Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернулася до суду з позовом, уточненими вимогами якого просила встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Різня Малинського району. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, зазначивши, що після смерті батька позивача відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі й житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] Вважає, що [PERSON] фактично вступила у володіння та користування спадковим майном, оскільки після смерті батька доглядала за будинком, робила поточний ремонт витративши на нього 42 362 грн. та обробляла земельну ділянку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, зазначивши, що єдиними спадкоємцями майна після смерті [PERSON] була дочка [PERSON] та син [PERSON], які проживали разом з батьком. Позивач по справі проживаючи спочатку в Прибалтиці, а згодом - в м. Києві жодних дій по прийняттю спадщини не вчиняла, за батьком не доглядала, господарство не утримувала. Інтерес до спадщини проявився в 2014 році, коли вона з дозволу брата [PERSON] розпочала робити ремонт в будинку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] по суті позовних вимог не заперечували щодо їх задоволення. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Різня Малинського району. Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини з письмовою заявою про її прийняття до нотаріуса звернулась лише [PERSON] (а.с.50). Остання рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2010 року була визнана недієздатною та над нею встановлена опіка і призначено опікуна сестру [PERSON]. З довідки виконавчого комітету Малинівської сільської ради Малинського району №38 від 16.02.2016 року в житловому будинку [ADDRESS] станом на 28.07.1997 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Зважаючи на те, що спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, ці правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року незалежно від часу вирішення спору судом. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно роз'яснень викладених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Зважаючи на це, позивач належних та допустимих доказів того, що вона вчинила дії, передбачені ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) до 28 січня 1998 року до матеріалів справи не надала. При цьому, згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року (чинної на час відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Суд відхиляє як докази долучені до позову світлини та чеки, накладні, про зроблені покращення будинку, оскільки, і це не заперечувалось позивачем та її представником в судовому засіданні, вони зроблені протягом 2014-2015 років. До визнання за [PERSON] права власності на спірний будинок, вона не мала правових підстав розпоряджатися цим майном. Визнання трьома відповідачами позову та подача відповідних заяв про відмову від прийняття спадщини судом не приймається, оскільки така відмова допускається протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а не через 17 років, та порушує право [PERSON] на отримання спадщини. Інших даних, які б підтверджували фактичний вступ [PERSON] у володіння та користування спадковим майном свого батька судом не здобуто, та дають підстави вважати про неґрунтовність заявлених вимог позивача про встановлення факту прийняття нею спадщини.

Outcome: dismissed