Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися з цивільним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок №688 розташований по вул. Професора Лоби М.М. в Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, загальною площею - 89,6 кв.м., житловою площею 64,1 кв.м., та дві земельні ділянки, а саме: перша, площею 1, 0297 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомитівського району Львівської області, на належала [PERSON], на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №076923 від 17.10.2012 року; друга, земельна ділянка площею 0, 3525 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомитівського району Львівської області, на належала [PERSON], на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №076924 від 17.10.2012 року Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2013 року помер його батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 325113 виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 14.08.2013 року Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшов житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що знаходяться по вул. Професора Лоби М.М., №688 в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області. Будинок складається із чотирьох житлових кімнат, коридору та кухні загальною площею - 89,6 кв.м., житловою площею 64,1 кв.м., позначений в технічному паспорті літерою А-1. Технічні характеристики будинку підтверджуються відповідним технічним паспортом від 18.03.2016 року, та дві земельні ділянки, перша: площею 1,0297 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомиівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серія ЯМ № 076923 від 17.10.2012 року, друга: площею 0, 3525 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного ату про право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 076924 від 17.10.2012 року. Позивач зазначає, що спадкодавець за життя не встигла належним чином оформити право власності на житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. До спадкодавців першої черги увійшли позивач [PERSON], матір позивача [PERSON] та брат [PERSON]. Стверджує, що на момент смерті спадкодавця, постійно проживав разом із [PERSON], за адресою, вул. Професора Лоби М.М., буд. 688, с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №259 від 29.02.2016 року виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, окрім того до дня смерті батька вів спільне господарство. Вважає, що оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, від свого права на спадкування не відмовлявся, фактично прийняв спадщину після смерті батька та набув право власності, зокрема на житловий будинок та вищевказані земельні ділянки. У судове засідання позивач не зявилися, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не зявився, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали до суду заяви у якій просять позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у їх відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушують прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що 12.08.2013 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 325113 виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 14.08.2013 року. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшов житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що знаходяться по вул. Професора Лоби М.М., №688 в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області. Будинок складається із чотирьох житлових кімнат, коридору та кухні загальною площею - 89,6 кв.м., житловою площею 64,1 кв.м., позначений в технічному паспорті літерою А-1. Технічні характеристики будинку підтверджуються відповідним технічним паспортом від 18.03.2016 року, та дві земельні ділянки, перша: площею 1,0297 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомиівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серія ЯМ № 076923 від 17.10.2012 року, друга: площею 0, 3525 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради (за межами населеного пункту) Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі державного ату про право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 076924 від 17.10.2012 року. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець за життя не встигла належним чином оформити право власності на житловий будинок, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. До спадкодавців першої черги увійшли позивач [PERSON], матір позивача [PERSON] та брат [PERSON]. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця, позивач постійно проживав разом з ним за адресою, вул. Професора Лоби М.М., буд. 688, с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №259 від 29.02.2016 року виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, окрім того до дня смерті батька вів спільне господарство, таким чином в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину та враховуючи безумовне визнання позову відповідачами, позовні вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved