Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання часток у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 05.05.1976 р. Відділом РАЦСу Дзержинського району м. Кривого Рогу. Цей шлюб було розірвано 28.05.2001 р., про що складено відповідний актовий запис №175 Дзержинським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області. Перебуваючи у шлюбі, за договором купівлі-продажу, укладеним 20.11.1992 р. між Позивачем та виконкомом Дзержинської райради м. Кривого Рогу (посвідчений Рукавіциною Н.В. держнотаріусом 3-ї Криворізької держнотконтори, зареєстрований в реєстрі за №1-5862), була придбана двокімнатна квартира загальною площею 52,9 кв.м., в тому числі житловою 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку. Право власності на Квартиру було зареєстровано на ім'я Позивача. На теперішній час домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо володіння і користування Квартирою не має. В Квартирі, хоча і зареєстровано місце проживання п'яти осіб, але проживає в ній Відповідачка разом з її цивільним чоловіком - [PERSON]. Через неприязні стосунки з Відповідачкою [PERSON] був вимушений виїхати з Квартири, доступу до Квартири в нього не має і Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні Квартирою - не впускає до квартири. Спілкуватися [PERSON] з Позивачем відмовляється, і як наслідок - Позивач, як співвласник Квартири, позбавлений права користування нею. Тобто, [PERSON] у повному обсязі користується майном, яке є спільною сумісною власністю, [PERSON] такого права позбавлений і така ситуація є порушенням його прав співвласника майна. З метою можливості користуватися та розпоряджатися належною [PERSON] часткою у квартирі, вважають за можливе виділити рівні частки у спільній сумісній власності подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] по ? частці Квартири. Згідно Висновку про вартість майна від 04.07.2016р., вартість Квартири становить 127754,00 гривні, тобто вартість частки кожного із співвласників становить 63877,00 гривень. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., яка розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., яка розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., яка розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглядати справу у її відсутність та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON], кожна окремо, в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, остання надавала заяву про відкладення розгляду справи, проте документів поважності причин неявки в судове засідання суду не надала, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Так, провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 11.07.2016 року, та справу було призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Суд, взявши до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 05.05.1976 р. по 28.05.2001 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). В період перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], позивачем [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, укладеним 20.11.1992 р. між ним та виконкомом Дзержинської райради м. Кривого Рогу, посвідчений державним нотаріусом 3-ї Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н .В., зареєстрований в реєстрі за №1-5862), була придбана двокімнатна квартира загальною площею 52,9 кв.м., в тому числі житловою 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано на ім'я позивача. Згідно позиції позивача, вказане майно придбане за спільні з відповідачем кошти сімейного бюджету. Відповідач даних обставин не спростовував. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. З огляду на вищевказане, спільне майно підлягає поділу між сторонами з визнанням за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним із них на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,9 кв.м.. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З урахуванням вказаних положень процесуального закону, суд вважає, що на відповідача має бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат. З урахуванням такого принципу суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 638,77 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved