Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач в квітні 2019 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що з 2001 року останні не проживають в ній без поважних причин, відповідачі взагалі не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не несуть. На підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 02 травня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 28.04.1998 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18-19). Відповідачі [PERSON] ,[PERSON] , [PERSON] являються колишніми членами сімї позивача, будучи прописаними в квартирі, фактично не проживають в ній з 2001 року, тобто понад один рік, тому втратили право користування цією квартирою. Останні не несуть будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримують житло, не сплачують комунальні послуги. Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 7 осіб: [PERSON] ,[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Перешкод в користуванні житлом відповідачам не чинилося. Передбачених законом випадків збереження за ними права користування будинком не встановлено. Вищенаведене є підставою для визнання відповідачів, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, такими, що втратили право користування спірним житлом, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved