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 21\~березня 2006\~р.\~між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», укладено Договір кредиту № 94, відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 57 000 дол.США. під 12.5% річних, погашення згідно Графіку, із кінцевим строком повернення 20.03.2013р. 21\~березня 2006\~р.\~в забезпечення\~виконання зобов'язань\~за Кредитним\~договором укладено\~Іпотечний договір\~№ 94, згідно якого Позивачем передано в іпотеку Відповідачу: нежиле приміщення, магазин промислових товарів, заг. пл. 60.0 кв.м.. що розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Міцкевича.1. Додатковою угодою № 1 від 29.10.2008р. до Кредитного договору розмір процентної ставки збільшено до 16% річних Додатковою угодою № 2 від 07.07.2009р. до Кредитного договору встановлено новий Графік погашення заборгованості без зміни кінцевого терміну погашення 11.04.2008 року між сторонами був укладений Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №113. Позичальник умови кредитних договорів належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 17.10.20107 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі за Договром 1: сума заборгованості за кредитом 16588,43 грн. грн.; сума заборгованості за відсотками 17858,88 грн., за Договром №2 сума заборгованості за кредитом 335386,14 доларів США, сума заборгованості за відсотками 378572,62 доларів США, сума заборгованості по комісії 217930,53 доалри США, розмір інфляційних витрат по кредиту 29382,58 доларів США, розмір інфляційних витрат по відсоткам 53723,23 доларів США. Позивач вважає, що через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивач набув право для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем право власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання викладені обставини в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просив задовольнити позов. Під час розгляду справи по суті представник позивача подав до суду уточнені позовні вимоги та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості станом на 01.10.2018 року за кредитним договором №94 від 21.03.2006 року 28656,54 долари США, яка складається з : 10813,34 долари США заборгованість по кредиту, 17843,20 долари США заборгованість по відсоткам, 4178,04 долари США та 4294,25 долари США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 5595,47 долари США та 4054,47 долари США пеня за несвоєчасне повернення відсотків. По кредитному договору № 113 від 11.04.2008 року 0 сума заборгованості за кредитом, 220963,07 грн. заборгованість по відсоткам, 23201,44 грн. та 508874,65 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 80445,73 грн та 91658,53 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 10934,39 грн. та 29382,58 грн. інфляційні витрати за кредитом, 20698,42 грн. та 53723,23 грн. інфляційні витрати за відсотками. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала відзив на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що що 21\~березня 2006\~р.\~між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», укладено Договір кредиту № 94, відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 57 000 дол.США. під 12.5% річних, погашення згідно Графіку, із кінцевим строком повернення 20.03.2013р. 21\~березня 2006\~р.\~в забезпечення\~виконання зобов'язань\~за Кредитним\~договором укладено\~Іпотечний договір\~№ 94, згідно якого Позивачем передано в іпотеку Відповідачу: нежиле приміщення, магазин промислових товарів, заг. пл. 60.0 кв.м.. що розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Міцкевича.1. Додатковою угодою № 1 від 29.10.2008р. до Кредитного договору розмір процентної ставки збільшено до 16% річних Додатковою угодою № 2 від 07.07.2009р. до Кредитного договору встановлено новий Графік погашення заборгованості без зміни кінцевого терміну погашення 11.04.2008 року між сторонами був укладений Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №113. Рішенням постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31 січня 2014р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договорах кредиту №№ 94 від 21.03.2006 року та 113 від 11.04.2006 року - в сумі 751 004 грн., в тому числі, по Договору № 113 від 11.04.2008р. - 544 053,90 грн., із них: 335 386,14 грн. - заборгованість за кредитом. 175 108,73 грн. - заборгованість за процентами; 10 579,90 грн. - пеня за прострочення по кредиту; 21 740,74 грн. - пеня за прострочення по процентам; 1238,39 грн. - інфляційні втрати (за кредитом та процентами). Заборгованість стягнута станом на 01 серпня 2013р. На виконання зазначеного рішення Третейского суду були відкриті виконавчі провадження та 22.01.2018 року повністю погашена, що підтверджується копіями квитанцій. Постановою від 07.03.2018 року Першого ВДВС м.Чернівці виконавче провадження закрито. В рішенні Третейського суду також вказано, що відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до п.п.3.2.2., п.3.2.2.2 Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань за цим Договором протягом 30-ти календарних днів від дня вручення позичальнику письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу). Така вимога № 19.3101-86/96-5511 від 23.04.2008р. була надіслана та вручена [PERSON] - 29.04.2013р., що підтверджено додатками до позовної зави № 19.101-86/85-2165 від 02 серпня 2013р., яку банк направляв до Третейського суду. Таким чином, строк повернення кредиту настав 28 травня 2013р., а не 15 липня 2016р., як зазначено в оспорюваних виконавчих написах. Банк, змінивши строк повернення кредиту, реалізував своє право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості по Кредитному договору подавши в серпні 2013 року позов до третейського суду. Частною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності. Суд також можу захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13).\~Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання. Відповідно о ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне відповідне застереження в іпотечному договорі, встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Право іпотеко держателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Положеннями п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, передбачається, що «...суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.» Саме така позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 522/12701/14-ц. Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. В пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нарахувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Постановою [PERSON] Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц встановлено, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав в повному обсязі, не є\\ підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, якій у цій частині змінений кредитором. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов?язання ( зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установлених ст.ст. 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов?язання. Ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто нормами законодавства визначено початок перебігу позовної давності та наслідки її спливу. Главою 19 ЦК України до складу якої входить ст. 258, визначено строк, у межах якого особа можу звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року дійшов висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов?язання передбачених ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, початок перебігу якого слід рахувати з дня, коли кредитор дізнався про порушення грошового зобов?язання боржником. За таких обставин, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, аналіз правових норм, ті обставини, що позивач в 2014 році звернувся до Третейського суду із позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами №94 від 21.03.2006 року та № 114 від 11.04.2008 року, яка була задоволена, представник відповідача заявила про застосування строків позовної давності, станом на день ухвалення рішення вище зазначене рішення Третейського суду виконано в повному обсязі та виконавче провадження закрито, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed