Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач в липні 2016 р. звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через протилежні погляди на сімейне життя, сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Відповідач нехтує сімейними цінностями. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, постійно виникали непорозуміння. З березня 2016 р. мешкають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. Примирення не можливе. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з позивачем. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та пояснив, що сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, поступово стосунки погіршувались. Всі його спроби налагодити доброзичливі відносини в сім'ї не давали очікуваного результату.З березня 2016 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Примирення не можливе. Прийнято спільне рішення про залишення дітей з матір'ю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.09.2000 р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони з березня 2016 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved