Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 грудня 1988 року між нею та відповідачем було зареєструвано шлюб виконкомом Великогеєвецької сільської ради ,Ужгородського району, Закарпатської області , про що в книзі реєстрації актів внесено реєстровий запис за №17. Від спільного життя у них не має дітей . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем протягом останніх років не склалося, та відносини погіршились, оскільки вони втратили один до одного порозуміння та почуття поваги , у\~них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, через що між ними постійно виникають сварки. За твердженнями позивача, на сьогоднішній день шлюбні відносини з відповідачем припинені та протягом останніх кількох років проживають окремо , а отже, примирення між ними неможливе та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємним інтересам . Позивач переконанана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх з відповідачем інтересам, та на примирення не згодні, а тому з врахуванням наведеного просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач\~ [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, 26.08.2021року подала до суду письмову заяву у прохальній частині якої просить суд справу розглядати без її участі та зодовольнити позовні вимоги . Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] у встановлений законом строк не подано відзиву на позовну заяву та у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 17 грудня 1988 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за відповідним актовим записом №17. Як встановлено судом, від спільного життя у подружжя немає дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, позивач [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має\~наміру примирятися з відповідачем. Приписами\~ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без\~будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям виявився невдалим, неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що позивач повністю втратила почуття поваги, любові та довіри до відповідача. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Як встановлено судом, у сторін немає дітей. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми\~СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а\~тому шлюб\~між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved