Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.06.2014 року вона уклала з відповідачем договір №001-20632-190614 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та обслуговування дебітної платіжної карти. Поточний рахунок №26253911861914 був відкритий у Євро. Жодних обмежень у користуванні грошима, договором не передбачено, на рахунку знаходиться сума в розмірі 3\~311,57 Євро, що підтвердила довідкою відповідача №05-2540095 від 06.11.2014 року. Також позивач вказує, що вона не може зняти ці кошти або розрахуватися ними, оскільки банкомати відповідача не працюють та розрахунки не здійснюються, усні вимого позивача ігноруються. З приводу неможливості отримання коштів, позивач звернулася до відповідача з заявою від 01.12.2014 у якій вимагала у триденний термін з дня її отримання, повернути їй 3\~311,57 Євро, які знаходяться в ПАТ «Дельта банк». Але відповідач її вимоги не задовольнив. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та дату та час розгляду, надав суду свої заперечення, у яких просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2014 року позивач уклала з відповідачем договір №001-20632-190614 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та обслуговування дебітної платіжної карти. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що поточний рахунок №26253911861914 був відкритий у Євро. На рахунку позивача знаходиться сума в розмірі 3\~311,57 Євро, що підтверджено довідкою відповідача №05-2540095 від 06.11.2014 року. Представник позивача пояснив, що на даний час позивач не може зняти кошти готівкою та не може розрахуватися ними. З приводу отримання коштів позивач звернулася до відповідача з заявою від 01.12.2014 у якій вимагала у триденний термін з дня її отримання, повернути їй 3\~311,57 Євро, які знаходяться у відповідача. Факт відправлення вимоги підтверджений фіскальним чеком від 01.12.2014. Отримання вимоги відповідачем підтверджено роздруківкою з офіційного Веб-порталу «Укрпошта» про те, що відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 6100218296293 вручено представнику відповідача за довіреністю 03.12.2014 року. Проте кошти відповідачу досі не виплачені. На підставі ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити\~\~її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки договір містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватися в грошовій одиниці України гривні та це підтверджено правовою позицією Верховного Суду України, закріпленої у відповідних судових рішеннях (від 25.11.2009 у справі №6-19596\~св\~07, від 02.06.2010 у справі № 6-14192\~св\~09 та інших). Крім того позиція Верховного Суду України закріплена у розясненнях, що містяться у пункті 14 Постанови його Пленуму від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у якому зазначається, що оскільки частиною першою статті 192 ЦК України визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України грошову одиницю України гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд не погоджується з посиланням представника відповідача на інший порядок повернення вкладів позивача відповідно до\~ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, згідно п. 1 ч. 5\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з цим, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Отже, оскільки позивач є фізичною особою, що уклала договір банківського рахунку, на нього розповсюджується застереження, передбачені п. 1 ч. 6\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, представником відповідача в обґрунтування своїх заперечень за позовом не надано суду доказів передачі інформації щодо виплати коштів, які знаходяться на рахунку позивача, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Згідно п. 7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493, з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи - резидента або за його дорученням проводяться виплата готівкою (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України), крім коштів, отриманих від нерезидентів як кредит, позика, поворотна фінансова допомога. Однак, банк не здійснив операцію щодо видачі грошових коштів з поточного рахунку, на якому знаходяться грошові кошти позивача. Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до п. 22\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Із зазначено в абзаці 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, й ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Виходячи з вищенаведеного, позивач за договором банківського рахунку фізичної особи є споживачем фінансових послуг банку, зокрема, послуг із залучення коштів. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування. При цьому в силу п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. З огляду на те, що згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, доводи відповідача, що викладені у запереченнях проти позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджені зібраними по справі доказами. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Заявою від 20.04.2015 представником позивача надана роздруківка курсу Євро до гривні з Веб-порталу НБУ, з якої вбачається, що станом на 20.04.2015 офіційний курс Євро до гривні становить 2277,17 грн. за 100 Євро та саме за цим курсом суд перераховує у гривню суму 3\~311,57 Євро та стягує з відповідача 75\~391 грн. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору за задоволення вимоги немайнового характеру та 753,91 грн. судового збору, що становить 1 відсоток від задоволення вимоги майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved