Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.10.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 21.10.2018 року виникла заборгованість - 60363,38 грн., яка складається з наступного: 17736,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13291,26 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 25984,61 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2850,64 грн. - штраф (процентна складова). На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 60363,38 грн. за кредитним договором №б/н від 19.10.2011 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд стягнути з відповідача всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором №б/н від 19.10.2011 року та судовий збір, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення. Також, представник позивача спрямував до суду письмову відповідь на відзив [PERSON], згідно якого вказують, що ними було правомірно нараховано розмір заборгованості відповідача, в тому числі по пені та штрафу, а тому підстав для відмови у позові немає. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак спрямувала до суду письмовий відзив на позов, згідно якого не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вказує, що згідно умов та правил надання банківських послуг відсоткову ставку за договором точно встановити неможливо, а тому незрозуміло звідки позивач отримав вказану суму заборгованості за відсотками. Звертає увагу суду на те, що картка, яка була їй видана, припинила свою дію 01.2018 року, а тому у зв'язку з наявністю заборгованості позичальника повинна була припинити свою дію 01.03.2018 року. Також просить суд звернути увагу на ту обставину, що ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що сума неустойки не повинна перевищувати половини суми одержаної позичальником, а також не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, а тому підлягає стягненню у розмірі 5299,58 грн., а також просить застосувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України. На підставі наведеного, просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до неї. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 19.10.2011 року отримала кредит у розмірі 21000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.10), довідкою про умови кредитування (а.с.11). Відповідно до п.3 ст.3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява та витяг з тарифів обслуговування, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору, узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до заяви (а.с.10) та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.11), позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Розмір погашення заборгованості сторонами узгоджений у вигляді 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. щомісячно. Відсоткова ставка встановлена на рівні 3,0% на місяць. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.10), випискою по рахунку позичальника (а.с.41-59). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.8-9) станом на 21.10.2018 року виникла заборгованість - 60363,38 грн., яка складається з наступного: 17736,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13291,26 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 25984,61 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2850,64 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на наявну в матеріалах справи виписку по рахунку позичальника (а.с.41-59) суд вважає доведеним існування у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом у сумі 17736,87 грн. Разом з тим, при вирішенні даної справи по суті, суд враховує те, що в анкеті-заяві від 19.10.2011 року, на яку посилається позивач, відсутні будь-які дані про погодження сторонами умов сплати відповідачкою відсотків та штрафів, наведених у позові. Позивачем також подані «Умови та правила надання банківських послуг», які нібито є частиною укладеного кредитного договору, але ці «Умови» відповідачкою не підписані, а у відповідній заяві відсутні дані, які б дозволяли достовірно ідентифікувати ці «Умови» як додаток до договору, укладеного з відповідачкою. Крім того, зі змісту «Умов» вбачається, що вони містять положення щодо стягнення відсотків та штрафів за різними кредитними програмами, а за якою самою програмою був укладений договір з відповідачкою, є незрозумілим. Окрім того, надані позивачем копії Умов та правил надання банківських послуг не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, вони нею не підписані (а.с.12-26). Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), … не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника…..». Окрім того, зі змісту вказаної постанови Верховного суду України вбачається, що «Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.». При цьому, суд враховує і те, що позивач стверджуючи у наданій відповіді на відзив, що відсоткова ставка за договором увесь час залишалась незмінною та становила 3,5% на місяць, до позову прилучив витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.11), згідно якого процентна ставка за договором сторонами узгоджена на рівні 3,0%, 2,5% та 1,7%. Разом з тим, враховуючи позицію відповідача по справі, яка не зверталась до суду з клопотанням про призначення по даній справі судової економічної експертизи з метою визначення остаточного розміру її заборгованості по відсотках за кредитом, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості за відсотками у розмірі 13291,26 грн. (виходячи з зазначених 3,5% на місяць). Стосовно ж заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 25984,61 грн., то суд виходить з того, що «Умови та правила надання банківських послуг», якими керується позивач, пред'являючи до стягнення суму пені у вказаному об'ємі, відповідачем не підписані, а сам позивач, в свою чергу, не виконав вимоги п.2.1.4.26 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість за кредитом утворилась 01.07.2017 року, а тому суд приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що з 01.03.2018 року позивач повинен був зупинити дію картки та заблокувати її рахунок, чого в даному випадку позивачем зроблено не було. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, а також вимоги ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та враховуючи облікову ставку НБУ в період з 01.02.2018 року по 21.10.2018 року у вигляді 17,08 %, суд вважає, що пеня на остаточну суму боргу по кредиту та відсотках у вигляді 31028,13 грн. за заявлений позивачем період повинна становити 5299,58 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафів, відповідно до Умов надання банківських послуг п. 2.1.1.7.6, у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2850,64 грн. (процентна складова), то такі вимоги суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Тому, з метою недопущення застосування накладення на позичальника подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу, нарахованого у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 2850,64 грн. (процентна складова) слід відмовити. На підставі викладеного позовні вимоги позивача - АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення частково. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 36327,71 грн. (17736,87 грн. + 13291,26 грн. + 5299,58 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог позивача у розмірі 1060,37 грн.

Outcome: partial