Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач АТ «Сбербанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким стягнути на користь АТ «Сбербанк» з [PERSON] заборгованість за договором №262520020821232/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування від 05.09.2013 р. у загальній сумі 132482 грн. 41 коп. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що що 05.09.2013 року між АТ «Сбербанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26252002082132/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування. В зв`язку з невиконанням за вказаним кредитним договором 14.09.2015 р. банк звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 81894,53 грн., що виникла за кредитним договором № 26252002082132/980 від 05.09.2013 року. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25.12.2015 р. заявлені позовні вимоги задоволено. 19.05.2016 р. Святошинським РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження. 22.12.2017 р. позичальнику направлено вимогу щодо повернення простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань відповідно до вказаного кредитного договору відопвідачу нараховано проценти та штрафні санкції після 21 липня 2015 р. що були заявлені та стягнуті рішенням суду. Таким чином, станом на 14.06.2018 р. за кредитним договором №262520020821232/980 за процентами нарахованими за період з 21.07.2015 р. по 14.06.2018 р. становить - 76194,63 грн., по пені за прострочення виконання зобов`язання за кредитом за період з 21.07.2015 р. по 14.06.2018 р. становить 30478,77 грн., по пені за прострочення виконання зобов`язань по сплаті процентів за період з 21.07.2015 р. по 14.06.2018 р. становить 25809,01 грн. Посилаючись на ст.ст. 525, 526, 530, 536, 1050, 1056-1 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 13.07.2018 р. відкрито провадження по справі. 08.08.2018 р. відопвідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. 01.10.2018 р. представником позивача АТ «Сбербанк» до суду подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. 05.02.2019 р. відповідачем подано відзив на заявлені позовні вимоги. 05.02.2019 р. відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення збитків, яку 06.06.2019 р. прийнято до спільного розгляду з основним позовом. В зустрічному позові [PERSON] просила суд постановити рішення, яким стягнути з ЗАТ « Дочірній Банк Сбербанку» суму збитків в розмірі 132482,41 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог зустрічного позову [PERSON] вказувала на те, що вона є споживачем банківських послуг відповідача та неавоміними діями відповідача щодо вимагання від позивача за зустрічним позовом не існуючої забоговності за нікчемною частиною договору в частині овердрафту їй завдано шкоду яку вона оцінює в 132482,41 грн. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 06.06.2019 р. закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом заявлені вимоги основного позову підтримав та просив їх задовольнити вказуючис на обставини викладені в основному позові, щодо вимог зустрічного позову заперечував, вказуючи на його необгрунтованість, в подальшому представник в судові засідання не з`явився, суду надано заяву з проханням розгляду справу в відсутності представника. Відповідач в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог основного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала, в подальшому в судові засідання не з`явилась, направивши до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справив його відсутності. Представник відповідача адвокат Ковбаса В.М. проти заявлених позовних вимог основного позову заперечував, зустрічний позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення учасиників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, вважає, встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 26252002082132/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідно до п.1 договору, банк відкриває позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України та надає в користування позичальнику картку, ПІН - конверт, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями з використанням картки на умовах і в порядку, передбаченому цим договором. Пунктом 4 договору передбачено, що протягом дії ліміту кредитної лінії позичальник зобов`язаний сплачувати банку щомісячно, починаючи з розрахункової дати до 15-го числа наступного календарного місяця включно: мінімальний платіж, який складається із суми - 5% від розміру загальної суми боргу, пеню на суму несанкціонованого овердрафту. Пунктом 8 договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за стандартною ставкою у розмірі 32% річних і підвищеною процентною ставкою у розмірі 54% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.07.2015 року існує у розмірі 81894,53 грн., яка складається із: 59897,64 грн. - заборгованість за кредитом; 16938,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,23 грн. - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 877,63 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (а.с. 13 - розрахунок заборгованості). Відповідно до рішення Святошинськоо районного суду м.Києва від 25.12.2015 р. позов ПАТ «Сбербанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 26252002082132/980 від 05.09.2013 року у розмірі 81894,53 грн., з яких: 59897,64 грн. - заборгованість за кредитом; 16938,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,23 грн. - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 877,63 грн. - пеня за прострочення сплати процентів та судові витрати у справі у вигляді судового збору: 1228,42 грн. Вказае рішення суду набуло законної сили та на його виконання видано виконавчий лист за яким відкрито іиконавче провадження. Як вбачається з позовної заяви, АТ «СБЕРБАНК» сума кредитної заборгованості розрахована на підставі Договору № 26252002082132/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 05.09.2013 р. Також, з позовної заяви АТ «СБЕРБАНК» вбачається, що розрахунок кредитної заборгованості здійснено за період часу з 21.07.2015 р. по 14.06.2018 рік. Як встановлено в судовму засіданні [PERSON] здійснила виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 р. ухваленого у справі № 759/14926/15-ц лише 14 червня 2018 р. У зв`язку з чим, АТ «СБЕРБАНК» здійснив донарахування на суму боргу, встановленого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 р., звернувшись із вказаним позовом до суду. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, або виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим позивач з такими вимогами до суду не звертався. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, після стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема тіла кредиту, за рішенням суду позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків та пені за кредитним договором. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення та врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Отже на підставі викладеного слід дійти висновку, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог зустрічного позову слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом просила суд постановити рішення, яким стягнути з ЗАТ « Дочірній Банк Сбербанку» суму збитків в розмірі 132482,41 грн Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. З урахуванням встановлених у даній справі обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідач жодним чином не порушував прав позивача. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог як основного так і зустрічного позову на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази щодо заявлених вимог, суд вважає, що як основний так і зустрічний позов не підлягають задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed