Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.02.2008 року в загальному розмірі 31705,28 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушила, внаслідок чого станом на 31.05.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 31705,28 грн., яка складається з наступного: 8506,33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 825,74 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 20387,24 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1485,97 грн. - штраф (процентна складова). 10 грудня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2019 року вказана цивільна справа передана до Фрунзенського районного суду м.Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача за довіреністю Гребенюк О.С. про розгляд справи без його участі, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 05 березня 2020 року відповідач [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що суду не надано належних доказів, на підтвердження того, що він був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, в зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказував на неможливість сплачувати заборгованість за кредитним договором через скрутний матеріальний стан, наявність хворого батька та низьку заробітну плату. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Пунктом 2.1.1.3. кредитного договору закріплено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку клієнтом в розмірі мінімального обов`язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення клієнта. Згідно п. 2.1.1.2.10. кредитного договору за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Розмір відсотків залежить від виду картки та зазначений у Тарифах Банку та Паспорті споживчого кредиту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно з п. 2.1.1.2.11. кредитного договору, клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. За п. 2.1.1.2.8. договору розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладання Договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені в Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно п.п. 2.1.1.5.1. кредитного договору клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах , визначених п. 2.1.1.3.1, 2.1.3.2 цього Договору. Позивач зазначає, що в період дії кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання порушив, внаслідок чого станом на 31.05.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 31705,28 грн., яка складається з наступного: 8506,33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 825,74 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 20387,24 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1485,97 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Розрахунок заборгованості частково відповідає умовам договору та закону. Пунктом 2.1.1.2.4. кредитного договору передбачено, що договір діє протягом 20 років. При цьому Сторони узгодили, що строком повернення кредиту є останній день відповідного календарного місяця останнього року дії строку Договору. У відповідності до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як вбачається з письмових пояснень відповідач [PERSON] заперечує факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг. Із наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору, адже з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис позивача, стосується лише його наміру оформити платіжну картку «Універсальна». Інші надані банком документи (витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Універсальна». В зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Проте матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.21), відповідач був ознайомлений з довідкою, про що свідчить його особистий підпис. Вказана довідка містить таблицю з відомостями порядку нарахування платежів за кредитом, у тому числі нарахування відсотків, пені та штрафів. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. У зв`язку із викладеним, суд знаходить позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення сум: 8506,33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 825,74 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. При цьому, суд зауважує, що ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 2 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскільки сума основного боргу яка виходить з суми заборгованості за простроченим тілом кредиту яка складає 8506,33 грн, а сума нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 20387,24 грн., що значно перевищує розмір заборгованості, розмір пені може бути зменшений до розміру основного боргу - 8506,33 грн., що не суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 1485,97 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, та, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Умовами кредитного договору б/н від 15.02.2008 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 1485,97 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань - задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17 838,40 грн. (8506,33 грн. + 8506,33 грн.+ 825,74 грн.). Згідно платіжного доручення № ZZ421B0M5K від 21.11.2019 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial