Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду позов до відповідача, який в подальшому уточнила, в якому просить розірвати шлюб із ним, оскільки з початку жовтня 2015 року фактичні шлюбні відносини припинились, з того часу вони проживають окремо, неповнолітня донька проживає з нею, збереження сім»ї стало неможливим. Крім того, [PERSON] просить поділити спільне майно подружжя: автомобіль BMW 7\~модель 735I, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER], об»єм двигуна 3498 куб.см., д.н. [NUMBER], стягнувши на її користь вартість ? частини вказаного автомобіля в сумі 76300 грн., а також стягнути з відповідача на її користь половину сплачених грошових коштів за договором позики від 25.05.2009 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] в сумі 104800 грн., а всього стягнути 181100 грн. та судові витрати. [PERSON] зазначила, що відповідач здійснив відчуження вказаного майна після припинення їх шлюбних відносин в листопаді 2015 року, про що вона не знала. В подальшому [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду її позовних вимог в частині стягнення половини сплачених грошових коштів за договором позики від 25.05.2009 року, та ухвалою суду від 07.11.2016 року вказані позовні вимоги були залишені без розгляду. [PERSON] з позовом погодився частково, з вимогами про розірвання шлюбу погодився, а з вимогами про стягнення з нього половини вартості автомобіля та половини коштів за договором позики заперечив у повному обсязі та пояснив, що автомобіль [NUMBER] він придбав для сім»ї в 2009 році за кошти, отримані ним у борг від його брата [PERSON] в сумі 7000 доларів США, а в 2015 році, вже після припинення шлюбних відносин з [PERSON], він у рахунок боргу продав брату вказаний автомобіль за 6700 доларів США, здійснив перереєстрацію права власності на цей автомобіль на ім»я брата. При цьому, він ще залишився винен брату за договором позики на придбання цього автомобіля 300 доларів США, тобто 7898,97 грн.. Він вважає, що [PERSON] знала про те, що автомобіль придбано за кошти, які він позичив у свого брата, спільних грошей у них не було. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], в якому просить поділити спільне майно подружжя, придбане під час шлюбу, а саме: телевізор «Панасонік» вартістю 1300 грн., телевізор «Самсунг» маленький вартістю 1300 грн., пральну машину «Індезіт» вартістю 1600 грн., мікрохвильову піч «Панасонік» вартістю 1700 грн., холодильник двокамерний «Електролюкс» вартістю 4600 грн., комп»ютер вартістю 2500 грн., аудіосистему /DVD/CD програвач, колонки/ вартістю 2000 грн., стіл комп»ютерний СТК 90 вартістю 600 грн., тумбу під телевізор вартістю 800 грн., на загальну суму 161000 грн., які просить виділити йому, а також нагрівач води «Арістон» вартістю 2500 грн., пилосос вартістю 3000 грн., диван «Мрія» вартістю 4725 грн., комод вартістю 890 грн., а всього на суму 11115 грн., які просить виділити [PERSON]. Крім того, просить виділити йому боргове зобов»язання з повернення позики за розписками від 25.05.2009 року та від 16.11.2015 року в сумі 7898,97 грн., та стягнути з відповідача судові витрати. [PERSON] з зустрічним позовом не погодилась та пояснила, що жодні з вказаних речей під час шлюбу придбані не були, вони з [PERSON] проживали у [INFO], яка була повністю укомплектована меблями та побутовою технікою її дідусем, тому у них не було потреби у придбанні вказаних у зустрічному позові речей. Також, їй нічого не було відомо про те, що [PERSON] брав у борг у свого брата гроші в травні 2009 року, і якщо брав, то в якій сумі, за яку саме вартість був придбаний спірний автомобіль, тому у задоволенні цих вимог необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З жовтня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, сторони проживають окремо спільне господарство не ведуть, родина остаточно розпалась. Неповнолітня [PERSON] проживає з матір»ю, з батька рішенням суду на її утримання стягнуті аліменти. В червні 2009 року [PERSON] придбав автомобіль BMW 7\~модель 735I, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER], об»єм двигуна 3498 куб.см., д.н. [NUMBER], 03.06.2009 року зареєстрував вказаний автомобіль на своє ім»я, йому було видано тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО-757689 від 03.06.2009 року. Позивач [PERSON] надала суду ксерокопію розписки від 25.05.2009 року, у якій зазначено, що [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 8000 доларів США, що еквівалентно 64000 грн., на придбання автомобіля BMW 735І номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER], який вона спільно зі своїм чоловіком [PERSON] має намір придбати у їй власність. Зобов»язалась повернути борг до 01.09.2016 року. Також, у розписці вказано, що 18.09.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] суму боргу по цій розписці - 8000 доларів США. Оригінал вказаної розписки суду не наданий, позивач пояснила, що, можливо, він загублений. Як зазначено у розписці від 25.05.2009 року, [PERSON] взяв у свого брата [PERSON] в борг на придбання автомобіля BMW 7 номер кузова [NUMBER] гроші в сумі 7000 доларів США, які зобов»язався повернути на протязі п»яти років, гарантією повернення зазначив вказаний автомобіль. Оригінал вказаної розписки досліджений у судовому засіданні. Крім того, 16.11.2015 року [PERSON] склав розписку про те, що в цей день отримав від [PERSON] в рахунок боргу по розписці від 25.05.2009 року, гроші в сумі 6700 доларів США /еквівалент 154500,56 грн./, отриманих від продажу автомобіля BMW 7 номер кузова [NUMBER], та станом на день складення цієї розписки залишок неповернутої позики складає 300 доларів США, що еквівалентно 6917,93 грн., які [PERSON] зобов»язався повернути до 31.12.2016 року. Оригінал розписки досліджений у судовому засіданні. Згідно інформації регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 10.10.2016 року, 14.11.2015 року автомобіль автомобіля BMW 735І номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] був зареєстрований на ім»я [PERSON], та вартість автомобіля за довідкою-рахунком ААЕ №580198 від 13.11.2015 року склала 152600 грн.. [PERSON] суду пояснив, що оскільки він не зміг повернути свій борг по розписці від 25.05.2009 року, то 14.11.2015 року він продав вказаний автомобіль брату [PERSON] у рахунок боргу, на вказаний день вартість автомобіля склала 6700 доларів США, що є меншою за ту суму, яку він брав у борг. Він отримав від брата гроші в сумі 6700 доларів США, а згодом віддав йому вказані гроші в якості повернення боргу по розписці від 25.05.2009 року, тому залишився винен брату ще 300 доларів США, і станом на день подачі зустрічного позову ця сума склала еквівалент у гривнях 7898,97 грн.. Крім того, [PERSON] в обґрунтування своїх вимог про розподіл меблів та побутової техніки надав суду оригінали: бланку-замовлення салону-магазину «Берегиня» від 15.10.2012 року на придбання дивану «Мрія» вартістю 4725 грн. із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7» та номеру телефону; бланку-замовлення салону-магазину «Берегиня» від 28.05.2010 року на придбання столу СТК 90 вартістю 600 грн. із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7 [PERSON]»; бланку-замовлення салону-магазину «Берегиня» від 22.11.2011 року на придбання комоду К 90 МДФ вартістю 890 грн., із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7 [PERSON]»; товарного чеку б/н від 05.10.2006 року магазину «Меридіан» на оплату холодильника Електролюкс СN3850W вартістю 4600 грн.; товарний час магазину «Експерт» від 10.09.2014 року на оплату водонагрівача Арістон вартістю 2500 грн., при цьому адреса магазину зазначена м.Запоріжжя, пр.Соборний,226. Судом досліджені оригінали вказаних бланків-замовлень та товарних чеків. На питання суду [PERSON] не зміг пояснити, яким чином на штампі магазину «Експерт» в 2014 році зазначена його адреса по пр.Соборному, тоді як станом на 2014 рік проспект носив назву пр.Леніна, а його представник пояснив, що це копія чека, яка ними отримана в 2016 році, тоді як оригінал чеку не зберігся. З боку [PERSON] було заявлене клопотання про призначення по справі судової фізико-хімічної експертизи розписки від 25.05.2009 року та від 18.09.2016 року, складених [PERSON] та [PERSON], проте оскільки оригінал вказаної розписки суду наданий не був, за клопотанням [PERSON] та його представника їх клопотання про призначення судової фізико-технічної експертизи ухвалою суду від 07.11.2016 року було залишено без розгляду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він давно знає [PERSON], є другом її батьків, знає і [PERSON]. Йому відомо, що у них під час шлюбу був автомобіль BMW 7, зі слів своєї дружини він знає, що гроші на придбання цього автомобіля надавала мати позивачки. Крім того, він неодноразово бував в квартирі [ADDRESS]. Там спочатку проживали бабуся та дідусь [PERSON], потім бабуся померла, і [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати у вказану квартиру, жили там разом з дідусем. Квартира була повністю обладнана меблями та побутовою технікою, їх купували ще дідусь та бабуся [PERSON]. Ще до переїзду [PERSON] з чоловіком у квартиру там були холодильник, телевізор, пральна машина, СВЧ-пічка, шафи, дивани та столи, водонагрівач свідок встановлював там сам ще до [PERSON]. Всі ці речі були вже не нові. На даний час у вказаній квартирі перебувають ті ж меблі та побутова техніка. Комп»ютера він в квартирі під час спільного життя сторін по справі не бачив, якісь колонки від програвача стояли, а ось магнітофону він не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою матері позивачки [PERSON]. Знає [PERSON] та її чоловіка [PERSON]. Їй відомо, що вони жили у квартирі дідуся [PERSON], у квартирі були усі необхідні меблі не нові, побутова техніка телевізор, холодильник, пральна машина, пилосос, водонагрівач також не нові. Комп»ютера вона не бачила, а ось ДВД-програвач бачила. Зі слів матері позивачки їй відомо, що в 2009 році [PERSON] з чоловіком хотіли придбати автомобіль. Свідок [PERSON] мати позивачки суду пояснила, що її донька [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] проживали в квартирі її батька. Квартира була обладнана усіма необхідними меблями та побутовою технікою, які купували її батьки і які і зараз знаходяться в цій квартирі, її донька з чоловіком у квартиру нічого не купували, ремонт не робили. В 2009 році свідок позичила доньці та її чоловіку 8000 доларів США на придбання автомобіля БМВ. Про це склали розписку, відповідач також був обізнаний про ці обставини. Свідок пояснила, що вказані гроші це її власні накоплення, її чоловік приватний підприємець, тому вона змогла собі дозволити позичити доньці таку суму. Вони зобов»язались повернути їй гроші в 2016 році, вона дала шанс [PERSON] «стати на ноги», тому весь цей час не вимагала повернення боргу. Після того, як родина доньки розпалась, в вересні 2016 року донька [PERSON] повернута їй 8000 доларів США, про що також вони склали розписку. Свідок [PERSON] сестра позивачки суду пояснила, що з 2008 року її сестра з її чоловіком [PERSON] проживали в квартирі їх дідуся. У квартирі були всі необхідні меблі та техніка, вони є у квартирі і зараз. В 2009 році сестра з чоловіком купили автомобіль БМВ, для чого її мати [PERSON] позичила [PERSON] 8000 доларів США. Коли в 2016 році сестра повинна була віддати матері борг, то свідок позичила їй 8000 доларів США, це її з чоловіком збереження, і сестра повернула борг матері. Де цей автомобіль зараз свідок не знає. Свідок [PERSON]Є брат [PERSON] суду пояснив, що в травні 2009 року вони з братом [PERSON]Є поїхали у м.Тернопіль для придбання автомобіля БМВ. Брат хотів купити собі такий автомобіль, але у нього грошей не було, тому він погодився позичити брату необхідні кошти. В травні 2009 року в м.Тернопіль вони купили автомобіль BMW 735І номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER], свідок розрахувався за придбання цього автомобіля з його колишнім власником, а коли приїхали в м.Запоріжжя, то 25.05.2009 року брат написав йому розписку про те, що взяв у нього в борг на придбання цього автомобіля 7000 доларів США, зобов»язався віддати протягом п»яти років. У вказаний строк брат свій борг не сплачував взагалі, оскільки не було грошей, а в листопаді 2015 року він нагадав брату про борг. Брат продав йому вказаний автомобіль за 6700 доларів США, він віддав ці кошти брату, а потім брат повернув йому ці гроші в рахунок боргу, та залишився винен ще 300 доларів США. Про це написали розписку 16.11.2015 року. Він не знає, чи було відомо дружині брата про те, що автомобіль купувався за кошти, які він позичив [PERSON]. Крім того, свідок пояснив, що неодноразово бував в квартирі, де його брат проживав із своєю дружиною, бачив, що брат завіз туди новий диван, комод, комп»ютерний стіл, новий бойлер. Вислухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку /доходу/. Законом презюмується, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. /ст.69,70 СК України/. Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку судом встановлено, що автомобіль BMW 735І номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] був придбаний 03.06.2009 року [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], тому є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказані обставини фактично не оспорюються самим [PERSON] в судовому засіданні та в його зустрічній позовній заяві, де він зазначив, що вказаний автомобіль ним купувався для потреб сім»ї з [PERSON]. При цьому, після закінчення шлюбних відносин з [PERSON] в жовтні 2015 року, чого сторони по справі не оспорюють, [PERSON] здійснив продаж вказаного автомобіля 14.11.2015 року своєму брату [PERSON], тобто відчужив вказане майно. Вартість вказаного автомобіля, згідно довідки-рахунку ААЕ №580198 від 13.11.2015 року, склала 152600 грн., тобто половина від його вартості складає 76300 грн.. Оскільки в даному випадку [PERSON] здійснив відчуження вказаного автомобіля проти волі своєї дружини [PERSON] і не в інтересах сім»ї, то в даному випадку з нього на користь [PERSON] має бути стягнута половина його вартості, вказаної у довідці-рахунку ААЕ №580198 від 13.11.2015 року, тобто 76300 грн.. У відповідності до ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і /або/ державній реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. В даному випадку [PERSON] зазначив, що купуючи автомобіль в інтересах сім»ї, він уклав договір позики грошей в сумі 7000 доларів США з братом 25.05.2009 року на придбання цього автомобіля, таким чином, зобов»язання за цим договором позики виникло і у нього, і у [PERSON], як його дружини, оскільки вона знала про цей борг. Проте, наданий суду оригінал розписки від 25.05.2009 року про договір позики між [PERSON] та [PERSON], який стосується надання грошей в сумі 7000 доларів США у боргу саме для придбання цінного майна автомобіля BMW 735І номер кузова [NUMBER] , не містить письмової згоди дружини [PERSON] [PERSON], що суперечить положенням ч.3 ст.65 СК України. Суду не надано інших, належних та допустимих у розумінні ст.57-59 ЦПК України доказів того, що [PERSON] знала про те, що автомобіль придбаний за кошти, отримані [PERSON] у борг у свого брата. [PERSON] пояснила, що вона не надавала своєї письмової згоди на укладення договору позики 25.05.2009 року для придбання цінного майна автомобіля БМВ, і взагалі не знала про ці обставини. Пояснення [PERSON] в цій частині у судовому засіданні жодним чином не спростовані. Крім цього, суд враховує ту обставину, що договір позики на 7000 доларів США для придбання автомобіля BMW 735І номер кузова [NUMBER] був укладений 25.05.2009 року, сам [PERSON] та свідок [PERSON] суду пояснили, що вказаний автомобіль ними фактично був придбаний у м.Тернопіль ще раніше 17 травня 2009 року, але право власності за [PERSON] на вказаний автомобіль було зареєстроване лише 03.06.2009 року, тобто більш ніж через тиждень після написання цієї розписки, а автомобіль був фактично придбаний більш ніж за тиждень раніше до дня написання розписки, тобто суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] придбав вказаний автомобіль саме за ті кошти, які він позичив у свого брата [PERSON] 25.05.2009 року. Також, суду не надано жодних доказів того, за яку саме грошову суму [PERSON] в 2009 році придбав вказаний автомобіль. Крім того, з наданих суду довідки-рахунку ААЕ №580198 від 13.11.2015 року та інформації сервісного центру МВС в Запорізькій області, а також з розписки від 16.11.2015 року та пояснень [PERSON] і свідка [PERSON] у судовому засіданні вбачається, що в листопаді 2015 року між братами був укладений саме договір купівлі-продажу автомобіля BMW 735І номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER], тобто [PERSON] передав [PERSON] вказаний автомобіль, а [PERSON], як вони пояснили суду, передав йому гроші в сумі 6700 доларів США. Суду не надано доказів того, що вказаний автомобіль був просто переданий у рахунок боргу за договором позики від 25.05.2009 року, та того, чи проводився між братами розрахунок грошима, і в якій саме сумі. Таким чином, суду не надано доказів того, що 25.05.2009 року за договором позики між [PERSON]Є та [PERSON] у подружжя [PERSON] виникло спільне боргове зобов»язання щодо повернення позичених коштів. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України №6-486цс16 від 27.04.2016 року щодо виникнення у подружжя обов»яку по борговим зобов»язанням одного з подружжя, на яку посилається у своїй зустрічній позовній заяві [PERSON], де зазначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї; у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники - до даної справи застосована бути не може, оскільки вказана справа стосувалась кредитних зобов»язань, які один з подружжя мав перед банком, де отримував кредитні кошти на придбання цінного майна автомобіля, а в таких випадках банк отримує письмову згоду другого з подружжя, що свідчить про обізнаність про наявність кредитних зобов»язань. По даній справі, як було зазначено вище, суду не надано доказів того, що [PERSON] була обізнана про те, що її чоловік на придбання автомобіля брав гроші у борг, та надавала про це згоду. Щодо позовних вимог зустрічного позову про розподіл іншого майна, то суд виходить із такого. Норми ст.57-59 ЦПК України встановлюють, що належними та допустимими доказами є будь-які фактичні дані, які мстять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку в обґрунтування придбання під час шлюбу з [PERSON] такого майна, як: телевізор «Панасонік» вартістю 1300 грн., телевізор «Самсунг» маленький вартістю 1300 грн., пральна машина «Індезіт» вартістю 1600 грн., мікрохвильова піч «Панасонік» вартістю 1700 грн., холодильник двокамерний «Електролюкс» вартістю 4600 грн., комп»ютер вартістю 2500 грн., аудіосистема DVD/CD програвач, колонки/ вартістю 2000 грн., стіл комп»ютерний СТК 90 вартістю 600 грн., тумба під телевізор вартістю 800 грн., нагрівач води «Арістон» вартістю 2500 грн., пилосос вартістю 3000 грн., диван «Мрія» вартістю 4725 грн., комод вартістю 890 грн., [PERSON]Є надав суду такі докази, як бланки-замовлення, товарні чеки та пояснення свідка [PERSON]. Проте, бланки-замовлення салону-магазину «Берегиня» від 15.10.2012 року на придбання дивану «Мрія» вартістю 4725 грн. із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7» та номеру телефону; від 28.05.2010 року на придбання столу СТК 90 вартістю 600 грн. із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7 [PERSON]»; від 22.11.2011 року на придбання комоду К 90 МДФ вартістю 890 грн., із зазначенням адреси «[ADDRESS], п.2 ет.7 [PERSON]», не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази придбання у період шлюбу сторін по справі переліченого в них майна, оскільки вони не є фінансово-бухгалтерськими документами, які підтверджують оплату зазначених грошових коштів, не містять зазначення конкретної особи, яка придбала майно, а такі бланки є лише свідченнями про можливі наміри придбати таке майно та доставити його на певну адресу. Товарні чеки б/н від 05.10.2006 року магазину «Меридіан» на оплату холодильника Електролюкс СN3850W вартістю 4600 грн. та магазину «Експерт» від 10.09.2014 року на оплату водонагрівача Арістон вартістю 2500 грн., де адреса магазину зазначена м.Запоріжжя, пр.Соборний,226, суд також не приймає у якості доказів придбання кимось з подружжя [PERSON] в якості спільного майна подружжя, оскільки ці чеки не містять зазначення конкретної особи, яка здійснила оплату зазначеного у чеках майна, крім того, чек магазину «Експерт» від 10.09.2014 року на оплату водонагрівача Арістон вартістю 2500 грн., в якому адреса магазину зазначена на пр.Соборному, тоді як таке перейменування проспекту здійснено лише в 2016 році, не містить на собі зазначення про те, що це копія чи дублікат, як про те казав у судовому засіданні представник [PERSON]. Крім цього, суду не надано належних та допустимих доказів того, що перелічене майно не тільки придбано у період шлюбу, але і взагалі існує та знаходиться у квартирі [ADDRESS] /Будьоного/ в м.Запоріжжі, де сторони по справі спільно проживали під час шлюбу. Суд в цій частині критично ставиться до пояснень у судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що [PERSON] купував та завозив у вказану квартиру новий диван, комод, компютерний стіл та водонагрівач, оскільки ці його пояснення об»єктивно не узгоджуються з іншими доказами по справі, а точніше з відсутністю доказів того, що вказане майно взагалі придбавалось сторонами під час шлюбу, і, крім того, [PERSON] є рідним братом [PERSON], а тому особою, певним чином зацікавленою у вирішенні справи на користь брата. Усі інші свідки, допитані у судовому засіданні, пояснили, що усе майно, яке знаходилось та знаходиться на даний час у квартирі [ADDRESS] /Будьоного/ в м.Запоріжжі, було придбане до шлюбу [PERSON] та [PERSON] бабусею та дідусем [PERSON]. Вказані пояснення свідків жодним чином не спростовані. Виходячи з наведеного позовні вимоги [PERSON] про виділення йому частини майна на суму 161000 грн., та виділення йому боргового зобов»язання з повернення позики за розписками від 25.05.2009 року та від 16.11.2015 року в сумі 7898,97 грн., задоволені бути не можуть. Позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки сторони не заперечують того, що їх сім»я фактично розпалась, шлюбні відносини припинені з жовтня 2015 року та остаточно, збереження сім»ї стало не можливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові втрати, а якщо позов задоволено частково то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь [PERSON] з відповідача мають бути стягнуті розмір судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення половини вартості спільного майна в сумі 763 грн., та судовий збір, сплачений за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 541,20 грн., а всього 1304,20 грн..

Outcome: partial