Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач в липні місяці 2014 року, звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання договору іпотеки недійсним та в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26.08.2008 р. між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір іпотеки, відповідно до якого він передав відповідачу належні йому на праві приватної власності житловий будинок знадвірними спорудами та земельну ділянку на якій він розташований по [ADDRESS], в забезпечення взятих на себе зобов»язань за умовами укладеного між ними в цей же день , кредитного договору № CSJOGA0000000019. Вважаючи ,що договір іпотеки було укладено з порушенням законодавства України так ,як на момент його укладення та передачі житла в іпотеку з земельною ділянкою на якій розташовано будинок ,в даному будинковолодінні проживало двоє його неповнолітніх дітей звернувся до суду з відповідним позовом та просить суд визнати недійсним договір іпотеки ,скасувати заборону відчуження житлового будинку ,скасувати запис про наявність обтяження в Державному реєстрі іпотек та стягнути понесені ним при зверненні до суду судові витрати.В обгрунтування правомірності заявленого позову зіслався на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року яким було скасовано рішення виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 29липня 2008 року про надання дозволу на відчуження майна від імені їх неповнолітніх дітей. В судове засідання позивач не з»явився ,просив розглядати справу без його участі та задовольнити позов в повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав ,подав письмові заперечення у відповідності до змісту яких просив відмовити в задоволенні позову ,оскільки на момент укладення договору іпотеки тобто-26 серпня 2008 року, сторони діяли за взаємною згодою тому підстави для його визнання недійсним -відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений кредитний договір № CSJOGA0000000019 відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 116750,00гр. на споживчі цілі, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути отриманий кредит в строк до 26.08.2018 р., а також сплатити відповідну плату за користування кредитом (а. с. 5-8). Того ж дня з метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, (а. с. 10-12), зареєстрований в реєстрі за № 5308, за яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка на якій він розташований площею-0.260га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а. с. 6-7). Однак ,договір іпотеки укладений сторонами з погодження з Органу опіки та піклування/Селещної ради/ був укладений на підставі неправомірного рішення даного органу місцевого самоворядування ,яке невідповідало чинному законодавству та порушувало майнові права неповнолітніх дітей ,які були зареєстровані в даному будинковолодінні,а дохід їх батьків /позивача та його дружини/ нижчий за прожитковий мінімум і гарантії збереження права на житло у останніх на той час були-відсутні.Дане рішеня/№ 94 від 29.07.2008 року/ постановою Київської апеляційної інстанції від 25.06.2013 року ,визнано нечинним та скасовано/а.с.13-14 /,а позивач на підставі наявного рішення апеляційної інстанції звернувся до суду за захистом порушених прав. Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відпоідності до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. В даному ж випадку ,орагном опіки та піклування ,при винесенні рішення № 94 від 29.07.2008 року /а.с.-20/,не було враховано сукупний дохід батьків неповнолітніх дітей , який на час надання дозволу на укладення договору іпотеки та укладання самого договору, був нижчий за прожитковий мінімум ,а тому гарантії у позивача та його дружини на збереження права на житло були-відсутні. Тобто Селищною радою,не порушуючи процедури і порядку прийняття рішень ,винесено неправомірне рішення ,яким не було враховано та порущено права неповнолітніх дітей позивача,що знайшло своє підтвердження , і в рішенні апеляційного адміністративного суду м.Київ ,яке неоскаржувалось відповідачем та набрало чинності. Суд не вважає посилання відповідача - представника ПАТ КБ «ПриватБанк » про те, що позивач дав згоду на укладення договору іпотеки та погодився з його змістом станом на серпень місяць 2008 року , як на підставу для відмови в задоволенні позову ,оскільки вказаний договір, предметом застави за яким є нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти позивача, був укладений сторонами на підставі неправомірного рішення органу опіки та піклування та ,як наслідок всупереч вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 12 Закону України. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги,що являється підставою для задоволення позову . Понесені позивачем судові витрати ,підлягають стягненню з відповідача у відпоідності до наданих стороною підтверджуючих документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved