Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору №б/н від 27.02.2008, загальний розмір якої 7249.49 грн, та яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6865.88 грн, 383.61 грн заборгованості за відсотками, а також витрати по справі, як із спадкоємця [PERSON] . Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.02.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредиту згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. 27.05.2016 банк направив претензію до Шишацької державної нотаріальної контори з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1281 ЦК України. 28.10.2016 отримана відповідь, що спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини. 10.11.2016 [PERSON] направлений лист - претензія про погашення кредитної заборгованості, але заборгованість по кредиту не була виплачена. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість становила 7249.49 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6865.88 грн, 383.61 грн заборгованості за відсотками. Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. Провадження у справі відкрито 16.07.2019 за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2019 задоволене клопотання про витребування доказів, а саме витребувана копія спадкової справи з Шишацької державної нотаріальної контори. У судове засідання представник позивача не з`явився будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, в позовній заяві зазначив, про те, щоб справа розглядалась у відсутність їхнього представника Відповідач у судове засідання не з`явилась, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи суд ухвалив розглядати справу у їхню відсутність, у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Стаття 81 ЦПК України передбачає обов`язок доказування і подання доказів, а саме приписами частини першою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма передбачена ч. 3 ст. 11 ЦПК України , а саме передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 4 цієї статті передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Судом встановлено наступне: Відповідно до договору №б/н від 27.02.2008 встановлено, що був укладений між позивачем та [PERSON] , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 1 600 грн на платіжну картку, базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості. Кредитка «Універсальна», встановлено 30 днів пільгового періоду ( а.с.9). [INFO] позичальник [PERSON] помер ( а.с.18). Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.02.2008 позивач зазначив розмір заборгованості за кредитним договором, станом на час смерті позичальника [PERSON] 7 249.49 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6 865.88 грн, 383.61 грн заборгованості за відсотками. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON] , яка 29.05.2015 звернулась до Шишацької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 15.05.2016 АТ КБ «Приватбанк» звернувся із листом-претензією до Шишацької державної нотаріальної контори Полтавської області із листом-претензією про включення банку , як кредитора щодо спадкового майна після померлого [INFO] [PERSON] 21.10.2016 Шишацька державна нотаріальна контора направила відповідь позивачу та повідомила, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є [PERSON] 04.11.2016 банк направив [PERSON] вимогу про сплату заборгованості по кредитному договору №б/н від 27.02.2008, що був укладений між банком та [PERSON] та зазначив розмірі матеріальної претензії, заборгованості за кредитним договором 7249.49 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6865.88 грн, 383.61 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Спадкоємець зобов`язаний виплачувати взятий померлим кредит, а банк повинен скасувати всі відсотки і нараховані штрафи за прострочення оплати кредиту. З моменту смерті боржника до моменту вступу його спадкоємця в права спадщини спадкоємець не має зобов`язань за цим кредитом, а отже, зобов`язаний платити тільки платежі, встановлені на день смерті боржника. У день смерті спадкодавця відбувається тільки відкриття спадщини і протягом встановлених строків для прийняття спадщини спадкоємці можуть подавати заяви про прийняття спадщини. Після спливу строків для прийняття спадщини вони вступають в права спадкування, і тільки після цього у них виникає зобов`язання платити за боргами спадкодавця. З моменту смерті боржника-спадкодавця до моменту вступу спадкоємця в права на спадщину спадкоємці фактично не мають зобов`язань за цим боргом, тому, зобов`язані погасити тільки платежі, зафіксовані на день смерті спадкодавця. Як вже зазначалось вище борг на день смерті [PERSON] становив 7249.49 грн, що підтверджується листами-претензіями та наданим розрахунком заборгованості. Однак після смерті [PERSON] банк продовжував нараховувати відсотки , штрафи та пені за вказаним кредитним договором, та станом на 31.03.2016 нарахував їх у розмірі 10 060.45 грн, що підтверджується наданим банком розрахунком. Як убачається із вказаного розрахунку в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитом після смерті позичальника [PERSON] заборгованість по отриманому ним кредиту сплачувалась двічі , 28.02.2015 у розмірі 1.28 грн та 10.04.2016 у розмірі 9 676.80 грн, які як убачається із розрахунку були списані банком, як оплата заборгованості за відсотками, щтрафами та пенею, що нараховувалась банком після смерті позичальника. Кредитор зобов`язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Сам факт наявності боргових зобов`язань не підтверджує обов`язку спадкоємців задовольнити таку вимогу. [PERSON] помер [INFO] , але банком не було припинено та продовжувалось нарахування відсотків, пені та штрафів на заборгованість по кредиту, станом на момент смерті боржника. Згідно з положенням ч. 2 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду. Оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, нараховані зобов`язання після смерті [PERSON] фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року № 6-33цс15 та від 12 квітня 2017 року № 6-2962цс16. При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів спадкодавця. Позивач, як кредитор, пред`явив вимогу про повернення заборгованості за кредитом, як до нотаріальної контори так і до спадкоємця та конкретно зазначив її у розмірі 7249.49 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6865.88 грн, 383.61 грн заборгованості за відсотками. Як убачається із наданого розрахунку на час звернення банку з претензією про погашення кредитної заборгованості до нотаріальної контори та до спадкоємця [PERSON] заборгованість за кредитним договором була відсутня, оскільки сплачено в рахунок погашення кредитної заборгованості 10.04.2016 - 9 676.80 грн, що на 2 427.31 грн більше ніж розмір заборгованості, яка існувала на день смерті позичальника. Факт переплати у розмірі 2 427.31 грн заборгованості по кредитному договору підтверджується розрахунком заборгованості, з якого убачається, що після смерті позичальника [PERSON] банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом , пені і штрафи, а внесену , в рахунок погашення заборгованості за кредитом суму 9 676.80 грн, зарахував, як сплату нарахованих відсотків, пені та штрафів після смерті позичальника. Окрім того незаконність нарахування відсотків пені та штрафів за вказаним кредитним договором врегульовано правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Враховуючи викладене слід дійти до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Outcome: dismissed