Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 30.11.2017 у розмірі 79415,40 грн. за кредитним договором від 10.02.2012, яка складається з наступного: 3889,50 грн. - заборгованість за кредитом, 69168,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3757,88 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір від 10.02.2012, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. У відзиві на позов відповідач заперечила проти позовних вимог, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Зазначає про помилковість здійсненого позивачем розрахунку відсотків за користування кредитом, у зв`язку з тим, що процентна ставка за кредитним договором має бути незмінною. Посилаючись на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вказує, що пеня та штраф, нараховані після 14.04.2014 є необґрунтованими та не можуть бути з неї стягнуті. Крім того, вказує на сплив строку позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняла умови договору та погодилась з ними. Наполягає на правомірності підвищення банком процентної ставки, оскільки 01.09.2014 та 01.04.2015 відповідачу було направлено повідомлення, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило. Щодо доводів відповідача про нарахування штрафних санкцій всупереч приписам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначає, що відповідач не звертався до банку з заявою про списання штрафних санкцій. Наполягає, що звернувся з позовом до суду в межах трирічного строку позовної давності. В заяві, що надійшла до суду 25.03.2021, представник позивача зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 10.02.2012 в розмірі 15146, 98 грн., з яких: 3889,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9467,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1790,16 грн. - заборгованість з пені. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явися, в позовній заяві зазначав, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. З уточненими позовними вимогами не погоджується, оскільки вважає, що сплинув строк позовної давності, проценти нараховані після закінчення строку дії кредитної картки. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі заяви, підписаної відповідачем 10.02.2012, позивачем надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З довідок АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачу була видана кредитна картка, з терміном дії до 11/15 та встановлено кредитний ліміт в максимальному розмірі 4000,00 грн. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 598 ч.1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи, зокрема, випискою по картковому рахунку відповідача, підтверджується, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у встановленому договором порядку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 28.01.2021 утворилась заборгованість по кредиту в сумі 3889,50 грн. та по процентам за користування кредитом. Наявність заборгованості по кредиту в сумі 3889,50 грн. підтверджена випискою по картковому рахунку відповідача, наданим позивачем розрахунком, тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 3889,50 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладення договору, виходячи з процентної ставки з 10.02.2012 - 36,00% річних, з 01.01.2013 - 30,00% річних, з 01.09.2014 - 34,8% річних, з 01.04.2015 - 43,20% річних. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до листопада 2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 30.11.2015 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.12.2015 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після листопада 2015 року (закінчення строку кредитування), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17. Матеріали справи не містять належних доказів повідомлення позивачем відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої законом. Надані позивачем копії повідомлень про підвищення процентної ставки за допомогою смс-повідомлень, не підтверджують дотримання банком порядку інформування позичальника про зміни, оскільки не доведено надіслання відповідачу та отримання відповідачем вказаних повідомлень. Тому, суд вважає, що підвищення процентної ставки порівняно з тією, що застосовувалась банком з часу укладення договору - 36%, є неправомірним та при нарахування процентів за користування кредитом з 1 квітня 2015 року слід застосувати процентну ставку - 36% річних. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз`яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14, де зазначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі впливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Визначаючи початок перебігу строку позовної давності, суд виходить з того, що оскільки строк дії картки встановлений до листопада 2015 року, з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся в січні 2018 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності. Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом у січні 2018 року, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо процентів, право вимоги за якими виникло до січня 2015 року. Отже, стягненню підлягає заборгованість за кредитом та по процентах за користування кредитом, нарахованих за період з грудня 2014 року по листопад 2015 року включно. Стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом, нараховані за ставкою 34,8% річних за період з 01.12.2014 по 31.03.2015 в розмірі 454,95 грн. (3889,50 грн. х 34,8% : 360 днів х 121 день), і проценти за користування кредитом, нараховані за ставкою 36% річних за період з 01.04.2015 по 30.11.2015в розмірі 949,04 грн. (3889,50 грн. х 36% : 360 днів х 244 день). Загальна сума заборгованості за процентами з урахуванням вищевикладеного становить 1403,98 грн. (454,95 грн. + 949,04 грн.). Вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені у розмірі 1790,16 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 21 ч. 1 цього Розпорядження м. Новогродівка (Новогродівська міська рада), де зареєстровано місце мешкання відповідача, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено Новогродівка (Новогродівська міська рада). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач на час укладення договору 10 лютого 2012 і по теперішній час зареєстрована в місті Новогродівка Донецької області. Отже, вимоги щодо стягнення пені, яка нарахована позивачем відповідачу після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, є безпідставними. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 5293,43 грн., яка складається з 3889,50 грн. заборгованості за кредитом та 1403,98 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial