Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю від 02.12.2013 року, що укладений між нею та відповідачем, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю, згідно якого вона та відповідач мали об'єднати свої зусилля й спільно діяти для досягнення загальної мети по створенню ТОВ «Парма плюс» та забезпечення виконання інвестиційних зобов'язань. Пунктом 4.2. Договору визначено, що на дату заснування Товариства частки учасників у статутному капіталі повинні складати за нею 80 % (240000,00 грн.), а за відповідачем 20 % (60000,00 грн.), разом 100% (300000,00 грн.). ЇЇ вкладом в обмін на частку у статутному капіталі Товариства є наступне майно: нежитлова будівля, загальною площею 128,0 кв. м., по [ADDRESS]. Загальна балансова вартість вищевказаного майнового комплексу складає 240000,00 грн. Вкладом відповідача в обмін на частку у статутному капіталі Товариства є грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. Вищевказаним договором визначено, що частки учасників у статутному капіталі Товариства повинні бути оплачені нею та відповідачем у розмірі 90% - при створенні Товариства до його державної реєстрації, але не пізніше ніж у строк до 23.12.2013 року. Тобто, сторони Договору повинні внести до статутного капіталу майбутнього товариства до моменту проведення державної реєстрації 270000,00 грн. Пунктом 4.7. визначено, що вона та відповідач узгодили, що з метою формування установчої документації, формування статутного капіталу ТОВ «Парма плюс», вони зустрічаються для підписання нотаріально засвідченого Статуту товариства о 09 год. 00 хв. 23.12.2013 року у приватного нотаріуса Київського міського округу [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, нею зобов'язання по Договору було виконано в повному обсязі, а саме складено акт на передачу нежитлової будівні, загальною площею 128,0 кв. м., по [ADDRESS] на суму 240 000,00 грн., який було підписано відповідачем, складено довідку про балансову вартість майна. Вона з'явилася до приватного нотаріуса для підписання статутних документів, однак відповідач на зустріч не з'явився, довідку про внесення грошей до статуту не надав, на телефонні дзвінки не відповідає, чим порушує зобов'язання за договором, що є підставою для його розірвання. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просила розірвати Договір про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю від 02.12.2013 року, що укладений між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., по [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 2400,00 грн. В обґрунтування збільшених позовних вимог, позивач зазначила, що на її замовлення, було розроблено проект будівництва об'єкту, нею було завершено будівництво, та виготовлено технічний паспорт на об'єкт. Тобто, на момент підписання договору з відповідачем, нею вже було створено об'єкт, яким відповідач користувався та розпоряджався на власний розсуд. З часу її звернення до суду відповідач безпідставно зайняв об'єкт та використовує його зовсім з іншою метою ніж це було передбачено договором, та стверджує, що у неї відсутні будь-які підстави для володіння, розпорядження та користування об'єктом й фактично відповідач є його власником. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак її представник за довіреністю до початку судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач також не з'явився в судове засідання, однак його представник за довіреністю надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити частково, а саме: розірвати Договір про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю від 02.12.2013 року, у задоволенні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., по [ADDRESS] - відмовити, оскільки на час підписання вищевказаного договору у нього було вкрай тяжке матеріальне становище і він запропонував позивачу належну йому нежитлову будівлю внести до статутного капіталу майбутнього товариства від її імені, а вона в свою чергу мала сплатити за нього грошові кошти у розмірі 60000,00 грн. в якості його внеску. Зазначив, що в подальшому нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., по [ADDRESS] вони планували використовувати для спільної діяльності товариства, однак позивач не виконала свої обіцянки, а натомість звернулася до нього з позовом. Спільну нежилу будівлю він будував господарським способом та власними зусиллями і в нього є лише квитанції з будівельних гіпермаркетів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що між ними 02.12.2013 року було укладено Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю, згідно якого сторони мали об'єднати зусилля й спільно діяти для досягнення загальної мети по створенню ТОВ «Парма плюс» та забезпечення виконання інвестиційних зобов'язань. (а.с. 19-21) Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається з ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із змісту зобов'язання. Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 4.2. Договору визначено, що на дату заснування Товариства частки учасників у статутному капіталі повинні складати за позивачем 80 % (240000,00 грн.), а за відповідачем 20 % (60000,00 грн.), разом 100% (300000,00 грн.). Вкладом позивача в обмін на частку у статутному капіталі Товариства є наступне майно: нежитлова будівля, загальною площею 128,0 кв. м., по [ADDRESS]. Загальна балансова вартість вищевказаного майнового комплексу складає 240000,00 грн. Вкладом відповідача в обмін на частку у статутному капіталі Товариства є грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. Відповідно до п. 4.6. договору частки учасників у статутному капіталі Товариства провині бути оплачені позивачем та відповідачем у розмірі 90% - при створенні Товариства до його державної реєстрації, але не пізніше ніж у строк до 23.12.2013 року. Таким чином, сторони Договору повинні внести до статутного капіталу майбутнього товариства до моменту проведення державної реєстрації 270000,00 грн. Пунктом 4.7. визначено, що сторони узгодили, що з метою формування установчої документації, формування статутного капіталу ТОВ «Парма плюс», вони зустрічаються для підписання нотаріально засвідченого Статуту товариства о 09 год. 00 хв. 23.12.2013 року у приватного нотаріуса Київського міського округу [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 5.1. ч. 5 Договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю від 02 грудня 2013 року цей договір негайно припиняється у випадку невиконання будь-яким з засновників п.п. 4.6., 4.7. Договору. За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідач не заперечив проти розірвання Договору про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю від 02.12.2013 року. Разом з тим, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що засновником 2 - відповідачем були істотно порушені умови вищезазначеного договору, а саме п.п. 4.6., 4.7., що є підставою для негайного припинення договору. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовна вимога стосовно розірвання Договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю від 02 грудня 2013 року підлягає задоволенню. Відповідач у своїй заяві наданій суду заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо визнання права власності за позивачем на нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., по [ADDRESS], посилаючись на те, що на час підписання вищевказаного договору у нього було вкрай тяжке матеріальне становище і він запропонував позивачу належну йому нежитлову будівлю внести до статутного капіталу майбутнього товариства від її імені, а вона в свою чергу сплатить за нього грошові кошти у розмірі 60000,00 грн. в якості його внеску. Зазначив, що в подальшому нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., по [ADDRESS] вони планували використовувати для спільної діяльності товариства, однак позивач не виконала свої обіцянки, а натомість звернулася до нього з позовом. Спільну нежитлову будівлю він будував господарським способом та власними зусиллями і в нього є лише квитанції з будівельних гіпермаркетів. Однак, відповідач, в обґрунтування власної позиції, не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин визначених ним у вищевказаній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. З матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача, було розроблено проект будівництва об'єкту, будівництво вказаного об'єкту було завершено позивачем, та виготовлено технічний паспорт на об'єкт. Тобто, на момент підписання Договору між сторонами, позивачем вже було створено об'єкт, яким вона користувалася та розпоряджалася на власний розсуд, а тому відповідач безпідставно стверджує про те, що він самостійно провів реконструкцію зазначеного об'єкту. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 0727/1 від 16 січня 2014 року, згідно якого громадський (виробничий) будинок - магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 129,6 кв. м. у Дніпровському районі м. Києва відповідає вимогам ДБН і пожежної безпеки чинним в галузі будівництва станом на момент складання висновку по наступним показникам: - Загальним даним, характеристикою конструктивних елементів будівельної готовності та технічному стану; - наявністю інженерних комунікацій. Враховуючи добрий технічний стан, який не загрожує безпечній експлуатації нежитлових будівель та їх 100% будівельну готовність, то зазначений об'єкт придатний до експлуатації станом на момент складання висновку. Громадський (виробничий) будинок - магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 129,6 кв. м. у Дніпровському районі м. Києва є капітальною будівлею. (а.с. 29-40) В судовому засіданні встановлено, що позивач власними зусиллями та коштами, почала будувати об'єкт, та отримала відповідну дозвільну документацію. Крім того, позивач є користувачем земельної ділянки під об'єктом, та сплачує відповідні податки за користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 Земельного кодексу України) або з інших передбачених законом підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 400,00 грн.

Outcome: approved