Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом померлого [INFO] [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на її майно, а саме: на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно із заповітом спадкодавця [PERSON] від 21.02.2018 року все майно спадкодавцем заповідано позивачу [PERSON] . Спадщина після смерті була прийнята позивачем, та останнім подано державному нотаріусу Десятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, також із заявою до нотаріуса звернулась співвласник квартири відповідач [PERSON] . Однак постановою від 18.11.2020 року державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не надано оригіналів документів, які б підтверджували реєстрацію права власності [PERSON] на частину спадкової квартиру, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом. 04.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні. (а.с. 27-29) 21.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 232/2018 (а.с. 36-85), оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією від 15.08.1994 року, [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . (а.с. 9) 21.01.2018 року [PERSON] складено Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. про те, що заповідачем заповідано все його майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10, 11) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09.03.2018 року, актовий запис № 466. (а.с. 6) На підставі Договору-замовлення на надання ритуальних послуг від 08.03.2018 року, [PERSON] здійснено замовлення ритуальних послуг відносно померлого [PERSON] (а.с. 12-16) 13.03.2018 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернулась сестра спадкодавця [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті брата. (а.с. 37) 27.03.2018 року [PERSON] звернувся до нотаріальної установи із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 50) Згідно п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 26.12.2009 року № 396, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат. Листом від 20.10.2020 року № 103/8369/43/2 на запит нотаріуса Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією повідомлено, що оскільки [PERSON] , який був власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , помер, то Орган приватизації житла не має правових підстав для оформлення та видачі дублікату Свідоцтва про право власності на зазначену квартиру. (а.с. 23, 61) 15.07.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/11260/18, яка набрала законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, Державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидова Тетяна Миколаївна про визнання заповіту недійсним -залишено без розгляду.(а.с. 81-83) Постановою від 18.11.2020 року нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] оскільки спадкоємцем [PERSON] не подано оригіналів документів, які б підтверджували реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену квартиру. (а.с. 21, 85) Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу Україниспадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України(статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. (ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України) Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 Цивільного кодексу України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 Цивільного кодексу України«Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 Цивільного кодексу України«Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 08.04.2015 року у Справі № 6-33цс15) Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що предметом спору є визнання за позивачем [PERSON] як спадкоємцем за заповітом права власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , оскільки позивачу приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved