Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2017 року звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, просив суд: стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 38064,79 грн., витрати на перевозку автомобіля евакуатором у розмірі 500 грн., проведену оплату автотоварознавчої експертизи у розмірі 1200 грн., а всього 39764,79 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником автомобіля марки «CHERY», моделі «AMULET», тип - легковий хечбек-в, реєстраційний номер [NUMBER]. 2 серпня 2016 року, приблизно о 13 годині, внаслідок несправності автомобіля, він звернувся на станцію технічного обслуговування (далі СТО), розташованої за адресою: [ADDRESS], власником якої є відповідач. Механік даного СТО - [PERSON] для діагностики несправності автомобіля вирішив підняти його за допомогою підйомника, але з невідомої йому причини, на підйомнику не спрацював автомат, внаслідок чого автомобіль перевернувся та отримав численні механічні пошкодження. Про дану подію він повідомив поліцію, яка опитала відповідача, [PERSON], але за наслідками перевірки ознаки кримінального правопорушення не встановила та рекомендувала звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. За звітом №145 експертної оцінки транспортного засобу, внаслідок його пошкодження, йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 38064,79 грн. Позовні вимоги обґрунтовує нормами матеріального права, а саме: ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Його неодноразові звертався до відповідача з приводу відшкодування завданої матеріальної шкоди залишились безрезультатними, тому він вирішив звернутися до суду з позовом для захисту порушеного права. За ухвалою суду від 23.05.2017 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, а саме: з Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області відомостей відносно знаходження на території України громадянина Казахстану - [PERSON], [INFO] ([NUMBER], виданий 22.01.1996 року МВС Республіки Казахстан); з Центрального відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС України в Донецькій області відомостей стосовно [PERSON], [PERSON], чи є вони фізичними особами- підприємцями та чи мають найманих працівників. За ухвалою суду від 14.07.2017 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, а саме: з Центра надання адміністративних послуг м.Маріуполя відомостей про власника нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]; з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя відомостей про відрахування до фонду коштів відносно [PERSON]; з Маріупольського бюро технічної інвентаризації технічного паспорту на нежитлове приміщення [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволені за обставинами наведеними в позовній заяві, при цьому наполягали на стягненні майнової шкоди саме з фізичної особи-підприємця [PERSON], категорично були проти заміни відповідача чи залучення до справи іншої особи в якості співвідповідача. 2.08.2016 року, внаслідок несправності автомобіля, позивач звернувся на станцію технічного обслуговування (далі СТО), розташованої за адресою: [ADDRESS], та у відсутності відповідача, передав автомобіль для ремонту майстрам даного СТО - [PERSON] і [PERSON] Крім того зазначили, що договір оренди приміщення від 20.06.2016 року укладений між [PERSON] та громадянином Казахстану [PERSON], наданий суду відповідачем в якості доказу по справі, викликає сумніви в його достовірності. Вважають, що ніякого договору оренди приміщення не існувало, відповідач виготував цей договір оренди коли вже справа була у суді з метою уникнення відповідальності за заподіяну шкоду. Підтвердженням наведеному є покази свідків в судовому засіданні, які неодноразово на СТО з приводу ремонту автомобіля зверталися саме до відповідача [PERSON] і розраховувалися з ним за виконану роботу. Також в договорі оренди не зазначено, яка саме частина приміщення, обладнання здається в оренду, враховуючи, що нежиле приміщення значиться як магазин-торгівельний павільйон. Відсутні відомості щодо договору оренди в податковій інспекції, оскільки відповідач з 2015 року не сплачував податки, не отримував прибутки. Крім того [PERSON] не зареєстрований в податковій інспекції та не сплачує податків. Отже із наведеного вбачається, що договір оренди приміщення є неналежним та недопустимим доказом. Також звертають увагу суду на те, якщо навіть припустити, що цей договір оренди взагалі існував, відповідач не довів суду, що саме та частина приміщення, де ремонтувався автомобіль позивача надавалася в оренду та те, що саме той підйомник, з якого впав автомобіль, був зданий відповідачем в оренду. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на наступне. Право власності відповідача на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], не дає право позивачу [PERSON] автоматично, за цією ознакою, визначати відповідача по справі. За договором оренди від 20.06.2016 року фізична особа-підприємець [PERSON], як орендодавець передав орендарю [PERSON] в оренду частину вказаного нежилого приміщення разом з обладнанням (автопідйомник, прес, упорна стойка, домкрати), що в ньому знаходиться, отже між ними виникли цивільно-правові відносини, які ніхто не скасовував. Своїми особистими діями відповідач не спричинив позивачу ніякої матеріальної шкоди, пов'язаною з пошкодженням його автомобіля. Наданий ним відеозапис підтверджує наведене. За два тижні до події, що мала місце 2.08.2016 року, відповідача в м.Маріуполі не було, так як він відпочивав із сім'єю. Вважає, що причиною пошкодження автомобіля є неадекватні дії самого [PERSON], який знаходився в автомобілі в той час, коли підйомник підняв автомобіль догори та безпосередньо дії майстрів [PERSON] і [PERSON] Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні засвідчили наступне. Свідок [PERSON] пояснив, що 2.08.2016 року подзвонив син [PERSON] та повідомив, що на станції СТО перевернули його автомобіль. Разом з кумом [PERSON] він приїхав на СТО по [ADDRESS] де пересвідчився в пошкодженні автомобіля. В той час на СТО були два слюсарі, які повідомили, що працюють на [PERSON], коли останній приїхав він погодився відремонтувати автомобіль, але десь через тиждень відмовився відшкодовувати завдану шкоду. Свідок [PERSON] підтвердив покази [PERSON] та додатково пояснив, що до події, яка мала місце 2.08.2016 року за один, півтора місяця він ремонтував свій автомобіль на вказаній СТО, при цьому гроші платив [PERSON], якому підчинялися два робітника, які і перевернули автомобіль позивача [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що у липні 2016 року на вказаній СТО він ремонтував свій автомобіль, грошові кошти за ремонт віддавав власнику СТО [PERSON] Безпосередньо автомобіль ремонтували один чоловік за національністю росіянин, інший із [PERSON]. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сторони відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] в судовому засіданні засвідчили наступне. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що 2.08.2016 року, на прохання [PERSON], який знаходився на відпочинку за межами м.Маріуполя, вони приїхали до приміщення [ADDRESS], де побачили пошкоджений автомобіль, його власника [PERSON] разом з батьком та майстрів [PERSON] і [PERSON], які здійснювали ремонт автомобіля. Зі слів [PERSON] знають, що вказане приміщення він здав в оренду [PERSON] для ремонту автомобілів. Спочатку [PERSON] з батьком пред'являли претензії майстрам, а десь через два дні вже [PERSON], який сам не займався ремонтом автомобілів. Свідок [PERSON] пояснив, що з приводу ремонту свого автомобіля заздалегідь домовився з [PERSON] на СТО в приміщенні №363-а по б-ру.Шевченко в м.Маріуполі, тоді [PERSON] він не знав. Коли притягнув свій автомобіль на СТО, там сталася пригода, пов'язана з падінням автомобіля та його пошкодженням. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищенаведене, суд подальший розгляд цієї справи проводив за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують права, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані докази, переглянувши відеозапис та надавши їх відповідну оцінку, вважає, у задоволені позову [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 20.05.2005 року відбулася державна реєстрація фізичної особи-підприємця [PERSON] за реєстраційним номером 20014287179, з цього приводу видано свідоцтво про державну реєстрацію серії ВОО №0173989, станом на 21.04.2011 року визначені види діяльності: технічне обслуговування та ремонт мотоциклів; роздрібна торгівля залізними виробами, фарбами та склом; надання послуг перукарнями та салонами краси; роздрібна торгівля побутовими електротоварами, радіо- та телеапаратурою; роздрібна торгівля меблями; секретарські послуги; послуги з перекладу та експедиторська робота; роздрібна торгівля мотоциклами; здавання в оренду власного нерухомого майна; роздрібна торгівля одягом; роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, діяльність кафе. (а.с.43-44) За таким же Витягом, станом на 17.11.2017 року фізичній особі-підприємцю [PERSON] дозволено займатися таким видом діяльності, як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. (а.с.117-118). Отже з наведеного вбачається, що фізичній особі-підприємцю [PERSON] дозволено займатися таким видом діяльності, як здавання в оренду власного нерухомого майна. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАС №640634, реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 2.07.2013 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 6713386, за [PERSON] зареєстроване право власності (номер запису 1500468) на об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 954478014123) магазин-торгівельний павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.19) За даними технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], площа торгівельного павільйону складає 66,3 кв.м. (а.с.122-126) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобілямарки «CHERY», моделі«AMULET», тип - легковий хечбек-в, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску є [PERSON]. (а.с.109) З наданих суду матеріалів перевірки, здійсненої працівниками поліції вбачається, що 2.08.2016 року під час ремонту автомобіля марки «CHERY», моделі «AMULET», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], та який здійснювати [PERSON], [PERSON] на СТО за адресою: [ADDRESS], автомобіль перевернувся з підйомника та зазнав механічних пошкоджень. (а.с.10-22) В судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] визнали вказані обставини, які за положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, при цьому у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. У даному випадку, спірними постають питання хто є відповідачем у цивільній справі, з ким саме виникли правові відносини з приводу ремонту автомобіля позивача, чиїми діями позивачу завдана майнова шкода, чи перебували [PERSON], [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON], чи спричинена ними майнова шкода, пов'язана з пошкодженням автомобіля, під час виконання ними трудових обов'язків та чи орендував [PERSON] у відповідача приміщення та обладнання для ремонту автомобіля. З цього приводу крім наведених доказів, судом досліджені наступні докази. За повідомленням Центрального відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС України в Донецькій області від 14.06.2017 року стосовно [PERSON], [PERSON], чи є вони фізичними особами-підприємцями та чи мають найманих працівників, суд отримав наступну інформацію. [PERSON], [INFO], не знаходиться на податковому обліку як фізична особа підприємець. [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) знаходиться на податковому обліку у Центральному відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС України в Донецькій області з 20.05.2005 року. За період з 2015 року по теперішній час, згідно даних Податкового Блоку, Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утримання з них податку не надавався. (а.с.88) З наведеного вбачається, що у фізичної особи-підприємця [PERSON] наймані працівники не працювали і не працюють, у тому числі [PERSON] та [PERSON] Згідно договору оренди (без номеру) від 20.06.2016 року фізична особа-підприємець [PERSON], як орендодавець передав за плату орендарю [PERSON], [INFO] ([NUMBER] від 22.01.1996 року МВС респ. Казахстан) в оренду з 21.06.2016 року по 21.06.2017 року частину нежилого приміщення, площею 30м.кв. разом з обладнанням (автопідйомник, прес, упорна стойка, домкрати), що в ньому знаходиться, розташоване за адресою: [ADDRESS]. (а.с.45) За ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч.1 Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;ч. 2 Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч. 3 Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.5 Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч.6 Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей). 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З наведеного аналізу доказів, переглянутого відеозапису, вбачається, що саме 2.08.2016 року,за відсутності самого відповідача, трудових відносин між ним та працівниками [PERSON], [PERSON], мав місце правочин між позивачем [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої, спрямований на набуття у позивача [PERSON] права вимагати якісного ремонту автомобіля, обов'язку провести оплату цього ремонту, а у [PERSON], [PERSON] обов'язку здійснити ремонт автомобіля. Слід зазначити, що цей правочин, за вимогами ст.204 ЦК України, з урахуванням наданих доказів, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що саме право власності відповідача на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], не дає право позивачу [PERSON], лише за цією ознакою, визначати відповідача по справі фізичну особу-підприємця [PERSON], оскільки наданими позивачем доказами він не довів суду те, що саме з вини [PERSON], його неправомірними діями позивачу було завдано майнової шкоди. Отже до спірних правових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] не можуть бути застосовані положення ч.1 ст.1166 ЦК України та ч.1 ст.1172 ЦК України, на які посилається позивач. Підтвердженням наведеного висновку суду є наявність вказаного договору оренди від 20.06.2016 року, який з урахуванням вимог ст.ст.202,204,215 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним за позовом позивача, отже він є належним, допустимим та дійсним доказом у цій цивільній справі, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, одержаний без порушення порядку, встановленого законом, на його підставі встановлені дійсні обставини справи - відсутність вини, неправомірних дій фізичної особи-підприємця [PERSON] у спричинені майнової шкоди [PERSON] Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. При розгляді справи судом не доведено факту укладання між [PERSON] та [PERSON] договору підряду та вини відповідача в заподіянні шкоди позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди, не ґрунтуються на законі, пред'явлені не до належного відповідача, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивачу [PERSON] відмовлено у задоволені позову, за вимогами ст.141 ЦПК України, сплачені ним судові витрати слід віднести на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed