Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з даним позовом 20.08.2018 року, шляхом направлення засобами поштового зв'язку, який 28.08.2018 року зареєстрований судом, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.11.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 30.06.2018 року становить 110 157 грн. 61 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 7 970 грн. 16 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 102187 грн. 45 коп. за період з 08.11.2010 року по 31.01.2018 року. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 110 157 грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 10.10.2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.11.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов суперечить законодавству України. АТ КБ «ПриватБанк» рекламував лише отримання грошей не попереджаючи про умови кредитування. Позивач вважає, що умови розміщені на сайті і заявка на отримання картки і є договір, але з такою позицією не погоджується Верховний Суд України, який вважає, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника (справи №6-1цс15 від 11.03.2015 року, №192цс15 від 04.11.2015 року, №6-129цс15 від 07.10.2015 року, №6-698цс15 від 10.06.2015 року). В позові не зазначено номер рахунку, строк дії картки, яка саме картка надавалась (оскільки, різні картки мають різні відсотки). Користуючись правовою необізнаністю споживачів, банк не ставить собі за мету надання послуг і отримання за це розумної винагороди, а створює умови кредиту, які є не справедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків відповідача як споживача послуг банку, сплатити непропорційно велику суму (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі не виконання нею зобов'язань за так би мовити «договором». В позовній заяві зазначено, що кредитний ліміт на платіжну карту, встановлюється в розмірі 8000 грн., а вимоги становлять 110 157 грн. 61 коп., що у 14 разів перевищує визначений кредитний ліміт. Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису, а в заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за не виконання договору. Позивачем не доведено, що саме Умови є складовою укладеного між ним та Банком кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі позичальник, підписуючи заяву та відповідно чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що 14.12.2012 року банком були здійснені нарахування виходячи із ставки 30,00%, з01.09.2014 року - 34,8%, а з 01.04.15 року - 43,2%. При цьому підстав для таких нарахувань банком представлено не було, як і не було підстав для нарахування пені за кредитом. Жодних доказів щодо обґрунтованості таких дій банку позивач до суду не надав, як і не надав розрахунку заборгованості за кредитом без врахування таких безпідставних нарахувань. Враховуючи той факт, що усі нарахування, здійснені банком, обчислювалися з наростаючої суми заборгованості за кредитом, розрахунку, який би відповідав зазначеним в заяві позичальника умовам, надано до суду не було, тому просив відмовити в задоволенні позову. 14.01.2019 року представник відповідача [PERSON] подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в графі «сума кредитного ліміту» не має зазначеноїсуми ліміту, графа взагалі пуста, а позовній заяві вказується кредитний ліміт, встановлений в анкеті - заяві. В такому випадку, можна говорити про те, що особа не зверталась до Банку з проханням про видачу кредиту, оскільки сума бажаного кредитного ліміту не визначена. Більш того, графа, де має бути підпис відповідача, щодо отримання картки пуста, відсутня дата отримання картки, також зазначено якого типу картка видавалась відповідачу, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту та процентна ставка, обов'язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Фактично можна стверджувати про те, що відповідач взагалі не отримував картку та не користувався наданими йому кредитними коштами. Позивач не підписував усі частини так званого «кредитного договору». Банк завжди зазначає, що даний договір складається з декількох частин: анкета-заява, пам'ятки клієнта та умов і правил надання банківських послуг. В пакеті документів, що надійшли до суду пам'ятка клієнта взагалі відсутня, а умови та правила відповідачем не підписані. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 14.12.2014 року (справа №6-2462цс16), від 22.03.2017 року (справа №6-2320цс16). Також, у позичальника з 01.09.2014 року не було підстав для збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК України. В межах заявлених позовних вимог, визначена при укладанні договору процентна ставка 30,00% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг, як про це стверджує позивач, оскільки без дотримання вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. А тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з 01.09.2014 року, часу збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, не підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на нікчемній умові договору. Оскільки відповідач у період з 14.12.2012 року по 30.06.2018 року фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, періодично сплачуючи заборгованість, а умовами договору не встановлений розмір відсотків за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України. Відповідач визнає наявну заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7 970 грн. 16 коп. та розмір відсотків, що становить 6 329 грн. 33 коп., а всього 14 263 грн. 49 коп. 09.01.2019 року та 18.01.2019 року представник позивача Гаренко Надія Володимирівна подала відповідь на відзив,в якому зазначила, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.11.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовам та Тарифам. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися й інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вчинені задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Щодо ознайомлення Відповідача умовами та правилами надання банківських послуг Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 08.11.2010 року, в якій зазначаються персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2.5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Враховуючи положення ч. 1 ст. 207 ЦК України, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Також, з виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановлений процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно до п.1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість кредитору зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.11.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься: п.1.1.2.3 отримання виписок про стан карткового рахунку та про здійснення операцій по картковому рахунку, п.11.2.4 у разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з повернення Карток, виданих власнику і його довіреним особам. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року, 15.03.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Нарахування пені за кредитними картами здійснюється з 01.05.2009 року в розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн., що затверджено Наказом СП-2009-289 від 07.04.2009 року. В подальшому Наказом СП-2013-6500941 от 28.02.2013 року розмір пені було збільшено до 50 грн., яка нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту в сумі 100 грн. 19.09.2013 року СП-2013 -6776448 від 19.09.2013 року внесені зміни до тарифів щодо розміру пені, а саме: у разі виникнення прострочки на протязі одного місяця - сплачується пеня в розмірі 50 грн., у разі виникнення прострочки другий місяць поспіль - сплачується пеня в розмірі 100 грн. Сторони за договором передбачено у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формою 500 грн. +5% від заборгованості за кредитом. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.Згідно Умов та правил надання банківських послуг банк має право: п.1.1.3.2.3 здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно з п.1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Згідно п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, здійснює надання власнику виписки про стан карткового рахунку і про здійснені за минулий місяць операції по карткових рахунках. Уразі підключення власника до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. Уразі підключення клієнта до комплексу Mobile- banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Згідно умов договору до обов'язків клієнта відноситься п.1.1.2.1.5 одержувати виписки про стан карткових рахунків і про здійсненні операції по карткових рахункам. П.1.1.2.1.6 у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку звернутися до банку для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по картковому рахунку інформувати (при необхідності письмово у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання. Тобто відповідач мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет. Згідно п.1.1.5.26 неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє власника від виконання своїх зобов'язань за Договором. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умови кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови договору про що свідчить його підпис, а тому заперечення відповідача являються необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Сторонир погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. При підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та в пам'ятці клієнта. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, до позову додано клопотання, про розгляд справи у відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила застосувати строк позовної давності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 08.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є позивач, який змінив назву на АТ КБ «ПриватБанкта [PERSON] був укладений договір № б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився на Умови та правила надання банківських послуг та тарифами банку, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000,00 грн. на картковий рахунок. З копії анкети-заяви доданої позивачем до позову (а.с.55), вбачається, що 08.11.2010 року [PERSON] підписав Анкету-заяву № б/н, в даній заяві відсутні відомості про те, яку саме картку отримав відповідач, а також в графі щодо отримання відповідачем картки та ПІН відсутній підпис та дата отримання картки відповідачем. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (а.с.54) 14.12.2012 року відбувся старт карткового рахунку [NUMBER], [NUMBER], U180, Універсальна 180+, також 14.12.2012 року відбулася зміна кредитного ліміту на 8000 грн., та 14.12.2012 року відбулася зміна кредитного ліміту на 300 грн. Представник відповідача у відзиві на позов посилається на те, що [PERSON] з Умовами та правилами банку з Пам`яткою клієнта і Тарифами Банку не ознайомлювали та дані документи відповідач не підписував. Судом встановлено, що наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить ніяких посилань на те в якій саме редакції (на яку дату) надані такі умови - тим самим не доводить для суду, що саме в цій редакції діяли такі умови станом на день відкриття рахунку та укладення договору між сторонами. Крім того, в порушення як наведених вище вимог Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, так і ст. ст.628, 638 Цивільного кодексу України, позивачем не надано примірника Тарифів банку який підписаний відповідачем. Ні позовна заява, ні надані позивачем докази по справі взагалі не містять посилання на те, який же саме тип банківської картки був виданий відповідачу. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав до суду копію заяви [PERSON] від 08.11.2010 року про видачу йому кредитної карти, а також умови та правила надання банківських послуг. При цьому, оскільки вказані умови не підписані позичальником, відтак відсутня можливість встановити, чи саме з цими умовами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної карти, вказані умови не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16). За таких умов у даній справі суд може брати до уваги лише умови, викладені у заяві [PERSON], та не може враховувати умови кредитування, що містяться в інших, не підписаних позичальником документах. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позов відповідач визнає частково, оскільки він фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, періодично сплачуючи заборгованість. Судом встановлено, що користуватися кредитними коштами відповідач почав лише 14.12.2012 року, коли зняв готівку у розмірі 2000 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку за період з 01.11.2010 року по 18.12.2018 року (а.с.121-126). Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає розрахунок за договором між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] №б/н від 08.11.2010 року за період з 08.11.2010 року по 31.01.2018 рік. З наданого позивачем розрахунку (а.с.6-8) вбачається, що заборгованість за договором станом на 30.01.2018 року становить 110 157 грн. 61 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 7 970 грн. 16 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 102 187 грн. 45 коп. З 14.12.2012 року діяла процентна ставка (поточна заборгованість) - 30,00% та процентна ставка (прострочена заборгованість) - 30,00%, з 01.09.2014 року процентна ставка була встановлена по 34,8%, з 01.04.2015 року - по 43,2%. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається з п.1.1.7.12 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, що надані позивачем до позову, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Банк має право, змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов'язків відповідно до законодавства України та умов Публічного договору. Пунктом 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що зміни до цих Умов і Правил надання банківських послуг вноситься Банком щомісяця в однобічному порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. Пунктом 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що у тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, Банк повідомляє клієнтів про внесення зміни шляхом використання наступних каналів зв'язку: 1.1.6.2.1 Офіційний сайт Банку: www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділенні Банку. Відповідно до п.2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів Банку звернутись в Банк для розірвання цього Договору та погасити перед Банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Держателю і його Довіреною особам. При незгоді зі списанням коштів по Картрахунку інформувати письмово Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання (у разі якщо вирішення питання передбачає розгляд письмової заяви). Однак, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів про надіслання позивачу інформації щодо зміни кредитного ліміту, щодо встановлення відсоткової ставки та інших умов кредитування та щодо наявності вищезазначеної заборгованості саме в такому розмірі. Також, позивачем не доведено дотримання вимог п.3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного Банку України 10.05.2007 року № 168 (чинній на момент підписання заяви про надання кредитних коштів)та ст.ст.11,18 Закону України «Про захист пав споживачів», щодо надання позичальнику попередньої інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та отримання її письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, досягнення між сторонами усіх істотних умов договору. 12.02.2019 року представник відповідача [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності до даного позову (а.с.242). 11.02.2019 року представник позивача Гаренко Надія Володимирівна подала відповідь на клопотання, в якому зазначила, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, строк перевипущенної картки до останнього дня 06.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 20.08.2018 року - до спливу позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України по справі 6-75цс15 від 03.02.2016 року: «Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа могла довідатися про вчинення цього правочину». Та в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі 6-2469цс16 зазначено, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо». Обізнаність особи про стан своїх суб'єктивних прав та обов'язків презюмується. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України по справі № 6-152цс14, в постанові ВСУ по справі №6-17цс17 та в постанові від 08.02.2018 року по справі 61-2119св18. Отже, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»). Виходячи з наведеного, боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З виписки по особовому рахунку вбачається, що останній платіж саме відповідачем було здійснено 19.06.2014 року, шляхом поповнення готівкою своєї карти, отже з 19.06.2014 року позивач довідався про порушення свого права і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності тривалістю у 3 роки, який закінчився 19.06.2017 року. У позивача була об'єктивна можливість знати про обставини порушення його прав, але даний позов був поданий до суду 20.08.2018 року, шляхом направлення поштою, тобто після закінчення строку позовної давності. Слід зазначити, що платіж який був вчинений 11.07.2015 року, шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти №26**96, не є належним платежем, оскільки був вчинений не відповідачем [PERSON], а банком згідно п.2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, згідно якого боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку, а також і з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань, однак з наданого розрахунку не можливо встановити з якого рахунку було сплачено кошти в рахунок погашення платежів по договору, як і не було згоди відповідача на автоматичне списання зазначених коштів, оскільки зазначені Тарифи банку, Умови та правила не містять підпису позичальника. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 8 листопада 2017 року № 6-2891цс16. Також, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 22.01.2019 року №30.1.0.0/2-20180821/1420 (а.с.225) на яку просилається позивач на підтвердження своїх вимог, вбачається, що [PERSON], згідно кредитного договору б/н від 08.11.2010 року, отримав картки №[NUMBER], №[NUMBER], №[NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 06.2018 року. Однак, суд критично оцінює зазначений доказ, оскільки згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування номер карткового рахунку, який було відкрито відповідачу є №[NUMBER] від 14.12.2012 року, а згідно анкети-заяви згода на відкриття карткового рахунку надавалася відповідачем ще 08.11.2010 року, тобто після спливу майже двох років відповідач почав користуватися кредитними коштами, а згідно наданої виписки, з 14.12.2012 року по 19.06.2014 року, відповідач користувався зазначеними коштами, однак з 20.06.2014 року користування карткою №[NUMBER], було припинено, новихкарток отримано не було, також позивачем належних доказів, що саме відповідач отримував зазначені в довідці (а.с.225) платіжні картки, а саме розписки [PERSON] про отримання ним перевипущених карт, засвідчені власним підписом про їх отримання, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що остання оплата відповідачем була проведена 19.06.2014 року, тому перебіг строку позовної давності розпочинається саме з цього часу, отже строк позовної давності позивачем пропущено. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. (а.с.1), однак, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed