Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2018 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 січня 2014 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі у неї з відповідачем народився спільний син [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові один до одного. Зазначила, що сторони не ведуть спільного господарства з 24.01.2018 року, шлюб існує формально, у зв'язку з чим, вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просила розірвати шлюб, зазначивши, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засідання позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 17 січня 2014 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 22, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 266628, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 17 січня 2014 року. У зазначеному шлюбі у сторін народилася спільна дитина: [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 1278, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І - КИ № 677579, виданим повторно Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з січня 2018 року, з цього ж часу сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю, спір з цього приводу та щодо поділу майна у сторін відсутній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця інтересів, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, спір щодо місця проживання дитини відсутній, сторони наполягали на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, тому суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved