Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення, в якому просить суд встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , закріпивши за [PERSON] право користування своєю часткою, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні; вселити [PERSON] у зазначену квартиру; вселити [PERSON] у зазначену квартиру. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113558912 малолітній [PERSON] є власником 1/3 частини 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за законом. Співвласниками квартири є відповідачі по справі. [PERSON] позбавлений можливості користуватися та володіти зазначеною часткою квартири, оскільки між позивачем та відповідачами винкають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування. утримання та збереження цього майна. [PERSON] відмовляється допускати [PERSON] в зазначену квартиру. 13.08.2018 року позивач вимушена була звернутись з цього приводу до органів поліції. У зв`язу з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2018 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у [PERSON] копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 19.04.2019 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року призначено по зазначеній справі судову будівельно-технічну експертизу, за наявними документами в матеріалах цивільної справи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 29.11.2019 року після проведення експертизи справа надійшла до суду. 20.01.2020 року через канцелярію суду позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, та просила суд встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи №11659 від 23.10.2019 року, а саме: співвласнику [PERSON] надати в користування житлову кімнату «6» (11, 1 кв.м.), вбудовану шафу «8» (о, 4 кв.м.), у спільному користуванні залишити: коридор «1» (6, 2 кв.м.), вбиральню «2» (0, 9 кв.м.), ванну кімнату «3» (1, 9 кв.м.), кухню (5, 4 кв.м.); вселити [PERSON] та [PERSON] в зазначену квартиру. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Тимошенко Д.В. в судовому засіданні просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Мартін А.М., в судове засідання не з`явились, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яке видане державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори 10.02.2018 року, зареєстровано в реєстрі №3-152 (а.с. 9). Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного заселення, розташована на восьмому поверсі дев`яти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27, 6 кв. м., у тому числі одна кімната 16, 5 кв. м., друга кімната 11, 1 кв. м., кухні площею 5, 4 кв. м., вбиральні 0, 9 кв. м., ванної кімнати площею 1, 9 кв.м., коридору 6, 2 кв. м., вбудованої шафи 0, 4 кв. м., ) , 4 кв. м.; квартира обладнана балконом 3, 8 кв. м.; загальна площа квартири 43, 9 кв. м. (а.с. 37-38). Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №11659 від 23.10.2019 року відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, враховуючі ініснуючі площі і розташування приміщень в квартирі [ADDRESS] визначити порядок користування квартирою між співвласниками у відповідності до часток співвласників не надається можливим. На розгляд суду надано три варіанти порядку користування за умови об`єднання часток співвлісників [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача просив встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи №11659 від 23.10.2019 року, а саме: співвласнику [PERSON] надати в користування житлову кімнату «6» (11, 1 кв.м.), вбудовану шафу «8» (о, 4 кв.м.), у спільному користуванні залишити: коридор «1» (6, 2 кв.м.), вбиральню «2» (0, 9 кв.м.), ванну кімнату «3» (1, 9 кв.м.), кухню (5, 4 кв.м.), в свою чергу відповідачі в судове засідання не з`явились, заяв про встановлення порядку користування зазначеною квартирою від них не надходило, таким чином, суд, вважає запропонований представником позивача варіант встановлення порядку користування квартирою таким, що не суперечить вимогам закону та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників та вбачає наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування зазначеною квартирою відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи №11659 від 23.10.2019 року. Що стосується позовних вимог про вселення [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , належить на праві спільної часткової власності 1/3 квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається з довідки від 24.05.2018 року про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 24.05.2018 року по теперішній час (а.с. 13). [PERSON] не має реєстрації та права власності у спірній квартирі, отже, не має жодних відповідних правових підстав для вселення у вищезазначену квартиру. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (принцип 2 цієї Декларації). Частиною першою статті 18 Закону «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно із частиною другою статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Оскільки [PERSON] , [INFO] , на час розгляду даної справи у суді досяг чотирнадцятирічного віку, він може визначити своє місце проживання самостійно. Але в судове засідання по справі [PERSON] не з`явився, пояснень з приводу вибору місця проживання суду не надав. Матір дитини - [PERSON] зареєстрована та проживає за іншою адресою. Отже, вселення та проживання неповнолітньої дитини самостійно у спірній квартирі буде суперечити інтересам дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] у цій частині позову. На підставі ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: partial