Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. За змістом якого зазначила, що з 08.06.2002 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У фактичних шлюбних відносинах сторони по справі перебували з 1996 року та від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Під час шлюбу, а саме 12.01.2007 року подружжя придбало будинок [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу власником будинку є відповідач. Станом на теперішній час та останні кілька років подружжя фактично не проживають як родина, та спільного господарства не ведуть, хоча перебувають у шлюбу, у зв`язку з чим виникла потреба поділу майна, що було набуто ними під час шлюбу, а саме будинку [ADDRESS] . З урахуванням викладеного просила позовну заяву задовольнити, визнати за [PERSON] [INFO] право власності в порядку спільного майна подружжя на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 01.03.2021 року в порядку загального позовного провадження. 01.03.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача по справі на 24.03.2021 року, а 24.03.2021 року відкладено на 14.04.2021 року, через перебування головуючого на лікарняному. 14.04.2021 року у судовому засідання закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті на 31 травня 2021 року. 31.05.2021 року позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Брагіна Т.В. позовні вимоги визнала про що надала письмову заяву. Згідно ордеру про надання правничої допомоги № 1034693 права адвоката не обмежуються. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, враховуючи позицію сторін по справі, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) зареєстрували шлюб 08.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя. 29.12.2006 року було укладено договір купівлі-продажу будинку за яким відповідач [PERSON] отримав у власність будинок [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1257. (а.с. 31). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі\~60,\~61 СК України). Згідно з ч.ч.1,2\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Згідно ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, відповідно до\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За змістом ч.2\~ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу. Приймаючи до уваги надані докази та заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що їх частки, як співвласників спірного будинку, є рівними. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом поділу спільного майна подружжя, до складу якого входить вказаний будинок, визнавши за кожною зі сторін право власності на належну йому 1/2 частку у спільній сумісній власності без її реального поділу, оскільки такі вимоги заявлені не були. В порядку\~ст. 141 ЦПК України, на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір.

Outcome: approved