Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних у розмірі 21 313,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 150 966,02 грн. та проценти за користування позикою у розмірі 119 419,80 грн. за період прострочення виконання зобов`язання за договором позики з 21.07.2015 року по 31.03.2020 року. 13 квітня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 13 квітня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року у справі № 755/1980/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.07.2014 року укладеного у формі боргової розписки в розмірі 96 460 (дев`яносто шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп. (а.с. 6-7) Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року у справі № 755/1980/15-ц встановлено, що 30.07.2014 року [PERSON] написав розписку за змістом якої, [PERSON] позичив (взяв в борг) у [PERSON] грошові кошти на суму 96 460,00 грн. та зобов`язався повернути 96 460,00 грн. для [PERSON] у строк до 30.08.2014 року. У змісті розписки відповідач зазначив, що розписка написана ним власноручно, без будь-якого тиску, примусу, зміст розписки відповідає всім вимогам, передбаченим законодавством України для договорів позики. Відповідальність за неповернення вищевказаної суми у встановлений строк відповідачу відома Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року у справі № 755/14109/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 31.08.2014 року по 20.07.2015 року три відсотки річних від простроченої суми боргу та інфляційні нарахування на суму боргу у загальній сумі 54 657 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 14 коп. (а.с. 8-10) За даними Листа Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 21.02.2020 року № 24612, на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № 57001802 про стягнення боргу в загальній сумі 151 117,14 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] 29.07.2015 року та 04.07.2016 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень. Жодних коштів в рахунок погашення заборгованості по вказаному виконавчому провадженню станом на 21.02.2020 року Відділом стягнуто не було, заборгованість не погашено. (а.с. 11) Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики від 30.07.2014 року, грошові кошти, присуджені за рішеннями суду, на загальну суму 151 117,00 грн. позивачу не повернув, тому суд визнає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь за період прострочення з 21.07.2015 року по 31.03.2020 року (включно), тобто за 1716 днів, суму 3% річних від суми боргу (96 460,00 грн.) у розмірі - 13 605,00 грн. (а.с. 21), інфляційні втрати відповідно до помісячної облікової ставки НБУ (а.с. 24) у розмірі - 48 174,54 грн. та проценти за користування позикою відповідно до помісячної облікової ставки НБУ, однак в межах суми заявлених позовних вимог, тобто у розмірі 119 419,80 грн. (а.с. 21-24) Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягають до часткового задоволення та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 181 199,34 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору (а.с. 2), суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1 811,99 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial