Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач в особі ЗАТ «Планета-Буд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму житла, виселення з квартири та зобов»язання зняти особу з реєстрації місця проживання. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ «Планета-Буд» та [PERSON] укладено договір № 0115/3 оренди частини квартири від 15 січня 2008 року, за умовами якого ЗАТ «Планета-Буд» передало [PERSON] у строкове платне користування 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] в якій остання проживає, проте з дня здачі житла в оренду плату, визначену у договору в розмірі 1 220 грн. 03 коп. щомісячно, не сплачує, загальна сума заборгованості якої станом на жовтень 2016 року становить 129 323 грн. 18 коп., окрім того ЗАТ «Планета-Буд» на суму боргу нарахована неустойка за час прострочення розрахунку в сумі 21 960 грн. 54 коп. Враховуючи дійсну неприривну щомісячну заборгованість відповідачки перед орендарем житла (ч.1 ст. 782 ЦК України), розірвання договору оренди, яке відбулось 08 лютого 2016 року згідно ч.2 ст. 782 ЦК України на підставі листа - вимоги від 08 лютого 2016 року за № 02-12/84, просить стягнути з [PERSON] 129 323 грн. 18 коп. - заборгованості по орендній платі за користування житлом та 21 960 грн. 54 коп. - неустойки, виселити її з квартири [ADDRESS] й зобов»язати Дарницький районний відділ управління Державної міграційної служби у м. Києві зняти [PERSON] з місця реєстрації - квартири [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача Митник А.О., діюча на підставі довіреності від 20 лютого 2017 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті суду. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Так, між ЗАТ «Планета-Буд» та [PERSON] укладено договір № 0115/3 оренди частини квартири від 15 січня 2008 року, за умовами якого ЗАТ «Планета-Буд» передало [PERSON] у строкове платне користування 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] на строк з 15 січня 2008 року по 15 грудня 2011 року (а.с. 15-16). За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Позивач, відповідно до договору, засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідачка зареєструвалась в спірній квартирі (а.с.85), відповідно, прийняла предмет оренди для користування (проживання). Оскільки по закінченню строку оренди жодна із сторін не повідомила про припинення договору, останній вважався укладеним (пролонгованим) на тих самих умовах і на той самий строк зігдно ч.1 ст. 822 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Проте з дня здачі житла в оренду плату, визначену у договору в розмірі 1 220 грн. 03 коп. щомісячно [PERSON] не сплачує, загальна сума заборгованості якої за період з січня 2008 року по лютий 2016 року за 97 місяців становить 118 342 грн. 91 коп. ЗАТ «Планета-Буд» у відповідності до п.4.3 договору оренди повідомив [PERSON] листом - вимогою від 08 лютого 2016 року про невиконання умов договору й існуючу заборгованість перед орендарем за орендну плату у розмірі 118 342 грн. 91 коп. за період з січня 2008 року по лютий 2016 року за 97 місяців (а.с.17-18), відправивши повідомлення рекомендованою поштою з повідомленням про вручення 06 лютого 2016 року. Відповідно до п.4.3 договору оренди, кожна із сторін має право відмовитися від договору, попередивши другу за один місяць до настання таких обставин. Відповідно з 06 лютого 2016 року договір оренди на підставі ч.2 ст. 782 ЦК України вважається розірваним. Наймодавець, згідно ч.ч.1, 2 ст. 782 ЦК України, має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановленого договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст. 651 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, передбачені договором, тобто не сплачує орендну плату за користування житлом (а.с. 17-18). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Враховуючи дійсну непреривну щомісячну заборгованість відповідачки перед орендарем житла (ч.1 ст. 782 ЦК України), розірвання договору оренди відбулось 08 лютого 2016 року згідно ч.2 ст. 782 ЦК України на підставі листа - вимоги від 08 лютого 2016 року за № 02-12/84 (а.с. 17-18), відповідно за цей період часу заборгованість по орендній платі підлягає стягненню в сумі 118 342 грн. 91 коп. Окрім того ЗАТ «Планета-Буд» на суму боргу нарахована неустойка за час прострочення розрахунку в сумі 21 960 грн. 54 коп., яка підлягає задоволеню на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Крім того, при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Главами 25, 26 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму жилого приміщення. Якщо особа проживає у жилому приміщенні на підставі цивільно-правового договору, строк якого закінчився, то власник такого приміщення має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень цивільного законодавства (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-2010цс16). У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК України). У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст. 826 ЦК України). Суд, надавши правову оцінку позовній вимозі в частині зобов»язання Дарницький районний відділ управління Державної міграційної служби у м. Києві зняти [PERSON] з реєстраційного обліку, вважає її такою, що не ґрунтуються на вимогах закону, відтак є безпідставною. Так, позивачем не обґрунтовано пред»явлено позов до зазначеної особи, не визнавчивши її особою відповідача, яка згідно загальних вимог ЦПК України не є суб»єктом спірних правовідносин, якщо не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, при цьому не є юридичною особою. Крім того дана вимога не обґрунтована відповідними обставинами - рішенням суду, яке є підставою для зазначеної особи вчинити певні дії - зняти відповідача з реєстраційного обліку, й як встановлено в ході розгляду справи, будь-якого спору з даних правовідносин між позивачем й Дарницьким районним відділом управління Державної міграційної служби у м. Києві не існує. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про виселення, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 112 грн. 83 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підстатві вищевикладеного, ст.ст. 6, 627, 629, 525, 625, 759, 760, 761, 762, 782, 783, 785, 810, 811, 812, 822, 825, 826 ЦК України,

Outcome: partial