Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 23 вересня 2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради міста Чернівці, про що зроблено актовий запис за №1244. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: 16 червня 2001 року [PERSON] та 27 січня 2008 року [PERSON]. Разом з тим, їх подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що між ними часто виникали суперечки. З серпня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У звязку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. При цьому позивач зазначив, що неодноразові спроби налагодити сімейні стосунки не призвели до бажаних результатів, а неодноразові спроби примиритися лише погіршували стосунки. Просив не надавати строк для примирення. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Пояснила, що причиною їх конфліктів стало те, що тривалий час вони проживали з батьками чоловіка. Постійні конфлікти зруйнували їх відносини та почуття. На даний час вони проживають окремо, не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Більше того, між ними добровільно вирішено питання щодо проживання дітей, так як син проживає з чоловіком, а донька з нею. На примирення не погоджувалась. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 23 вересня 2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради міста Чернівці, про що зроблено актовий запис за №1244 (а.с.15). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: 16 червня 2001 року [PERSON] та 27 січня 2008 року [PERSON] (а.с.4-5). Спільне життя сторін склалось невдало через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що між ними часто виникали непорозуміння та суперечки. З серпня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо поділу майна, а також щодо визначення місця проживання дітей. Так, згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 27 березня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], місце проживання малолітнього сина [PERSON], 27 січня 2008 року визначено з батьком [PERSON], а місце проживання дочки [PERSON], 16 червня 2001 року визначено з матірю [PERSON] (а.с.16). Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім»я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved