Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2018 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], у якому прохала суд стягнути з нього на її користь додатково понесені нею витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] Мілєни, [INFO], у розмірі 2000 гривень (а.с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] Мілєни, [INFO], у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку. Донька мешкає з нею, хворіє, відповідач не бере участь у додаткових витратах на лікування дитини, які за 2018 рік склали 482 гривні 90 копійок. Крім того, вона була змушена купити дитячий візочок за 2899 гривень і загальна вартість її додаткових витрат на утримання дитини за 2018 рік, включаючи витрати на розвиток та відпочинок дитини, склали 3381 гривню 90 копійок. Відповідач працює та має постійний дохід. Коштів, які він сплачує як аліменти, не вистачає на утримання дитини. На даний час вона не має можливості самотужки забезпечити постійне утримання дитини на ті аліменти, які вона отримує від відповідача, без додаткових витрат. Виходячи з того, що він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також нести додаткові витрати на її утримання, вважає, що має усі підстави для того, щоб стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 2000 гривень як частину тих витрат, що вона понесла на утримання дитини. У судовому засіданні свій позов підтримала, прохала його задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що в силу малого віку дитини вона не має можливості працювати і заробляти, а глядить дитину. Коли та хворіла, відповідач надавав їй допомогу на лікування дитини, придбавав дитині ліки та харчі. Дитина і досі не ходить, і вона возить її у дитячому візочку, який придбала сама, без фінансової допомоги відповідача, за зниженою ціною. Коштів на це він їй не надав. Прохає суд стягнути з нього частину вартості дитячого візочка та тих коштів, які вона витрачає на утримання дитини. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що не має фінансової можливості сплачувати кошти на утримання дитини, крім аліментів, оскільки сплачує ще аліменти на утримання іншої дитини. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають дитину [PERSON] Мілєну, [INFO], яка є неповнолітньою, мешкає з позивачем, знаходиться на її утриманні (а.с. 4). Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] Мілєни, [INFO], у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (а.с. 8). Згідно із платіжними документами, позивачкою придбано дитячий візочок за 2899 гривень, здійснено витрати на лікування дитини (а.с. 10). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами ст. 185 СК України, той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору вирішується судом; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом ј частині від усіх видів його заробітку. Дитина відповідача є малолітньою, а тому потребує пересування у дитячому візочку. На його придбання, а також на придбання ліків для дитини, позивачкою було витрачено грошові кошти, які, безумовно, є додатковими до тих, які вже стягуються на її утримання з відповідача як аліменти, коштами на утримання дитини. Позивач має право позиватися до суду про визначення розміру коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, та про стягнення їх з відповідача, і реалізувала це право. З тих підстав, що відповідач має постійне місце роботи, регулярну заробітну плату, а також тому, що дитина? яка знаходиться на утриманні позивачки, в силу віку потребує перевезення у дитячому візочку, який придбано позивачкою, суд вважає, що витрати на придбання цього візочка можна розцінити, як додаткові кошти на утримання дитини, частину з яких (майже половину) позивачка прохає стягнути з відповідача. Через те, що відповідач ці кошти добровільно їй не відшкодовує, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Не сплачений при подачі позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved