Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 квітня 2011 року у розмірі 36 517,09 грн. та 1 921 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15 квітня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 30 жовтня 2019 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 61 811,73 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 19 289,04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38 793,83 грн.; заборгованості за пенею у розмірі 3 728,86 грн. Крім того, позивач зазначає, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року та складала 29 993,03 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 16 березня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов в якому він зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2011 року у розмірі 29 993,03 грн. Станом на сьогодні банк просить стягнути з нього заборгованість за тим самим кредитним договором в розмірі 36 517,09 грн. Однак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення до суду з позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року. З огляду на викладене, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.04.2011 року фактом зверненням до суду з позовом в 2014 році. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Згідно позовної заяви, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Крім того у заяві позичальника від 15.04.2011 року процентна ставка якою позивач обґрунтовує нарахування сум заборгованості за процентами, пенею та штрафах посилаючись на умови кредитного договору, не зазначена. Також у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, Тарифи Банку: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.иа/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Однак відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил, надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви - анкети. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з частиною 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30 жовтня 2019 року становить 61 811,73 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 19 289, 04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38 793,83 грн.; заборгованості за пенею у розмірі 3 728,86 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року, було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 квітня 2011 року у розмірі 29 993,03 грн., яка складалась з наступного: 19 289,04 грн. - заборгованість за кредитом; 8 220,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 578,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 1 404,43 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року справи № 202/4494/16-ц де міститься правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі самі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц). Таким чином, як убачається із матеріалів справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 квітня 2011 року у розмірі 29 993,03 грн. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до позичальника вимогу про стягнення кредитної заборгованості у 2014 році, про що свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року, відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування ним, комісії та пені за порушення зобов`язань за договором. Таким чином, банк, звернувшись у 2014 році до суду з позовом до [PERSON] самостійно у законний спосіб змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому не може вимагати від боржника подальші відсотки та неустойку, нараховані після прийняття такого рішення, які обумовлені договором на час строку кредитування. Доказів про погодження з позичальником умов щодо визначення процентної ставки відсотків та/або неустойки після припинення строку кредитування банком не надано. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Проте таких вимог у цьому позові банк до відповідача не висував. За таких обставин, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. В силу вимог статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed