Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору з елементами договору про зміну правового режиму майна та договору дарування від 13.10.2016 року та договору дарування від 13.10.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Дмитренко М.Р., зареєстровані в реєстрі за №№ 1885,1886 (відповідно). За вищевказаною адресою у житловому будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки - відповідач [PERSON], який з жовтня 2015 року за вказаною адресою фактично не проживає, вказаним будинком не користується, витрати по утриманню будинку та комунальні послуги не сплачує. Особисті речі та будь-яке інше майно відповідача у будинку відсутні. Відповідач у добровільному порядку ухиляється від зняття з реєстрації свого місця проживання, чим порушує права позивача, як власника будинку, у зв'язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 31). Відповідач та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилися, згідно заяв, які надійшли на адресу суду, позивач позовні вимоги визнав, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 21, 30). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору з елементами договору про зміну правового режиму майна та договору дарування від 13.10.2016 року та договору дарування від 13.10.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Дмитренко М.Р., зареєстровані в реєстрі за №№ 1885,1886 (відповідно) позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.12, 13). Наведене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 14-15) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 16). Відповідно до інформації відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 1530 від 29 березня 2018 року, яка надійшла до суду 30 березня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). З копії довідки вуличного комітету №31 від 05 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з жовтня 2015 року (а.с. 19). З копії рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, вбачається, що сторони не проживають разом з жовтня 2015 року, спільне господарство не ведуть (а.с.11). Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з жовтня 2015 року у будинку [ADDRESS] не мешкає, вказаним будинком не користується, витрати по його утриманню не несе та комунальні послуги не сплачує, згідно заяви від 23 березня 2018 р. не проти виселення, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, враховуючи, що відповідач не проживає у будинку з жовтня 2015 року і по теперішній час, суд вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved