Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої особи: [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду 501.58 грн.; моральну шкоду 5000 грн., витрати на правову допомогу 3500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 551.20 грн.. В обґрунтування позову вказує, що\~17.02.2016 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Шевроле», державний номер [NUMBER], здійснила наїзд на малолітню [PERSON] [INFO] та на малолітню [PERSON] [INFO] Вказує, що внаслідок наїзду, вона вимушена була звертатися до медичних установ, з метою проходження відповідного діагностування травм отриманих дитиною, до психологів на предмет визначення психологічної травми. По даному факту слідчим Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. На підставі постанови слідчого було призначено та проведено судово-медичну експертизу за результатами, якої було виявлено у [PERSON] тілесні ушкодження. Відтак 04.07.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, та встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення та скеровано відповідну постанову до Відділу Управління превентивної діяльності ГУ НП в Рівненській області.В результаті ДТП дитині була спричинена моральна шкода, яка полягає у погіршенні сну та апетиту, появі головного болю, порушенні сталого способу життя, дитина стала замкнута в собі, що негативно вплинуло на її загальний розвиток, зявився страх перетину проїзної частини, в спілкуванні із однолітками дитина стала проявляти відчуження, спілкується лише із іншою потерпілою [PERSON].Вказує, що для відновлення фізичного та психологічного стану вона витратила на придбання ліків кошти в сумі - 501,58 грн.. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявилась, подала суду клопотання про розгляду справи у її відсутність в присутності її представника адвоката [PERSON]. Однак будучи раніше присутньою на судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та дала суду пояснення, що вона 17.02.2016 року керувала автомобілем «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], однак не здійснювала наїзд на малолітніх дітей. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін , беручи до уваги свідчення свідків, вивчивши та проаналізувавши докази в справі, суд прийшов до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 17.02.2016 року, близько 15 год в м. Рівне на перехресті вул. Соборна-Міцкевича, відповідач [PERSON] керувала автомобілем «Шевроле», державний номер [NUMBER], не врахувавши дорожню обстановку допустила наїзд на двох неповнолітніх пішоходів [PERSON] [INFO] та на малолітню [PERSON] [INFO], які перетинали проїздну частину на регульованому пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора. По даному факту слідчим Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. На підставі постанови слідчого було призначено та проведено судово-медичну експертизу за результатами, якої було виявлено у [PERSON] тілесні ушкодження, які судовим експертом не було класифіковано. 04.07.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, та встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення та скеровано відповідну постанову до Відділу Управління превентивної діяльності ГУ НП в Рівненській області. У відповідності до ст.1166\~ч.1,2 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до\~ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У п.4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди »\~встановлено , що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності , повного господарського відання, оперативного управління . В судовому засідання відповідач [PERSON] не заперечувала, що керувала транспортним засобом 17.02.2016 року, близько 15 год в м. Рівне на перехресті вул. Соборна-Міцкевича, однак на дівчат наїзду не допускала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. дала суду показання, що вона була очевидцем події, і бачила що відповідач наїхала на дівчат що переходили дорогу на дозволене світло світлофора, і вони впали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав суду показання, що він не бачив як сталась дана пригода, однак коли зі слів очевидців дізнався про ДТП, звертався в той день в школу де дівчата навчаються щоб дізнатись про стан їхнього здоровя. Свідки [PERSON], [PERSON] викликали працівників поліції на місце ДТП, надали їм пояснення. Також в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які вказали про те, що були очевидцями даної події, показали, що дівчата самі впали коли переходили дорогу. Однак, суд критично оцінює показання свідків, оскільки вони знайомі з відповідачкою [PERSON] Суд звертає увагу на те, що вказані свідки в той день і в подальшому працівникам поліції свідчень не давали. За таких підстав суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 501,58 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. \~Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами\~статті 23 ЦК України, п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. З цих підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн. При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 10.02.2014р. зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.З ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Виходячи з вище наведеного суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення\~ понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved