Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач в лютому 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів , посилаючись на те, що 07 березня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит на загальну суму 10 000,00 гривень на строк зазначений в кредитному договорі до 07.03.2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 96 % річних від суми кредиту . Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним між позивачем та [PERSON] . Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 37 931,09 гривень з врахуванням інфляційних втрат. Оскільки відповідачі свої зобов`язання за договором кредиту не виконують , добровільно суму боргу не погашають, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором станом на 15.02.2018 року в сумі 37 931,09 гривень, з яких : 10 000,00 гривень- сума кредиту, 9 081,70 гривень- проценти за користування кредитом за період з 07.03.2017 року по 15.02.2018 року , проценти згідно п. 6.3 договору кредиту у розмірі 17963,80 гривень, інфляційні втрати в розмірі 885,59 гривень . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року у цій справі скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 19 серпня 2020 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій з підстав викладених у первісному позові просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки «Хортиця» заборгованість в сумі 90 876 гривень 42 копійок , з яких : 10 000 гривень 00 копійок - сума кредиту, 4 939 гривень 23 копійки - проценти за користування кредитом за період з 07.03.2017 року по 12.10.2017 року , проценти згідно п. 6.3 договору кредиту за період з 29.04.2017 року по 27.08.2020 року у розмірі 73 872 гривень 51 копійка , інфляційні втрати за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 2 064 гривень 68 копійок У вступному слові представник позивача уточнену позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в задоволенні позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що припис п.6.3 договору кредиту щодо сплати 275 % річних є незрозумілим, у вказаному пункті договору не визначено механізм нарахування вказаних платежів, а отже, він не може бути застосований до відповідачів . Крім того, представник відповідача вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 07 березня 2017 року, а також просив суд зменшити розмір збитків та неустойки та разрахувати штрафні проценти у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи між КС «Хортиця» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 05-17 від 07 березня 2017 року ( а.с.12-13). Відповідно до договору кредиту укладеного між сторонами, кредитна спілка надала [PERSON] кредитні кошти на суму 10 000 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 96 % річних від суми кредиту строком до 07 березня 2019 року. Пунктом 1.5 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати , передбачених графіком розрахунків або п. 8.6 цього договору, з 30 дня прострочки розмір процентів за користування кредиту становить 120% . А пунктом 6.3 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків оплати, передбачених графіком розрахунків або 5.1.5, п.8.6 договору, позичальник згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми (а.с.12-13). Вказний договір забезпечений договором поруки, укладеним 07 березня 2017 року КС «Хортиця» та [PERSON] згідно з яким поручитель відповідає за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань передбачених договором кредиту № 05-17 від 07 березня 2017 року (а.с.15) Позивач виконав обов`язок перед відповідачем відповідно до умов договору надавши кредит в сумі 10 000 гривень, що підтверджено видатковим касовим ордером від 07 березня 2017 року (а.с.16) . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, вимоги позивача № 31/8/17 від 31.08.2017 року та № 11/917 від 11.09.2017 року про усунення порушень за договором не виконав , у визначений строк до 12.10.2017 року суму кредиту не повернув. Станом на 27.08.2020 року виникла заборгованість в сумі 90 876 гривень 42 копійок , з яких : 10 000 гривень 00 копійок - сума кредиту, 4 939 гривень 23 копійки - проценти за користування кредитом за період з 07.03.2017 року по 12.10.2017 року , проценти згідно п. 6.3 договору кредиту за період з 29.04.2017 року по 27.08.2020 року у розмірі 73 872 гривень 51 копійка , інфляційні втрати за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 2 064 гривень 68 копійок . Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника сплати суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Зокрема, у відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити. Щодо заперечень представника відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Пунктом 5.1.5 Договору встановлено, що в продовж 30 днів з моменту отримання вимоги, згідно з п. 5.4.3 цього Договору, достроково повернути всю суму кредиту та сплатити проценти за весь строк фактичного користування кредитом до моменту його повернення. Таким чином, сторони визначили у договорі окремо підстави стягнення відсотків за користування кредитом, та відсотків передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України саме як відповідальність за порушення грошового зобов`язання за несвоєчасне повернення кредитних коштів за весь час прострочення до моменту його повернення в розмірі 275 процентів річних від простроченої суми. [PERSON] договір кредиту № 88-12 від 09.11.2012 року підписав, а тому погодився на умови, визначені цим договором, в свою чергу у договорі поруки, укладеним з [PERSON] , визначено, що останній відповідає перед кредитором за повернення кредиту, сплату процентів, та сплату процентів згідно п. 6.3 договору кредиту. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 року справа № 5017/1987/2012 висловлено правову позицію, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18.02.2019 року справа № 910/21449\\17, від 05.03.2019 року справа № 5017/1987\\2012, від 05.06.2019 року справа № 907/955/16. Як вбачається з позовної заяви Позивач звернувся до Відповідачів з позовними вимогами про стягнення 275 процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, а саме, несвоєчасне повернення кредитних коштів. Правовою підставою позову Позивач зазначає ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо безпідставності нарахування процентів згідно п.6.3 договору , не вбачає правових підстав для зменшення розміру нарахування вказаних процентів , та приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 275 процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, а саме несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 29.04.2017 року по 27.08.2020 року у розмірі 73 872 гривень 51 копійка , інфляційних втрат за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 2 064 гривень 68 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, який представником відповідача [PERSON] не спростовано. Доводи щодо пропуску строку звернення до суду також є безпідставними, оскільки вимога про усунення порушень за договором була направлена [PERSON] 31.08.2017 року і йому було встановлено строк виконання зобов`язання до 01.10.2017 року, а до суду позивач звернувся 15.02.2018 року, тобто в межах строку визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved