Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.05.2011 року в сумі 10994,54 грн., а також судові витрати в сумі 1378,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.05.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого між сторонами підписано анкету-заяву на відкриття карткового рахунку, згідно умов якої [PERSON] банком було надано кредитну картку № [NUMBER] . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, держатель кредитної картки має право користуватись сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісних підприємствах з якими банк уклав договір співпраці з сервісу та вартість покупки знаходиться в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу. Підписання чека, роздрукованого в POS-терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами». Комісія за оплату товарів через сервіс «Оплата частинами» стягується відповідно до тарифів, що діють у банку на момент здійснення платежу. 22.08.2013 року [PERSON] скористався сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» та уклав кредитний договір № [NUMBER] , згідно якого отримав кредит у розмірі 9994,80 грн. зі сплатою комісії за сервіс у розмірі 51,75 %, екваєрської комісії у розмірі 1,6 %, та загальної комісії у розмірі 2,16 %. Згідно казаного договору [PERSON] придбав товар на суму 9994,48 грн., сплативши перший внесок в розмірі 999,48 грн. 23.08.2013 року банк перерахував на поточний розрахунковий рахунок ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» повну вартість товару. В подальшому, 04.08.2013 року [PERSON] розірвав договір купівлі-продажу, повернувши товар продавцю, у зв`язку з чим ПАТ «Приватбанк» повернув на рахунок відповідача перший внесок в сумі 999,48 грн., що підтверджується випискою по картці відповідача. Пунктом 3.7.1.4.7 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що повернення грошових коштів по операції «повернення товару» проводиться торговцем тільки на картку, з якої відбулась транзакція. Згідно виписки по кредитній картці [PERSON] вбачається, що повернення грошових коштів по операції «повернення товару» ні торговцем ні [PERSON] не проводилось. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) з відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавця кошти або товари, одержані згідно з договором. Зазначених положень закону відповідач не дотримався, кредитні кошти банку не повернув, у зв`язку з чим станом на 10.06.2016 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 10994,96 грн., в тому числі: 9995,20 грн. - заборгованість за кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 499,76 грн. - штраф (процентна складова). Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не з`явився, суду надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, в яких позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, суду надав відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнавав, проти задоволення позову заперечував, суду пояснював, що відповідно до укладеного договору №б/н від 10.05.2011 року, яким врегульовані відносини між банком та клієнтом з випуску та обслуговування карт, банк випускає карту на підставі заяви, належним чином заповненого та підписаного клієнтом. 22.08.2013 року він скористався сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» та уклав кредитний договір № [NUMBER] , згідно якого отримав кредит у розмірі 9994,80 грн. зі сплатою комісії за сервіс у розмірі 51,75 %, екваєрської комісії у розмірі 1,6 %, та загальної комісії у розмірі 2,16 % та придбав в ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» товар, що підтверджується чеком №351 від 22.08.2013 року. В подальшому [PERSON] скористався своїм правом та повернув товар продавцю, що підтверджується чеком №509 від 03.09.2013 року. ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав до ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» запит про надання чеків з використання сервісу «Оплата частинами» за кредитним договором №13082200324788 від 22.08.2013 року. Однак відповіді на даний запит ПАТ КБ «Приватбанк» не отримав. Відповідачу не було відомо про наявні у ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк», які полягали в наданні чеків з використання сервісу «Оплата частинами» та не відомо про факт не надання чеків. З моменту повернення відповідачем товару до ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ», як продавця, який безпосередньо отримав кошти, у продавця виникло зобов`язання на повернення цих коштів до банку. За такого вважає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що у разі повернення товару, придбаного з використання сервісу «Оплата частинами» зобов`язання з повернення коштів покладається саме на відповідача, позовні вимоги є безпідставними та не доведеними, у зв`язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 10.05.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого між сторонами підписано анкету-заяву на відкриття карткового рахунку, згідно умов якої [PERSON] банком було надано кредитну картку № [NUMBER] . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, держатель кредитної картки має право користуватись сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісних підприємствах з якими банк уклав договір співпраці з сервісу та вартість покупки знаходиться в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу. Підписання чека, роздрукованого в POS-терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами». Комісія за оплату товарів через сервіс «Оплата частинами» стягується відповідно до тарифів, що діють у банку на момент здійснення платежу. 22.08.2013 року [PERSON] скористався сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ», з яким банк уклав договір еквайрінгу, предметом якого є проведення платежів та розрахунків, що здійснюються з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями сервісу «Оплата частинами», та уклав кредитний договір № [NUMBER] , згідно якого отримав кредит у розмірі 9994,80 грн. зі сплатою комісії за сервіс у розмірі 51,75%, екваєрської комісії у розмірі 1,6%, та загальної комісії у розмірі 2,16%. Згідно вказаного договору [PERSON] придбав товар на суму 9994,48 грн., що підтверджується чеком №351 від 22.08.2013 року, сплативши перший внесок в розмірі 999,48 грн. Відповідно до п. 2.1.1.14 Умов та правил надання банківських послуг, яким врегульовано умови використання послуги «Оплата частинами», визначено два способи отримання такої послуги, а саме: з частковим відшкодуванням (п. 2.1.1.14.3.1) та з повним відшкодовуванням (п. 2.1.1.14.3.2). В разі використання другого способу, клієнт доручає банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті в кількості та розмірі, зазначеному в квитанції термінала. В даному випадку використання послугою «Оплата частинами» відбулось другим способом, тобто з повним відшкодуванням (п. 2.1.1.14.3.2 Умов та правил), що підтверджується випискою з картрахунку [PERSON] 23.08.2013 року банку перерахував на поточний розрахунковий рахунок ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» повну вартість товару, що підтверджується: - випискою з рахунку ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ», з якої вбачається, що 23.08.2013 року на рахунок підприємства надійшла сума відшкодування - 76713,32 грн. по 9 транзакціям; - випискою з програмного комплексу обліку операцій по терміналу ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ», з якої вбачається, що сума відшкодування по кредиту [PERSON] - 8525,56 грн. є складовою частиною платежу в сумі 76713,32 грн. на рахунок ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» - відшкодування по 9 кредитам/транзакціям оформленим 22.08.2013 року клієнтами ПАТ «Приватбанк» через термінал ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ»; - платіжним дорученням № D0823RA0KY від 23.08.2013 року, відповідно до якого ПАТ «Приватбанк» перерахував на кореспондентський рахунок суму відшкодування по розрахункам ПК «Оплата частинами» - 76713,32 грн. В подальшому вказаний платіж з цим самим призначенням платежу надійшов з кореспондентського рахунку на розрахунковий рахунок ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ». Отже, фактичне укладання кредитного договору у зв`язку з придбанням [PERSON] товару підтверджується вищевказаними документами та довідкою АТ КБ «Приватбанк», в яких відображені відомості про транзакції від 22.08.2013 року із зазначенням загальної суми транзакції, кількості транзакцій, суми платежу, виплаченої суми, кількості платежів, а також номеру договору [NUMBER] , та витягом з кредитної карти клієнта, відповідно до якої 22.08.2013 року відповідач сплатою першого внеску в розмірі 999,48 грн. підтвердив користування послугою «Оплата частинами», надання якої передбачено умовами кредитного договору. Таким чином, банк виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується випискою по розрахунковому рахунку ТОВ «ЮГ ПРОМІНВЕСТ» від 23 серпня 2013 року та перерахував кредитні кошти в сумі 8525,26 грн. 04.08.2013 року [PERSON] розірвав договір купівлі-продажу, повернувши товар продавцю, у зв`язку з чим ПАТ «Приватбанк» повернув на рахунок відповідача перший внесок в сумі 999,48 грн., що підтверджується випискою по картці відповідача. Пунктом 3.7.1.4.7 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що повернення грошових коштів по операції «повернення товару» проводиться торговцем тільки на картку, з якої відбулась транзакція. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що з відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Проте [PERSON] не дотримався зазначених положень закону, та не повернув позивачу кредитні кошти, хоча такий обов`язок лежить саме на ньому як на споживачу, який повернувши товар, повинен був вимагати від продавця повернення коштів для їх передачі потім до банку. Оскільки відповідач кредитні кошти позивачу не повернув, банком розрахована заборгованість яка станом на 10.06.2016 року становить 10994,96 грн., в тому числі: 9995,20 грн. - заборгованість за кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 499,76 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги банку про повернення 9995,20 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимоги про стягнення з відповідача штрафів задоволенню не підлягають, оскільки їх сплата не передбачена у разі відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, як підставу для стягнення штрафів не можуть бути застосовані, оскільки повернення кредитних коштів відбувається за правилами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а не у зв`язку з порушенням умов кредитного договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 9995,20 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 1252,70 грн.

Outcome: partial