Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила в суд позов до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у неї та відповідача є спільна дитина дочка [PERSON], котра проживає з нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2007 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі по 200 грн. щомісячно. Цих коштів на даний момент недостатньо для утримання дитини, а тому вона, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить збільшити їх розмір до 3'000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного. Відповідач подав відзив у якому зазначає, що проти задоволення позову частково заперечує. Вказує, що готовий сплачувати 1'000 грн. щомісячно. Більша сума є для нього непосильною, оскільки він хворіє, не має постійного заробітку та будь-якого нерухомого майна. Також посилається на те, що має батьків пенсійного віку. Звертає увагу на перешкоди [PERSON], які вона йому чинить у спілкуванні з дитиною. У відповіді на відзив позивач зазначає, що наведені відповідачем обставини щодо неможливості сплати аліментів не відповідають вимогам закону та їх слід сприймати критично. У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне: позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Вказаний факт, в силу частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказуванню не підлягає, оскільки встановлений таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, ухваленим у цивільній справі № 2-2143/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Цим же рішенням з відповідача в корись позивача стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 200 грн., щомісячно, починаючи з 29 березня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. Дочка на даний час проживає з матірю [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1-928 від 25 жовтня 2017 року, виданою ДП «Авторитет Плюс». Рішенням опікунської ради при Виконавчому комітеті Тернопільської міської ради № 32 від 06 червня 2008 року [PERSON] встановлено графік побачень з дочкою. Як вбачається з довідки № 01/07.11.17 від 07 листопада 2017 року позивач працює в ФОП [PERSON] на посаді продався продовольчих товарів з 01 жовтня 2013 року по теперішній час і її щомісячна заробітна плата становить не менше мінімальної. Відповідно до довідки № D4E2-5TJR-SNAP-PF7H від 24 жовтня 2017 року, виданої публічним акціонерним товариством «А-Банк», у позивача є банківський депозитний договір на суму 4'200 грн. Оцінюючи позицію відповідача суд бере до уваги таке: [PERSON] зареєстрований та проживає у [INFO]. Разом з ним проживають ще пять людей. Зокрема його батьки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказане підтверджується довідкою № 874 від 04 червня 2018 року, виданою ДП «Фаворит1». Згідно з довідкою № 36432 від 20 жовтня 2017 року, виданою заступником начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з вересня 2016 по вересень 2017 року відповідач належним чином сплачував аліменти на утримання дочки. Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 1/4042/2-645-665-858 від 06 липня 2012 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 01/03970 від 17 липня 2012 року, з 02 по 06 липня 2012 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги. Після вибуття йому призначено медикаментозне лікування. Судом взято до уваги діагноз відповідач, однак деталізувати його у судовому рішенні не слід з етичних міркувань. Як обґрунтовано звертає увагу представник позивача у відповіді на відзив, згідно вказаних документів з моменту лікування відповідача сплинуло більше шести років, а тому актуальність зазначеної виписки та витягу викликає обєктивний сумнів. Також відповідачем надано виписки з медичних карт його батьків згідно яких [PERSON] (якому 68 років) перебував на лікуванні з 22 по 26 березня 2018 року у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги і за результатами лікування йому призначено консультація у лікаря та обмеження фізичних навантажень, а [PERSON] (якій 67 років) з 02 по 13 квітня 2018 року у Тернопільській обласній комунальній психоневрологічній лікарні, за результатами якого їй також призначено консультації у спеціаліста, вживання медикаментозних препаратів та дотримання дієти. З цих медичних документів суд робить висновок, що ні відповідач, ні його батьки, не страждають важкими захворюваннями. Терміни їх лікування хоч і мали місце, однак були не значними, а після його закінчення їм рекомендовано консультуватись у лікарів, дотримуватись дієти, уникати фізичних навантажень та вживати медикаменти. Усі ці операції є доступними, а тому суттєво впливати на матеріальне становище відповідача та перешкоджати йому утримувати свою дитину на належному рівні не можуть. Окрім цього слід зазначити, що батьки відповідача є особами пенсійного віку і отримують відповідне соціальне забезпечення. Вказане підтверджується копіями їх пенсійних посвідчень. Із відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 3961 від 04 червня 2018 року вбачається, що з І кварталу 2003 року по І квартал 2018 року інформація про доходи відповідача відсутня. Загалом слід зазначити, що ні позивачем ні відповідачем не надано документів, за допомогою яких можна було б охарактеризувати його фінансове становище. Незважаючи на це, частиною 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 ст. 192 СК України). Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року\~№ 2629-VIII, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 січня 30 червня 2019 року, становить 2'027 грн. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги особу відповідача, а саме те, що він працездатного віку, стан його здоровя є задовільним, інших утриманців він не має, а тому розмір аліментів, котрі з нього слід стягувати не може бути мінімальним. Суд сприймає критично посилання відповідача на те, що він добровільно надає кошти позивачу, оскільки їм не надано жодних доказів, а тому ці обставини слід вважати недоведеними, всупереч частині 1 ст. 81 ЦПК України. Як уже зазначено вище, сама по собі наявність у відповідача непрацездатних батьків не може говорити про його скрутне матеріальне становище. Не є підставою для сплати аліментів у мінімальному розмірі і спір між батьками з приводу участі у вихованні дитини. Отже, суд вважає, що майновий стан одержувача аліментів змінився і це в першу чергу повязано з віком дитини . З моменту, коли аліменти почали стягуватись до даного моменту сплинуло більше десяти років. Очевидним є той факт, що потреби дитини виросли, а тому вона потребує додаткової матеріальної допомоги; відповідач має можливість та зобовязаний її надавати. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог статтей 182, 184 СК України, та на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом збільшення розміру аліментів та стягнення із відповідача в користь позивача на утримання дочки 2'000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 704,8 грн. судового збору, врахувавши те, що від сплати такого збору при подачі позову [PERSON] була звільнена на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial