Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 4471,97 гривень посилаючись на те, що вона є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS]. За даною квартирою утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просять стягнути суму заборгованості 4471,97 грн. та судові витрати 1218 грн. 11.04.2016 року представник позивача уточнив свої позовні вимоги, відповідно до яких просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2013 року по 01.04.2016 року в сумі 988,36 грн., нарахований індекс інфляції в сумі 1133,39 грн. та три відсотки річних в сумі 107,44 грн. та судові витрати в сумі 1218 гривень. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала часково в частині основного боргу в сумі 988,36 грн. в іншій частині позову просила відмовити. Суд заслухавши сторони та дослідивши докази у справі приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64,68 ЖК України передбачено обов»язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов»язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно дост. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Судом встановлено, \~що [PERSON] є власником квартири №236 за адресою: вул. М. Бірюзова, 42 в м. Полтаві та користується послугами з теплопостачання, але оплату за послуги виконуює частково, а саме заборгованість по даній квартирі утворилась за період з 01.08.2013 року по 01.04.2016 року у сумі 988,36 грн., що підтверджується розрахунком Отже, позовні вимоги щодо стягнення боргу за послуги теплопостачання з відповідача підлягають до задоволення. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України Про житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послугиплата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послугивстановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст.20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послугиправова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в сумі 1133,39 гривень та 3% річних в сумі 107,44 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 1218 грн. судового збору.

Outcome: approved