Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача в його користь 3000 євро, що еквівалентно 85830 гривень та проценти 22315, 8 гривень, а також 20000 гривень та проценти 2700 гривень, а всього 130848, 8 гривень, за договором позики . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 березня 2013 року відповідач під позичив у нього грошові кошти в сумі 20000 гривень,про що написав власноручно розписку , які зобовязався повернути до 30 грудня 2013 року, а також 01 лютого 2014 року відповідач [PERSON] позичив у нього 3000 євро, також написавши розписку, які зобовязався повернути до 20 вересня 2014 року. Однак, у зазначений строк, відповідач не повернув грошові кошти, у звязку із чим, позивач просить позов задовольнити, стягнути із відповідача позичені ним грошові кошти та проценти від суми позики. Позивач [PERSON] у судове засіданні не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання , повторно, не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів , ухваливши заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Відповідно до розписки від 19 березня 2013 року, [PERSON], що проживає у [INFO], отримав від [PERSON] 20000 гривень , які зобовязався повернути до 30 грудня 2013 року . Також, розпискою від 01 лютого 2014 року стверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] 3000 євро, які зобовязується повернути до 30 вересня 2014 року. Згідно із ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6063цс13, від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Станом на день розгляду справи грошові кошти відповідачем не повернено. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині 2 статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку розмір процентів за обліковою ставкою Нацбанку України із суми боргу 85830 гривень, яка є еквівалентною 3000 євро становить 22315, 8 гривень, а розмір процентів із суми боргу 20000 гривень складає 2700 гривень. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 57 ЦК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, відтак позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із відповідача [PERSON] в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 3000 євро, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу Нацбанку України - 85830 гривень , проценти 22315, 8 гривень, також 20000 гривень заборгованості за договором позики та проценти 2700 гривень, всього 130848, 8 гривень. Також, згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved