Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2018 року між нею, [PERSON] та відповідачем, було укладено договір позики, відповідно до якого, вона передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 72 000 доларів США, а відповідач зобов`язався щомісячними платежами повернути їй таку ж суму грошей до 27 грудня 2020 року. В той же день, на виконання вказаного договору, вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 72 000 доларів США. На підтвердження факту укладання вказаного договору позики та фактичної передачі грошових коштів, відповідачем на зворотній стороні договору було власноручно написано розписку. Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, прострочив повернення їй 13 000 доларів США до цього часу кошти не повернув. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики, а саме, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 13 000 Доларів США, судовий збір покласти на відповідача. Ухвалою суду від 11.09.2019 по справі відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Крім того, ухвалою від 10.02.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не було подано. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Геращенко М.В. позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що 27.12.2018 укладено договір між сторонами, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] 72 000 доларів США. На час звернення до суду у нього є заборгованість перед позивачем у сумі 13000 доларів США, як два платежі за перші місяці по договору (з січня по липень 2019р. включно). [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 72000 доларів США, про що є його відповідна власноручно написана розписка. Договір позики не визнаний недійсним і не оспорений. Письмово вона не зверталась до відповідача про повернення коштів і не ставить питання про розірвання договору. На час розгляду справи відповідач нічого не повернув. Оскільки відповідач, знаючи про розгляд цієї справи, відзиву не подав, тож це свідчить про те, що він не заперечує проти позову. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Тептюк М.П. позовні вимоги не визнав та зазначив, що в середині березня 2019 року у нього відбувся конфлікт із партнерами по бізнесу і вони насильно відвезли його до лісу, де під примусом примусили написати розписки, в тому числі і цю. Жодних договорів він взагалі не укладав і не визнає їх. Розписка написана його почерком і містить його підпис, але під примусом та під впливом насильства, то ж є недопустимим доказом. Факт отримання коштів від [PERSON] [PERSON] категорично заперечує. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору позики від 27.12.2018, [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) отримав у борг від [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) грошові кошти в розмірі 72000 доларів США (п.1.1 договору), про що на звороті договору ним написана власноручно розписка (а.с. 4). Сторони в п. 6 ст. 1 цього договору домовились про те, що повернення позики відбувається в готівковому вигляді, у доларах шляхом сплати щомісячних платежів, не пізніше 25-го числа відповідного місяця, в розмірі 1000 доларів США в перший місяць строку позики та в розмірі 2 000 доларів США, починаючи з другого місяця по двадцять четвертий місяць строку позики. Крім того, в останній місяць строку позики по цьому договору, позичальник повертає позикодавцеві решту суми позики, в розмірі 25000 доларів США. Відповідно до п. 7 ст.2 цього договору вся сума позики по цьому договору має бути повернена позичальником позикодавцю не пізніше 27.12.2020. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики від 27.12.2018, а саме прострочив повернення коштів у сумі 13000 доларів США за період часу з січня по липень 2019 року включно. В судовому засіданні судом оглядався оригінал зазначеного договору та розписки, які повернуті стороні позивача. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростовані відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому, на час розгляду справи відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року справа №524/4946/16-ц. Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, що викладені його представником адвокатом Тептюк М.П., про те, що договір позики не був укладений, що грошові кошти відповідачем від позивача не були отримані. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що нею була надана грошова позика відповідачеві, про що складено відповідний договір позики та розписку від 27.12.2018 року. У розписці зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта та порядок і строк повернення. Грошові кошти не були повернуті позивачу відповідачем на умовах передбачених договором, а саме, він прострочив виконання в сумі 13000 доларів США за період часу з січня по липень 2019 року, а також й на час розгляду справи. Доводи відповідача, викладені його представником в судовому засіданні про те, що розписка не є належним доказом спростовуються дослідженими доказами по справі. Крім того, відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів про безпідставність позовних вимог. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неповернуті кошти у розмірі 13000 доларів США. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позову у розмірі 3380 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved