Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , 05.02.2021 року, звернулась до суду з позовною заявою та просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви і довічно. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 04.07.2003 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис №246. З вересня 2020 року позивач та відповідач припинили між собою відносини та стали проживати окремо. На теперішній час позивач є непрацездатною особою пенсіонером з ІІІ групою інвалідності та перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області отримуючи пенсію по інвалідності у розмірі 1712 грн. Пенсія є її єдиним джерелом доходу. Крім того, позивач потребує постійного лікування та купівлі ліків. Розмір пенсії позивача на забезпечення предметами першої необхідності, їжею та ліками не вистачає, частину своїх доходів позивач віддає на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] матеріально забезпечений, отримує заробітну плату та пенсію, матеріальної допомоги їй не надає, тому вона змушена позичати гроші, потребує матеріальної допомоги та вважає, що відповідач повинен утримувати позивача шляхом сплати аліментів в зв`язку з чим і звертається до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 16.03.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 39). 23.04.2021 року, через канцелярію суду, відповідач [PERSON] , подав відзив на позовну заяву в якому просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Відзив на позовну заяву обґрунтовано тим, що з вересня 2020 року не проживає з позивачем, а на теперішній час проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , яка є непрацездатною, потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, а також, що він сам є пенсіонером, з 2004 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з діагнозом «нижня спастична параплегія прогресуючої течії (хвороба Штрюмпеля), хвороба потребує постійних матеріальних витрат. Відповідач має власне житло, проживає з повнолітнім сином [PERSON] , який зобов`язаний утримувати свою непрацездатну матір та надавати їй матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Новак А.М., які були присутні в судовому засіданні, кожен окремо пред`явлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. [PERSON] зазначила, що є непрацездатною особою пенсіонером з ІІІ групою інвалідності, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1712 грн., яка є її єдиним джерелом доходу. Також її матеріально підтримує її син.Наголошувала на тому, що потребує постійного лікування та купівлі ліків. Відповідач [PERSON] , який був присутній в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] з підстав викладених у відзиві та зазначив, що позивач проживає з повнолітнім сином, який зобов`язаний утримувати свою матір. [PERSON] наголошує на тому, що на теперішній час проживає зі своєю непрацездатною матір`ю, яка також потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, його представника, відповідача, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04 липня 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено актовий запис №246, що підтверджується копіює свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №597623 від 13.10.2020 року [PERSON] повторним оглядом встановлено третю групу інвалідності з 01.11.2020 року про причині загальне захворювання на строк до 01.11.2021 року з черговим переоглядом 10.09.2021 року. Протипоказана важка фізична праця з токсичними речовинами. Рекомендовано лікування у невропатолога (а.с. 7). У відповідності до довідки Відділу обслуговування громадян №14 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON] знаходиться на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області отримуючи пенсію по інвалідності у розмірі 1712 грн. з грудня 2019 року (а.с. 5). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивач є такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України 2021 рік» (з 1 січня 2021 року 1769 грн., з 1 липня 2021 року 1854 грн.). Відповідно до Довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА-КОМ» №3 від 30.11.2020 року, яка видана [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , в тому, що її сім`я складається з 2 чоловік, а саме: [PERSON] , яка є наймачем та [PERSON] , який є сином [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №2771 від 29.05.2019 року позивачу встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція. Клінічна стадія ІV. Енцефалопатія сочетаного ґенезу (судинна, дисметаболічна, специфічна). Хронічний гепатит С, помірно виражена цитолітична активність процесу. Рекомендовано лікування, а саме: диспансерний облік лікаря-інфекціоніста, ультразвукове дослідження, лікування медикаментами (а.с. 8). Звернення до лікарів та лікування позивача також підтверджується медичними виписками, довідками лікарів та копіями чеків, які свідчать про матеріальні витрати на лікування (а.с. 10-17). Крім того, на підтвердження витрат, які понесені позивачем по сплаті комунальних послуг, [PERSON] надала суду інформаційні довідки про суми, нараховані до сплати комінальними та іншими службами міста з 01.08.2020 року по 01.01.2021 року (а.с. 18-23). Як слідує з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером з призначеною пенсією за вислугу років (а.с. 50). Відповідно до довідки Відділу обслуговування громадян №14 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON] отримує пенсію за вислугу років в розмірі 5313,63 грн., що також підтверджується Протоколами за пенсійною справою 0413018578 (а.с. 71, 84-86). Як слідує з Довідки №08-02/1 від 02.08.2021 року виданої [PERSON] у тому, що він працює в ТОВ «БЛОКПОСТ 1КР» з 14.03.2018 року. На даний момент займає посаду Старшого охоронника. Дохід за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року склав 49827,01 грн. (а.с. 87). Положеннями ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Одним із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожитковий мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Як зазначено у ст. 76 ЦПК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини пі час шлюбу. Стаття 77 СК України містить в собі способи надання утримання одному з подружжя. Так, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів подовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. В розумінні положень ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп.2.3 п.2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п.2 мотивувальної чистини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування позивача перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. В результаті цього, право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституцією України, буде порушене, і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права). Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 (провадження № 61-15018св20), які враховуються судом при постановленні цього рішення. У частині 4 статті 75 СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум. Тому колегія суддів Верховного Суду при винесенні вищевказаної постанови вважала, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд їх не застосував. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми. Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір, відповідачем суду надано не було. Наданими доказами підтверджується, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на утримання (аліменти) у відповідності до положень статей 75, 76 СК України, яке відповідачем їй не надається, що є підставою для стягнення аліментів за рішенням суду. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22.01.2021 року №12/21, акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №12/21 від 22.01.2021 року, квитанцію № 01 від 22.01.2021 року на суму 3\~000,00 грн. (а.с. 26-28). Згідно квитанції №01 від 22.01.2021 року, яка міститься в матеріалах справи, позивач, на виконання вищевказаний документів, сплатив адвокату Новак А.М. кошти за надання правової допомоги у цивільній справі, в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 28). Аналізуючи матеріали справи, розмір доходу відповідача та потреби відповідача, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, тобто підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 05 лютого 2021 року, до зміни обставин, які стали підставою для стягнення аліментів. З огляду на вищевикладене, а також те, що позовні вимоги позивача задоволені на 75 %, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2250,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивача відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial