Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], звернулася до суду з позовом до [PERSON], який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 55, кв. 43, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитини, стягнення заборгованості по аліментам на утримання [PERSON], [INFO], що виникла з 01.05.2015 року по теперішній час, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позов подано з підстав порушення батьком обов'язку по утриманню дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем має спільну дитину\~ [PERSON], [INFO]. Син проживає з матір`ю, відповідач зобов'язувався брати участь в утриманні дитини, але матеріальну допомогу не надає, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та обставин, викладених у позові. Відповідачем до суду 23.02.2018 року подано відзив на позов, в якому вказано, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачем, оскільки надає допомогу матері-пенсіонерці, погоджувався на сплату аліментів у розмірі, що становить 1/4 частку з усіх видів його заробітку (доходу). Також відповідач зазначив, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, тому що він не ухилявся від надання допомоги дитині. У судовому засіданні відповідач підтримав свої заперечення щодо позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, який зареєстровано 12.09.2009 року у Першому Приморському відділі ДРАЦС [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис 714, 06 травня 2012 року народився син [PERSON], свідоцтво про народження серії 1-ЖД №309335, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис 4694. 06 лютого 2014 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/28040/13-ц постановлено рішення, відповідно до якого розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2\~ ст. 51 Конституції України. Відповідно до \~ст.180\~СК України\~ батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ ст. 181 СК України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ ст.\~182\~СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ ст.\~7\~ Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» \~№ 2629-VIII від 23.11.2018 року\~ встановлено прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~від 6\~до 18\~років,\~який становить\~з 1\~січня 2019\~року -\~2027\~гривень,\~з 1\~липня -\~2118\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2218\~гривень;\~прожитковий мінімум\~на працездатну\~особу з\~1\~січня 2019\~року -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2007\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2102\~гривні. Згідно з відповідями Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, отриманими судом на виконання ухвали про витребування доказів, відповідач має постійний дохід. Відповідач не надав до суду докази того, що сплачує аліменти своїй матері-пенсіонерці, або будь-якій іншій особі. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з приписами\~ ст. 191 СК України\~ аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом встановлено, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача у період з 01.05.2015 року по день подання позову, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).\~Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial