Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON]І звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.08.2016 року в м. Лубни по просп. Володимирському автомобіль Урал-5557 д.н. ВІ 5596АН, що належить ТОВ МПАПБ «Лубенський райагробуд», під керуванням водія [PERSON], не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, від удару наїхав на транспортний засіб CНЕVRОLЕТ LАСЕТТІ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, від удару наїхав на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], що стояв попереду. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.08.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що діями водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд» [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля йому завдано майнової шкоди на суму 99 558 грн 45 коп., що підтверджується звітом № 0708 про незалежну оцінку майна. Вартість проведення незалежної оцінки складає 2 500 грн 00 коп. Крім того, позивач зазначає, що йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн 00 коп. Також вказує на те, що витратив 4 000 грн на правову допомогу. З урахуванням викладеного просить стягнути з відповідача: 99 558 грн 45 коп. майнової шкоди, 50 000 грн 00 коп. моральної шкоди, 4 000 грн витрат на правову допомогу, 2 500 грн витрат на послуги оцінювача (в порядку ст.79 ЦПК України), 1 559 грн судового збору. У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Не погодився з розміром майнової шкоди, визначеної на підставі звіту № 0708 про незалежну оцінку майна. Вказав, що розмір моральної шкоди не підтверджено належними та допустимими доказами. Зауважив, що підстави для стягнення витрат на послуги оцінювача в порядку ст.79 ЦПК України відсутні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представники відповідача та третя особа - заперечили. Заслухавши представників позивача та відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 09.08.2016 року в м. Лубни по просп. Володимирському автомобіль Урал-5557 д.н. ВІ 5596АН, що належить ТОВ МПАПБ «Лубенський райагробуд», під керуванням водія [PERSON], не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, від удару наїхав на транспортний засіб CНЕVRОLЕТ LАСЕТТІ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, від удару наїхав на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], що стояв попереду. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.08.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Після ДТП, позивач з метою отримання незалежної оцінки матеріального збитку завданого його автомобілю, звернувся до оцінювача - ПП [PERSON] Згідно звіту №0708 про визначення матеріального збитку ГАЗ 330202 д.н. [NUMBER], вартість останнього становить 99 558 грн 45 коп. Частиною 2 ст. 1187 та ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що саме на відповідача законом покладено обовязок щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу. При цьому суд приходить до висновку, що позивачем надано суду належні та допустимі докази, а саме висновок оцінювача, який підтверджує вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті пошкодження його в ДТП, в розмірі 99 558 грн 45 коп. Також суд зазначає, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.06.2017 року за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса. 01.09.2017 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Полтавського відділення Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку експертизи через неоплату рахунку вартості робіт за проведення експертизи. 14.11.2017 року в судовому засіданні представники відповідача заявили клопотання про призначення повторної експертизи, проведення якої доручити Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, мотивуючи його тим, що вартість аналогічного експертного дослідження цієї установи є значно нижчим. Суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання, як необґрунтованого. Зокрема, вказав, що в порушення вимог ухвали суду від 20.06.2017 року відповідач не оплатив вартість проведення експертизи. При цьому не навів поважних причин невиконання вимог суду. Посилання відповідача на важкий матеріальний стан та дороговизну експертизи, судом відхиляється з огляду на їх безпідставність. Крім того, такі обставини не підтверджені жодним доказом. Також в судовому засіданні судом за участі представників сторін уважно досліджено наданий звіт оцінювача №0708 про визначення матеріального збитку ГАЗ 330202 д.н. [NUMBER]. Представники відповідача не змогли навести суду жодних мотивів, які б ставили під сумнів вказані висновки оцінювача. З урахуванням викладено, враховуючи принцип змагальності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті пошкодження його в ДТП, в розмірі 99 558 грн 45 коп. підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як розяснено в Постанові Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В даному випадку, позивач як власник автомобіля обґрунтовував розмір завданої моральної шкоди в 50 000 грн. спричиненням йому моральних страждань через порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Також позивач послався на те, що внаслідок ДТП в період з 10.08.2016 року по 15.08.2016 року лікувався на стаціонарі ПЦРЛ. Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку. Судом перевірено надану позивачем виписку ПЦРЛ № 3538 від 15.08.2016 року, яка підтверджує факт лікування позивача на стаціонарі в період з 10.08.2016 року по 15.08.2016 року. Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку. На думку суду, безперечно, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях через ушкодження здоровя, необхідність подальшого лікування отриманих ушкоджень та фізичні страждання у звязку з цим. Природньо, що вказані негативні наслідки ДТП призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя. Водночас, суд вважає, що розмір заявленого відшкодування моральної шкоди не відповідає тривалості та ступеню втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, яких зазнав позивач. Так, отримані тілесні ушкодження є незначними за ступенем тяжкості відносяться до легких, тривалість перебування позивача на стаціонарному лікуванні у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями складає лише кілька днів. Будь-яких інших доказів на підтвердження тривалості та глибини моральних страждань позивач не надав. Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі, що відповідає характеру правопорушення, глибині моральних страждань позивача. При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, та вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Крім того, на думку суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат 2 500 грн. як оплати за проведену оцінювачем незалежну оцінку майна, оскільки в розумінні ст. 79 ЦПК України, на яку в судовому засіданні послався представник позивача, вказані витрати не відносяться до таких, які повязані з розглядом справи. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн 00 коп. та судового збору, суд виходить з наступного. Згідно із п. п. 13, 36, 35, 41, 48 Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Суд перевірив наданий представником позивача акт-розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та вважає його обґрунтованим. Факт оплати гонорару підтверджується відповідною квитанцією. З урахуванням викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а також вимогу пропорційності присудження судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 2 742 грн 97 коп. витрат на правову допомогу та 1 033 грн 98 судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial