Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 вересня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис за №1613. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що від шлюбу у них із відповідачем народилась дочка [PERSON] . Спільне життя із відповідачкою не склалося, що призвело до того, що вони не проживають разом як подружжя та не ведуть спільного господарства. З цих підстав позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін на 8 годину 15 хвилин 17 червня 2021 року. Відзиву на позов відповідачка [PERSON] до суду не подавала. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив задовольнити, зазначив, що з жовтня 2020 року вони із відповідачкою спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає та погоджується на розірвання шлюбу. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 10 вересня 2014 року, про що складено актовий запис №1613 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 10 вересня 2014 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Як убачається із перекладу Витягу з реєстру актів про народження виданого мерією міста Кремона, на якому проставлено Апостиль, [INFO] у м. Кремона (провінція Кремона) Італія, від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося, що призвело до того, що впродовж тривалого періоду часу вони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved