Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на навчання в розмірі 240 203,55 грн. В обґрунтування позову зазначає що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та [PERSON] було укладено Угоду про підготовку лікаря №1450. Позивач умови угоди виконав та забезпечив відповідну якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Відповідач закінчила навчання та отримала у позивача за рахунок коштів державного бюджету повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа», здобула кваліфікацію лікаря. Згідно Угодою та відповідно до Картки працевлаштування випускника від 24.06.2017 та направлення на роботу від 30.03.2017 №185 відповідач зобов`язувалася прибути за місцем направлення, працевлаштуватися та відпрацювати за вказаним місцем направлення три роки. Однак, відповідач не відпрацювала за місцем направлення три роки, у зв`язку із чим просить позов задоволити. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 28.07.2020 року на розгляд Сихівського районного суду м.Львова вищевказану справу передано за підсудністю. Ухвалою суду від 18.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 17.09.2020 від представника відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що позов заперечує, оскільки 31 травня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №376 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» про скасування відпрацювання студентами-медиками трьох років за державним замовленням. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Отже внесення змін до ст. 52 Закону України « Про освіту», на переконання відповідача, має зворотну дію і скасовує цивільну відповідальність. Також представник відповідача зазначає, що 01 липня 2014 року прийнятий Закон України «Про вищу освіту» №1556-VІІ, яким, частина 2 статті 52 Закону України «Про освіту» № 1060-ХІІ з цього Закону була виключена. Таким чином, вважає, що обов 'язок випускників відпрацювати за направленням і в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, з прийняттям Закону «Про вищу освіту» втратив чинність. Водночас на сьогодні до обов`язків осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, стаття 63 Закону «Про вищу освіту» відносить: 1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу; 2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми. Тобто не передбачено відпрацювання чи відшкодування навчання. Ухвалою суду від 03.12.2020 за клопотання представника відповідача зупинено провадження по справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до [PERSON] про стягнення вартості навчання до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №607/3693/17. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу №166/732/20 у зв`язку із перебування судді Сабари Л.В. у відпустці передано судді Чорній С.З. Ухвалою суду від 06.10.2021 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до [PERSON] про стягнення вартості навчання. Поновлено провадження у справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до [PERSON] про стягнення вартості навчання. Ухвалою суду від 05.11.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до [PERSON] про стягнення вартості навчання та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника університету, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Надав пояснення аналогічні викладені в відзиві на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зарахована до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на підставі Угоди про підготовку лікаря №1450 від 01.09.2011 про навчання за кошти державного бюджету з зобов`язанням після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки. Згідно витягу з наказу №383 від 23 червня 2017 року по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова [PERSON] присвоєно кваліфікацію Лікаря та видано диплом з відзнакою. Також даний факт підтверджується копією диплома спеціаліста серії [NUMBER] від 24 червня 2017 року, що підтверджує виконання позивачем взятих зобов`язань за угодою. Відповідно до розрахунків Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова вартість навчання [PERSON] складає 189 753,73 грн. Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно). Вступаючи, на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання. За угодою № 1450 [PERSON] та Вінницький національний університет ім. М.І. Пирогова домовились, що навчальний заклад зобов`язується забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою, забезпечити працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов`язаний відпрацювати не менше трьох років. Студент в свою чергу взяв зобов`язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Відповідно до картки працевлаштування випускника від 24.06.2017 [PERSON] погодилась з пропозицією щодо працевлаштування в УОЗ Волинської ОДА Ратнівська ЦРЛ на посаду лікар з ультразвукової діагностики. 30.03.2017 [PERSON] видано направлення на роботу №185 в УОЗ Волинської ОДА Ратнівська ЦРЛ на посаду лікар з ультразвукової діагностики. Відповідно до листа Управління охорони здоров`я Волинської ОДА від 26.12.2019 [PERSON] 27.11.2019 звільнена з посади лікаря-рентгенолога комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» за власним бажанням згідно ст.38 КУпП України. Фактично працювала з 01.02.2019 по 27.11.2019. Відповідно до наказу №398-ОС від 26.11.2019 [PERSON] лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення з 27.11.2019 звільнено з роботи за власним бажанням. 13.02.2020 Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова направив [PERSON] лист-вимогу № 01/10-411, в якому останній запропоновано відшкодувати вартість навчання в сумі 189 753,73 грн. в строк протягом семи днів з дня отримання листа. Однак, вимога відповідачем не виконана. Відповідно до ч. 1ст. 72 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. За Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженим Постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992, чинним на дату виникнення правовідносин, пунктом 4 визначено, що керівники навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Відповідно до п. 8 Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку). Відповідно до розрахунків Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова станом на 22.06.2020 загальна сума заборгованості [PERSON] складає 240 203,55 грн., що складається з основної суми боргу 189 753,73 грн., індекс інфляції 43 453,60 грн, 3% річних 6 996,22 грн., що підтверджується довідкою №18/1132 від 23.06.2020. Відповідачем та його представником розрахунок не спростовано, нового розрахунку не надано. Зазначені положення нормативно-правових актів, щодо відшкодування випускниками вартості навчання в разі неприбуття (не відпрацювання впродовж трьох років за місцем розподілу) закріплені також Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367«Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п. 1, 4ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Щодо заперчень представника відповідача, суд зазначає наступне: відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2011 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ). Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц). Суд вважає, що відповідачка, добровільно підписуючи Угоду про підготовку лікаря №1450 від 01.09.2011, погодилась на працевлаштування її навчальним закладом та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, була прийнята на роботу та не пропрацювавши три роки звільнилась за власним бажанням, а тому має відшкодувати понесені витрати на навчання. І ці висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 січня 2021 року Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в заявленому розмірі, оскільки вимоги ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 509, 526, 611, 625, 629 ЦК України та

Outcome: approved