Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач АТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Позивач вказує на те, що 30 березня 2010 року між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Миколаївобленерго», а в подальшому АТ «Миколаївобленерго» ) та [PERSON] , укладено договір про користування електричною енергією в житловому будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до договору та пунктів 38, 42 ПКЕЕН, енергопостачальник забезпечує надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором, а споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору. Згідно пунктів 20, 22 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. У порушення зазначених норм ПКЕЕН, п. 12 договору, станом на 28.08.2018 року по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість за спожиту електроенергію в період з 01.09.2017 р. по 28.08.2018 р. на загальну суму 171,09 грн., у зв`язку з чим, 28.08.2018 року будинок за адресою: [ADDRESS] , було відключено від електромережі. За адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , який, відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2017 р., є власником зазначеного домоволодіння. Представник позивач вказує, що таким чином [PERSON] був фактичним користувачем електричної енергії за вказаною вище адресою, оскільки проживав у ньому в період виникнення боргу, крім того, є його власником, а отже, зобов`язаний сплатити вищевказану заборгованість за спожиту електроенергію. В судове засідання представник позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, надала на адресу суду заяву, якою позовні вимоги товариства підтримала, просила про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання, призначене на 21.01.2020 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30.03.2010 р. між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Миколаївобленерго», а в подальшому АТ «Миколаївобленерго» ) та та [PERSON] був укладений договір про користування електричною енергією для населення за № 41370304. Згідно вищезазначеного договору ВАТ ЕК «Миколаївобленерго», як енергопостачальник, взяло на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві, за адресою: [ADDRESS] , електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором (п.1. Договору). Згідно п.12 Договору, споживач електричної енергії зобов`язався: - оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Згідно п.15 Договору, споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію. В період з 01.09.2017 р. по 28.08.2018 р. по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 171,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним особовим рахунком. У зв`язку з вищевикладеним, 28.08.2018 року будинок за адресою: [ADDRESS] , було відключено від електропостачання. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Філіпенко Д.В., [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є зареєстрованим та фактично проживає у вищевказаному будинку з 30.06.2017 року по теперішній час, що підтверджено довідками виконкому Новопетрівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області від 13.11.2018 р. та від 09.01.2018 р. Відповідно до ст.. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно ст.. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інще не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач був фактичним користувачем електричної енергії за вказаною адресою, оскільки проживав в будинку в період виникнення боргу, крім того, є власником зазначеного нерухомого майна з 14.06.2017 р. Як передбачено ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за надані послуги не представив, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо якості наданих послуг, суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи досліджені судом обставини та докази на їх підтвердження суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі, тому позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 171,09 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved