Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до договору, укладеного 17 серпня 2010 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 31 травня 2019 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6820 грн. 79 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період часу з 17 серпня 2010 року по 30 березня 2018 року в розмірі 120189грн 50коп, а всього 127010 грн. 29 коп., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`вився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.58), в якій просив застосувати насліки спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам. В заяві відповідач зазначив, що крім того, не визнає стягнення процентів за підвищенною ставкою, оскільки її зміна в бік збільшення з ним не узгоджувалась. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 17 серпня 2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8). Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, позичальник погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.10-33). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві також, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 17 серпня 2010 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за базовою процентною ставкою в розмірі 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Сторони узгодили порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості (а.с.9). Як вбачається з довідки позивача, позичальнику [PERSON] в рамках кредитного договору від 17 серпня 2010 року неодноразово змінювався кредитний ліміт: 15 лютого 2011 року відбувся старт карткового рахунку [NUMBER] , а згодом встановлено кредитний ліміт 04 квітня 2011 року 1000грн 00 коп, 12 липня 2011 року - 9900 грн 00 коп, 23 серпня 2011 року - 11900 грн 00 коп, 07 серпня 2013 року 15000 грн 00 коп, 13 серпня 2013 року 16000 грн 00 коп, 22 квітня 2014 року 6830 грн 00 коп (а.с.81 на звороті). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с.81) в рамках укладеного кредитного договору [PERSON] видавались кредитні картки, останній раз 24 лютого 2016 року № [NUMBER] з терміном дії - листопад 2019 року. З досліджених судом виписок по картковому рахунку № [NUMBER] (а.с.74 на звороті-80) вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами та частково здійснював їх погашення останній раз 11 травня 2016 року в розмірі 350 гривень 00 копійок шляхом поповнення картки у відділенні банку. Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадку невиконання зобов`язань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобов`язання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~ Відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2010 року, яка згідно розрахунку позивача (а.с.5-7) станом на 31 травня 2019 року у становить 127010 гривень 29 копійок і складається із заборгованості за кредитом - 6820 гривень 79 копійки, заборгованості за процентами за користування кредитом за період часу з 17 серпня 2010 року по 30 березня 2018 року 120189 гривень 50копійок. Строк дії кредитної картки, перевипущеної та виданої відповідачу в рамках укладеного кредитного договору листопад 2019 року, отже вона діє до 30 листопада 2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 14 червня 2019 року (а.с.53). Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року\~у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мав здійснювати щомісячно частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з позовом в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором від 17 серпня 2010 року, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6820 грн 79 коп. Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] процентів за користування кредитом суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3\~ст.1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4\~ст.1056-1 ЦК України). Не зважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5\~ст.1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6\~ст.1056-1 ЦК України). У п. 28\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин»\~ передбачено, що при підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що згідно абзацу 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК України\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить\~статті 1056-1 ЦК України\~зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. З досліджених судом доказів довідки про умови кредитування (а.с.9) вбачається, що сторони узгодиди процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць (30% на рік) з розрахунку 360 днів у році. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка була змінена банком в сторону збільшення і становила 34,8% на рік, а з 01 квітня 2015 року - 43,2% на рік. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку, оскільки належних доказів узгодження з позичальником [PERSON] зміни процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року позивач не надав. В заяві від 06 вересня 2019 року (а.с.58) відповідач заперечував узгодження з ним зміни відсоткової стаки, зважаючи на що суд не бере до уваги роздруківки з програмного комплексу про направлення смс-повідомлення про збільшення з 01 вересня 2014 року відсоткової ставки до 2,9% на місяць, з 01 квітня 2015 року - до 3,6 % на місяць (а.с.82). При розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом суд виходить з наступного. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором 14 червня 2019 року (а.с.53). Відповідно до частини 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач мав сплачувати обов`язкові щомісячні платежі наступного місяця, в межах трирічного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період, починаючи з червня 2016 року. З досліджених доказів виписки по картковому рахунку (а.с.72-80) та розрахунку заборгованості (а.с.5-7) вбачається, що останній раз [PERSON] здійснив погашення кредиту за кредитним договором від 17 серпня 2010 року 11 травня 2016 року в розмірі 350 гривень В межах строку позовної давності та в межах заявлених\~позовних вимог підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 14 червня 2016 року по 30 березня 2018 року в розмірі 3708 гривень 12 копійок з наступного розрахунку: 655 днів х (30% : 360 днів) х 6820 грн 79коп. \~ \~ \~ На\~підставі викладеного,\~враховуючи,\~що [PERSON] \~не виконав\~належним чином\~зобов`язань,\~передбачених кредитним\~договором б/н\~від 17\~серпня 2010\~року,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість,\~що утворилась\~станом на\~31\~травня 2019\~року в\~загальному розмірі\~10528\~грн.91\~ коп.,\~яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6820 грн. 79 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності в межах заявлених позовних вимог в розмірі 3708 грн. 12 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а відповідач [PERSON] є інвалідом 1 гругої групи (а.с.62), судові витрати у вигляді сплаченого АТ «КБ «Приватбанк»» судового збору слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 159 грн 25 коп.

Outcome: partial