Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач в грудні 2019 року звернувся із вказаним позовом до суду та просив суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , проживав разом із спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] з 26 лютого 1982 року до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат 11,5 кв.м. та 19,0 кв.м., кухні 7,5 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., коридору 6,2 кв.м., вбудованих шаф 0,6 кв.м. та 0,4 кв.м., лоджії 2,3 кв.м. та туалету 1,0 кв.м.; загальною площею 51,1 кв.м., житловою 30,5 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Вимоги позову обґрунтував тим, що 2/3 частки квартири [ADDRESS] належить йому, [PERSON] , [INFO] , на праві спільної часткової власності на підставі двох правовстановлюючих документів, а саме: 1/3 частка квартири згідно із свідоцтвом про право власності на житло за [NUMBER], виданого 20 квітня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів та зареєстрованого в МБТІ 15 травня 2000 року; 1/3 частка квартири згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 30 листопада 2012 року за р№4-1572 та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 27 грудня 2012 року. Інша частка квартири, яка складає 1/3 частину належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 20 квітня 2000 року. Квартира за вищезазначеною адресою складається з двох житлових кімнат 11, 5 кв.м. та 19.0 кв.м, кухні 7,5 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., коридору 6,2 кв.м., вбудованих шаф 0,6 кв.м та 0,4 кв.м., лоджії 2,3 кв.м. та туалету 1,0 кв.м.; загальною площею 51,1 кв.м., житловою 30,5 кв.м. З 26 лютого 1982 року [PERSON] разом з мачухою [PERSON] були прописані у квартирі [ADDRESS] . З даного часу разом з ними у даній квартирі проживав і був прописаний батько позивача - [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] з 26 жовтня 1973 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач разом з мачухою продовжували проживати у квартирі за вищезазначеною адресою, сумісно вели домашнє господарство, займались благоустроєм свого житла. [INFO] [PERSON] померла. Спадковим майном після смерті спадкодавиці є 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Спадкоємців за заповітом немає; спадкоємці I, II та III черги за законом відсутні. У шестимісячний строк [PERSON] подав да Суворовської державної нотаріальної контори м.Одеси заяву про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита спадкова справа. Однак нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири за вищезазначеною адресою через те, що [PERSON] не надав нотаріусу докази того, що він проживав разом із спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, про що нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, позивач [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по зазначеній справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 30). Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 46). В установлений строк відповідачем відзиву на позов не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача, адвокат Меркулова Валентина Анатоліївна надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 43). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив. (а.с. 42). Відзиву на позовну заяву в установлені строки подано не було. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, судом встановлено, що 2/3 частки квартири [ADDRESS] належить йому, [PERSON] , [INFO] , на праві спільної часткової власності на підставі двох правовстановлюючих документів, а саме: 1/3 частка квартири згідно із свідоцтвом про право власності на житло за [NUMBER], виданого 20 квітня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів та зареєстрованого в МБТІ 15 травня 2000 року; 1/3 частка квартири згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 30 листопада 2012 року за р№4-1572 та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 27 грудня 2012 року. Інша частка квартири, яка складає 1/3 частину належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 20 квітня 2000 року. (а.с. 5-11). З 26 лютого 1982 року [PERSON] разом з мачухою [PERSON] були прописані у квартирі [ADDRESS] . З даного часу разом з ними у даній квартирі проживав і був прописаний батько позивача - [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] з 26 жовтня 1973 року. [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 20). Після його смерті позивач разом з мачухою продовжували проживати у квартирі за вищезазначеною адресою, сумісно вели домашнє господарство, займались благоустроєм свого житла. (а.с. 12,13). [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 19). Спадковим майном після смерті спадкодавиці є 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Спадкоємців за заповітом немає; спадкоємці I, II та III черги за законом відсутні. У шестимісячний строк [PERSON] подав да Суворовської державної нотаріальної контори м.Одеси заяву про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита спадкова справа. Однак нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири за вищезазначеною адресою через те, що [PERSON] не надав нотаріусу докази того, що він проживав разом із спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, про що нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. (а.с. 23). Факт проживання зі спадкодавицею однією сім`єю на час відкриття спадщини підтверджується такими доказами: довідкою за № 276 від 11.11.2019, в якій зазначено, що [PERSON] , 1961 року народження проживає і зареєстрований у кв [ADDRESS] з 26 лютого 1982 року; довідкою з місця проживання спадкодавиці за № 277 від 11.11. 2019 року, у якій вказано, що [PERSON] , 1939 року народження проживала і була зареєстрована у квартирі за вищезазначеною адресою з 26 лютого 1982 року по день її смерті [INFO] . Цей факт також підтверджується актом від 26.11.2019 року в якому зазначено, що [PERSON] разом з мачухою [PERSON] проживали однією сім`єю в кв. [ADDRESS] з 26 лютого 1982 року, вели спільне домашнє господарство, а в останні роки життя мачухи [PERSON] здійснював за нею догляд. Цей акт підписаний сусідами. (а.с. 12-14). Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що позивачем надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення даного факту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». А тому суд позовні вимоги про встановлення факту того, що [PERSON] , [INFO] , проживав разом із спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] з 26 лютого 1982 року до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , задовольняє в повному обсязі. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом суд їх також задовольняє, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи вище зазначену норму матеріально права суд може змінити своїм рішенням черговість одержання права на спадкування за умови, що позивач протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, матеріально його забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved