Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вищевказаної квартири, без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову вказав, що 29.09.2016 року АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримало у власність квартиру, загальною площею 43, 8 кв. м, житловою площею 27, 8 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 09.08.2005, що посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В.О. та зареєстрований у державному реєстрі під № 1741. Після отримання права власності на вказану нерухомість, банк здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому [PERSON] , яка підлягає виселенню з вищевказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Як на підставу своїх позовних вимог, як власника квартири, позивач посилається на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.ст. 319, 321 ЦК України. Вважає свої права порушеними і просить їх захистити судовим рішенням. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» після уточнення адреси відповідача та зміни порядку реєстрації громадян, уточнив позовні вимоги і просить суд виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному органі реєстрації, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження сільської, селищної або міської ради. Також, представник в судовому засіданні підтримала позов з урахуванням уточнених позовних вимог і підтвердила обставини викладенні в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує і підтримує позицію свого представника адвоката Зубаня О.М., який у поданному суду відзиві на позов позову не визнає і вважає його безпідставним, оскільки відсутні законні підстави для виселення його довірительки, так як кредит вона брала на споживці потреби, а не для придбання житла, яке було предметом іпотеки, з якого її намагається виселити. Заслухавши представника позивача, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що 09.08.2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір VIKWGK02020790, згідно якого [PERSON] отримала в кредит, в сумі 14363 доларів США, з низ для купівлі нерухомості 12000 доларів США, 2363 доларів США для страхових платежів на строк до 07.08.2025 року. Відповідно до Розділу першого даного договору забезпеченням виконання [PERSON] зобов?язання за даним договором виступає квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу від 25.07.2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі №1150 (а.с. 69). Реєстрація права власності [PERSON] на вищевказану квартиру була проведена КП «ВООБТІ» 04.08.2005 року в реєстровій книзі №8пр. за Р№2032. Нумерація будинку з №45А на №45, було змінено, відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури Козятинської міської ради Вінницької області № 35 від 01.04.2010 року на підставі рішення виконкому міської ради №142 від 31.03.2004 року «Про наслідки перенумерації будинковолодінь в центральній частині міста Козятина» (а.с. 76). Тобто, на момент укладення вищевказаного кредитного договору квартира, з якої позивач просить виселити відповідача перебувала у власності відповідача і виступала лише предметом іпотеки в забезпечення кредитного договору, який укладала відповідач. Оскільки [PERSON] своєчасно не виконувала своїх зобов?язань по вищевказаному кредитному договору, то 29.09.2016 року АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримало у власність квартиру, загальною площею 43, 8 кв. м, житловою площею 27, 8 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 09.08.2005, що посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В.О. та зареєстрований у державному реєстрі під № 1741, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна (а.с.4-5). Після отримання права власності на вказану нерухомість, банк здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому [PERSON] , яка на думку позивача підлягає виселенню з вищевказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду. Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом, іпотеки та придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо доведення обставин надання кредиту сааме на придбання житла з якого намагається відповідача, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2\~ розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 та 3\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже,\~враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про недоведеність\~позовних вимог\~АТ КБ\~«Приватбанк» щодо надання кредиту відповідачу саме на придбання житла, з якого просить виселити відповідача, яке було предметом іпотеки з метою забезпечення кредитного договору між сторонами. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки даний позов задоволенню не підлягає, то суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed