Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визначити місце проживання його малолітнього сина з ним за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою вона без його згоди забрала сина і повернулась проживати у Волинську область, обмеживши його в спілкуванні зі сином та в його вихованні. За рішенням суду він сплачує аліменти. З 16.06.2014 р. по 30.09.2014 р. син проживав з ним в Дніпропетровську, був забезпечений усім необхідним, однак відповідачка силою забрала дитину зі школи м. Павлограда, де він навчався з 1 вересня 2014 р. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з батьком з таких підстав. Він має власний бізнес, робочий день триває з 10.00 до 13.00 год., тому має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, має стабільний самостійний не малий дохід, яким може в повному обсязі створити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, не судимий, на обліках в нарколога, психіатра, інших диспансерних обліках не перебуває, має позитивні характеристики з місця роботи, з місця проживання, веде здоровий спосіб життя тому може подати як батько позитивний приклад сину, проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де також обладнане повноцінне місце для дитини. Зазначає, що відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, не має постійного місця проживання, часто переїжджає з квартири на квартиру, які не завжди облаштовані у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, тому не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, його навчання, дитина постійно скаржиться на стан здоров'я коли приїжджає до батька, одягнута дитина погано, оскільки мати вихованням дитини не займається, часто залишає його самого, або з сторонніми особами надовго, часом не на один день. Зі слів сина відповідачка більше уваги приділяє дорослим чоловікам та своїм подругам. Крім того дитиною відповідачка майже не займається, багато часу дитина знаходиться у батьків відповідачки. Син часто хворіє, тому пропускав дитячий садок, має ряд хвороб, що потребують невідкладного лікування, чим не буде займатись мати. Вважає, що відповідачка не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Окрім того в нього є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів, адже він проживає в м.Дніпропетровську, що є обласним центром. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов, у якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] з нею. Позовні вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу відповідач, вихованням та утриманням дитини не цікавився, а тому вона була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, які на даний час стягуються з відповідача. З моменту народження, син ріс і розвивався нормально, відвідував дитячий дошкільний заклад в м.Дніпропетровську, вона брала активну участь у житті садочка з сином, на відміну від батька. Після розірвання шлюбу вона з сином виїхала проживати до своїх батьків у Старовижівський район в с.Дубечне, де з сином вони зареєстровані, проти чого не заперечив батько дитини. Отримавши роботу місті Ковелі Волинської області, вона влаштувала сина до дитячого садочку № 5, а в березні 2014 року дитина була попередньо записала в школу № 1 міста Ковель, про що відразу по телефону був повідомлений відповідач. Між нею з відповідачем укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою Старовижівського районного суду від 27.11.2013р. у цивільній справі про усунення перешкод в вихованні дитини. Виконуючи вимоги мирової угоди, вона віддала дитину відповідачу і період з 15 червня 2014 року по 15 серпня 2014 року син мав перебувати в батька, а насправді перебував в його мами. Однак, відповідач порушив умови мирової угоди, не привіз сина у встановлений строк, на дзвінки не відповідав та обірвав усі інші контакти, що стало підставою для її звернення в ГУМВС України в Дніпропетровській області, Красногвардійський РВ ДМ ГУМВС України у Дніпропетровській області, у службу у справах дітей Красногвардійського та Павлоградського районів Дніпропетровської області. Без її відома та згоди, всупереч досягнутим у суді домовленостям, відповідач та його мати [PERSON] направили дитину на навчання до школи № 19 м. Павлограда Дніпропетровської області, де проживають батьки відповідача. З великими труднощами їй все ж вдалось 1 жовтня 2014 року забрати сина з м.Павлограда. Зазначає, що дитина протягом червня - вересня жодного дня не перебувала з відповідачем в Дніпропетровську, а знаходилась з бабусею [PERSON] Відповідач повністю перебуває під впливом матері і разом з нею створюють навколо дитини атмосферу напруження. Вона працює бухгалтером у ТОВ «Шольц-Утилізатор АВ», де позитивно характеризується, протягом усього свого життя, де б вона не мешкала, має виключно позитивні відгуки від сусідів, на обліку у нарколога та психіатра з приводу хворобливої залежності від алкоголю і наркотичних речовин та з приводу наявності у неї душевних хвороб, не перебуває. Крім того, зазначає, що Старовижівська районна адміністрація Волинської області, як орган опіки та піклування розглядала питання визначення місця проживання малолітньої дитини і висновком від 10.10.2013 р. № 1541 постійним місцем проживання сина було визначено місце проживання матері. Вважає, що в інтересах дитини проживати з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] просить його позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити, пояснив, що в даний час проживає зі своїми батьками в м.Павлограді, син пішов в школу в м.Павлоград, оскільки не захотів повертатись до матері, він готовий виховувати сина. Не бачить перспектив для сина в с.Дубечне та в м.Ковелі, в тому числі для навчання, на відміну від Дніпропетровська. Також звернув увагу на те, що вологий клімат Волинської області не підходить сину, син впродовж року багато разів хворів бронхітами, а оскільки син народився в Дніпропетровській області, то саме цей клімат є сприятливий для сина. Вважає висновки органів опіки неналежними доказами, оскільки ці служби були упередженими до нього, безпідставно не брали до уваги наданих ним документів, крім того, пояснив, що заробітна плата відповідачки не досягає рівня прожиткового мінімуму для дорослої особи та дитини, доказів як витрачає аліменти відповідач не надала, тому вважає, що вона не зможе забезпечити сина. Представник позивача [PERSON] [PERSON] дав пояснення аналогічні доводам позовної заяви, додав, що органи опіки в даній справі працювали неналежно коли надавали висновки, відповідачка не надала суду жодних договорів оренди квартир, її доходи є сумнівними, Просив позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просить позов її сина задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, та дала пояснення про те, що її колишня невістка завжди неналежно виховувала дитину, і в даний час погано слідкує за станом здоров'я дитини, що стало причиною його частих хвороб, якщо їх не лікувати, то можуть бути серйозні негативні наслідки для здоров'я дитини. Зупинилась на детальному описі та характеристиці стану здоров'я малолітнього [PERSON], стан здоров'я якого є «запущеним», зокрема наголосила на плоскостопії, проблемах з серцем, диханням, обстеження зроблені відповідачкою в м.Ковелі та м.Луцьку ставить під сумнів, при цьому посилається на результати обстежень, зроблені лікарями вищої категорії м.Дніпропетровська. Також пояснила, що перебування в сім'ї батьків відповідачки погано впливає на психіку дитини. Просила при ухваленні рішення не брати до уваги норми Конвенції про права дитини, яка має рекомендаційний характер, врахувати інтереси дитини, а не матері, оскільки хоче, щоб її внук мав належний рівень життя, здоров'я, розвитку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просить в первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити та пояснила, що вихованням дитини займається не батько, а його мати [PERSON], яка постійно втручалась в їхнє з позивачем життя. Позивач порушив умови мирової угоди, не відвіз їй сина, без її згоди влаштував у школу, чинив перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає значно перебільшеними доводи [PERSON] щодо стану здоров'я сина, оскільки з дитиною вона проходила медичні огляди і жодні діагнози, про які розповідає представник позивача, не підтвердились, син росте нормальним і здоровим хлопчиком, здібним. Вважає, що вона забезпечує дитині належний рівень життя, виховання і розвитку. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов з наведених в ньому підстав, просить відмовити в задоволенні первісного позову. Додав, що в суді встановлено, що дитина перебувала не в позивача, а в його матері, що не свідчить про наміри батька виховувати сина, позивач не надав документів про його доходи, а в рішенні суду про стягнення аліментів вказано, що він має мінливий і нерегулярний дохід, що має преюдиційне значення, відповідач надала докази про її заробітну плату, про доходи від підсобного господарства батьків. Також незважаючи на значну кількість скарг позивача, не встановлено жодних фактів належного з боку матері виховання, лікування сина, виконання нею материнських обов'язків. Просить врахувати думку дитини [PERSON], який в ході бесіди в судовому засіданні не був заляканим і висловив бажання проживати з матір'ю, прихильний до обох батьків. Відповідачка не зловживає алкоголем, не перебуває на обліках в нарколога і психіатра, немає доказів її аморальної чи неналежної поведінки, в медичній документації дитини немає доказів неналежного стану здоров'я дитини, що були б підставою для відібрання він неї дитини. Вважає висновок органу опіки належним і допустимим доказом, оскільки кожна особа має право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Вважає, що жодна з підстав позову [PERSON] не знайшла підтвердження в суді, і навпаки зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим. Представник третьої особи служби в справах дітей Старовижівської РДА Дричик А.В. у судовому засіданні пояснила, що доцільним є місце проживання дитини з матір'ю, саме такий висновок був наданий 10.10.2013 р. службою в справах дітей Старовижівської РДА. Висновок наданий відповідно до вимог закону і ґрунтується на обставинах справи. Оскільки в даний момент дитина фактично проживає в м.Ковелі, таким питанням займається в даний час служба у справах дітей Ковельської міської ради. Представник третьої особи служби в справах дітей Ковельської міської ради Гупік М.І. пояснив, що висновком служби від 04.12.2014 р. визнано недоцільним визначення місця проживання дитини з батьком, даний висновок затверджений на засіданні колегіального органу, тому не може бути упередженим. На засідання були запрошені батьки дитини, при його винесені були враховані усі документи, надані батьками дитини, інформація - характеристика дитини психолога з навчального закладу, в якому навчається дитина, дані про стан здоров'я дитини, крім наданих батьком, також отримані за ініціативою служби в справах дітей в порядку перевірки, акти обстеження умов проживання дитини. Оскільки було встановлено, що дитина перебувала в бабусі, а не в батька йому відмовлено. Мати з заявою про встановлення місця проживання дитини до служби не зверталась, крім того є не скасованим висновок служби в справах дітей Старовижівської РДА від 10.10.2013 р. згідно з яким доцільно також визначити місце проживання дитини з матір'ю. Судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], шлюб між якими розірвано 28.08.2012р. /т.1 а.с.9,10/. Малолітній [PERSON] фактично проживає з матір'ю (відповідачкою) в м.Ковелі Волинської області, зареєстровані в Старовижівському районі. Позивач проживає по [ADDRESS] Ухвалою Старовижівського районного суду від 27.11.2013р. у справі № 168/1208/13-ц визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] і [PERSON] (батьками малолітнього [PERSON].) та встановлено спосіб участі батька у вихованні сина /т.1 а.с.228, 229/. Вказана ухвала набрала законної сили та відповідно до ст.14 ЦПК України та ст.124 Конституції України є обов'язковою до виконання. Суд дійшов висновку, що між сторонами є спір щодо участі позивача у вихованні внука, про що свідчить звернення до суду з даними позовами. Згідно з ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що батько і мати дитини проживають окремо, кожен із батьків позитивно характеризується, на обліку у психіатра, нарколога не перебувають, мають вищу освіту, позивач є фізичною особою-підприємцем, відповідачка працює бухгалтером, кожен з батьків матеріально забезпечений і у кожного з них за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини /т.1 а.с.16-30,220-222, 224-225, 246-247, т. 2 а.с.4, 8-9,91-101,103-108,118-120/, кожен з батьків приділяє належну увагу сину, спосіб участі батьків у вихованні сина визначено ухвалою суду. Судом не встановлено обставин, що батько і мати не мають самостійного доходу, чи хтось із них зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, чи своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На виконання вимог ст.171 СК у судовому засіданні (без присутності батьків) суд вислухав думку дитини малолітнього [PERSON], 2007 р.н., щодо особистої прихильності дитини до кожного з батьків. У ході бесіди хлопчик розповів, що навчається в першому класі в м.Ковелі, йому подобається спілкуватися з батьком, з яким грає в футбол, і подобається з мамою, мама заставляє його робити уроки після того, як він пограється, пояснив, що хоче проживати з мамою. За клопотанням позивача думка дитини заслухана в присутності психолога, яка пояснила, що бесіда з дитиною проведена з дотриманням усіх норм, тиск не дитину не чинився, хлопчик не є пригніченим і не замкнутий, судячи з його малюнків. Відповідно до вимог статті 19 СК України орган опіки та піклування міста Ковеля (за місцем фактичного проживання відповідача та малолітнього [PERSON] на час розгляду справи) подав суду висновок щодо розв'язання спору (далі - Висновок), згідно з яким вважає за недоцільне встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком /т.2 а.с. 86-88/. 10.10.2013 р. служба в справах дітей Старовижівської РДА дала висновок про визначення місця з матір'ю/т.1 а.с.89/. Представники органів опіки та піклування в судовому засіданні висловили думку про те, що в інтересах дитини доцільно визначити місце проживання дитини саме за місцем проживання матері. Підстав не погодитись із висновком немає. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, дійсно позивач має власну квартиру, в якій, відповідно до акту обстеження умов проживання створені належні умови для визначення місця проживання дитини із ним, але доводи останнього про те, що дитина не може проживати разом із відповідачкою оскільки вона не власного постійного житла і мешкає в орендованих квартирах, а зареєстрована а батьками, спростовуються актом обстеження житлово-побутових умов родини Антонюків і за місцем проживання відповідачки в м.Ковелі, якими встановлено, що для дитини творено необхідні умови (т.1 а.с.31-33,т.2 а.с.87-зворот). Разом з тим, особі не заборонено змінювати місце проживання, а умови за новими місцями забезпечують нормальне виховання сина. Посилання позивача на те, що відповідач має малий дохід у розмірі 600 грн., тоді як його, позивача, матеріальне становище є кращим, а тому він має можливість створити належні матеріальні умови для виховання сина, не можуть заслуговувати на увагу. Суду надано документи про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] однак жодних довідок про його доходи суду не надано. Відповідачка проживає в районному центрі, працює неповний робочий день, також їй допомагають батьки, зокрема продуктами харчування, отримує аліменти на дитину, які сплачує позивач. Сама по собі перевага у матеріально-побутовому становищі одного з батьків не є визначальною умовою для визначення місця проживання дитини, відповідно до вимог закону обов'язок утримання дітей лежить на обох батьках, в тому числі у разі необхідності лікування дитини чи додаткових витратах на утримання дитини. Дитина відвідує дошкільний заклад, режим роботи позивачки дозволяє їй належним чином доглядати за дитиною і займатися її вихованням. До осені 2014 р. не перешкоджала спілкуванню дитини і батька та бабусі, доки позивач не порушив умови мирової угоди. Доводи позивача і представника позивача [PERSON] про те, що дитина хворіє з причин неналежного забезпечення її матір'ю санітарно-гігієнічних умов та недостатнього догляду і невідповідного харчування, не можуть бути взяті до уваги, оскільки доказів того що будь-які захворювання [PERSON] спричинені неналежним виконанням матір'ю своїх обов'язків щодо сина, позивачем не надано. З пояснень сторін встановлено, що хлопчик народився хворобливим, хворів з моменту народження, тобто в той час коли його батьки проживали одної сім'єю в Дніпропетровську і тоді, коли допомагала їм бабуся, а також і після переїзду у Волинську область, і під час перебування в батька і бабусі в Дніпропетровській області. Не надано доказів та не встановлено неналежного виконання матір'ю своїх обов'язків відносно дитини з інших підстав, передачу виховання сина батькові. Такі посилання позивача обумовлюються лише поганими стосунками між сторонами як колишнім подружжям. Свідки, допитані за клопотання позивача в режимі відео конференції ([PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], які є його родичами або близькими друзями), пояснили, що [PERSON], коли приїхав до батька на канікули був погано одягнутий, дуже худий. Однак свідок [PERSON] і [PERSON], які в силу виконання службових обов'язків, спілкувались з малолітнім [PERSON], жодних причин для занепокоєння з приводу стану дитини, догляду за ним, не бачили. Позивач посилається на те, що дитина часто залишається з батьками відповідачки в селі. Факти неналежного догляду за дитиною з їхнього боку не підтвердились. Також суд враховує, що крім батьків відповідача, участь у вихованні внука беруть і батьки позивача, в яких хлопчик також часто залишається. Всупереч затвердженим умовам мирової угоди позивач без згоди матері у встановлений угодою час, не відвіз дитину до неї, залишив проживати у себе та влаштував без її відома до школи в м.Павлограді - за місцем проживання батьків, пояснивши, що так забажала дитина, чим порушено умови угоди, а дитину було позбавлено можливості спілкуватися з матір'ю, що не відповідає інтересам в першу черги дитини. Вирішуючи спір про місце проживання дитини, суд вважає недоцільним зазначати в резолютивній частині рішення адресу, за якою визначено місце проживання дитини, оскільки предметом спору є вирішення питання про те, з ким із батьків повинна залишитися дитина (ч.1 ст.161 СК), а не визначення конкретного помешкання дитини. Отже, зважаючи на малолітній вік дитини - 7 років, стан її здоров'я, з огляду на те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, враховуючи положення 6 Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року про те, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, беручи до уваги відсутність таких виключних обставин, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з його матір'ю. Позивачем не було надано переконливих доказів про наявність виключних обставин для розлучення малолітньою дитини із матір'ю відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. Доводи представників позивача про те, що Декларації прав дитини має рекомендаційний характер не заслуговують на увагу. При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини. Враховуючи наведене та обставини справи, суд вважає, що визначення місця проживання з матір'ю, буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], а право позивача як батька на виховання дитини нічим не порушено, оскільки проживання сина сторін з матір'ю, не позбавляє права та можливості останнього приймати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним. Тому в позові [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved