Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2020 року звернулась до суду з вищевказаним позовом до ТОВ «Ворлд кафе», в якому просить суд: стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату в розмірі 6 141 грн. 54 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 09.08.2019 року по 19.02.2020 р. працювала у ТОВ «Ворлд кафе» на посаді головного бухгалтера. У зв`язку із погіршенням стосунків з роботодавцем 05.12.2019 р. позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням. Проте керівник відповідача відмовилась видавати позивачу розрахунок та трудову книжку, мотивуючи тим, що звільнить позивача лише за умови здачі річної фінансової звітності за 2019 рік. Позивач підготувала і здала річну фінансову звітність, після чого повторно подала заяву про звільнення за власним бажанням та була звільнена 19.02.2020 р. за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення 19.02.2020 р. розрахунок відповідачем проведений не був, заробітна плата за лютий 2020 р. в розмірі 6 141 грн. 54 коп. позивачу виплачена не була. Позивач зазначає, що відмова виплачувати заробітну плату за останній місяць роботи (лютий 2020 р.) мотивувалась зі сторони відповідача тим, що позивач в лютому «закривала хвости» за минулі періоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 24 грудня 2020 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнитив повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 09.08.2019 року по 19.02.2020 працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ «Ворлд кафе». (а.с.9) Згідно наказу № 43-к/зв про звільнення з посади від 19 лютого 2020 року, [PERSON] звільнена з посади головного бухгалтера ТОВ «Ворлд кафе» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.16). Як вбачається з витягу Пенсійного фонду України, нарахована заробітна плата [PERSON] за лютий 2020 року складає 6 141 грн. 54 коп. (а.с.13) Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений 19.02.2020 року, однак відповідачем не проведений повний розрахунок. Заборгованість по заробітній платі станом на 19.02.2020 року становить 6 141 грн. 54 коп., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягаю задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач на підставі положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати в мінімально визначеному законодавством розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 97,115, 116 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved