Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 70 597,96 гривень, з яких 1 937,90 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 696,48 гривень - заборгованість за відсотками, зарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 67 963,58 гривень - нарахована пеня. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17.12.2011 року. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій встановлено у 2500 гривень. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 70 597,96 гривень, з яких 1 937,90 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 696,48 гривень - заборгованість за відсотками, зарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 67 963,58 гривень - нарахована пеня. Існування цієї заборгованості стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач відзив на позов до суду не подала. 15.01.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про надання додаткових доказів з розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 17.12.2011 року. Участь свого представника в судовому засіданні позивач не забезпечив, разом з позовною заявою надав суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с.56). Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Мишковська Т.М. на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову, судове засіданні проводити без участі відповідача та її представника. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2011 року [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13). Згідно інформації, викладеній в цій анкеті-заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 17.12.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 17.12.2011 року, виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також не засвідчений у встановленому порядку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2020 року складає 70 597,96 гривень, з яких 1 937,90 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 696,48 гривень - заборгованість за відсотками, зарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 67 963,58 гривень - нарахована пеня (а.с.11). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином у кредитних правовідносинах неустойку може бути встановлено актом цивільного законодавства (розмір та підстави стягнення якої визначається законом) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника від 17.12.2011 року, в них відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості (зокрема і нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України у простроченому зобов`язанні за відсотковою ставкою, що встановлено Умовами і правилами), а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату кредиту, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.12.2011 року, Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (в тому числі і на зміни, які вносилися до них в 2019 році). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15), доводиться матеріалами справи і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені), поданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені). Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені в розмірі 67963,58 гривень необхідно відмовити. Щодо стягнення з відповідача відсотків, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, то суд відмічає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує з розрахунку, наданого позивачем, останній здійснив нарахування відсотків згідно ст. 625 ЦК України в сумі 696,48 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Однак, зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви вбачається, що вони не містять строку повернення кредиту (користування ним), так само в анкеті - заяві відсутні умови щодо можливості нарахування позивачем відсотків за ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою, що встановлена Умовами і правилами надання банківських послуг, тому в суду відсутні підстави стверджувати про прострочення повернення суми та можливість застосування положень ст.625 ЦК України в сукупності з визначеними Умовами і Правилами розмірами та порядками нарахування відсотків, а тому позовні вимоги в цій частині теж задоволенню не підлягають. При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо розміру фактично отриманої суми кредитних коштів, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Як слідує з розрахунку станом на 20.09.2020 року прострочене тіло за кредитом становить 1 937,90 грн. Однак, з наданих розрахунків заборгованості та з виписки по рахунку слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 537,03 грн., відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму (537,03 грн. - загальна сума відсотків погашена за рахунок тіла кредиту (четверта колонка розрахунку а.с.9 - 11). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума простроченого тіла кредиту в розмірі 1 400,87 гривень, що являє різницю між тілом кредиту, вказаному в розрахунку, та розміром відсотків, погашених за рахунок тіла кредиту (1 937,90 - 537,03). Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.12.2011 року, проведений представником відповідача, оскільки представником формулу розрахунку заборгованості відповідача було спрощено до простої математичної дії (додавання/віднімання), складовими якої є «Витрати клієнтом кредитних коштів» та «Сума погашення за наданим кредитом». Однак представником при розрахунку не враховано інші складові заборгованості, наведені в розрахунку банку, питання про законність нарахування яких представником позивача суду не заявлялося та судом не вирішувалося. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 41,62 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1,98%). На підставі викладеного,

Outcome: approved