Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обгрунтовує ти, що до 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою денної форми навчання факультету транспорту, менеджменту та логістики Національного авіаційного університету і перебуває на утриманні позивача. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, загальна вартість освітньої послуги, з урахуванням кошторисної вартості наступних років навчання, складає 76 000 грн. Вартість проживання доньки у гуртожитку за рік становить 5200 грн, за весь період проживання 20800 грн. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку допомогу на утримання доньки не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Просить стягнути з відповідача на її користь 51 000 грн, як Ѕ частину додаткових витрат на навчання доньки, указану суму просить стягувати у порядку сплати періодичних платежів на навчання та проживання за відповідний період, тобто з 01.09.2018 по 30.06.2022. Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася до суду надіслала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору[PERSON] у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, уважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданим 17 травня 2002 року відділом РАГС Пирятинського райуправління юстиції (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинського районного управління юстиції 29 травня 2001 року (а.с. 8). На даний час [PERSON] є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Національному авіаційному університеті, факультет транспорту, менеджменту та логістики, денна форми навчання, навчається за кошти фізичних або юридичних осіб (а.с. 11) і тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач щороку сплачує за навчання доньки 19 000 грн, згідно договору про надання освітніх послуг №18-1/ОФ-274 від 09 серпня 2018 року (а.с. 9). Відповідач працює, має стабільних дохід, у зв`язку з чим має змогу утримувати їхню спільну дитину. Позивач зазначила, що понесла додаткові витрати на оплату навчання доньки, а саме: оплата за навчання у сумі 28500 та оплата за проживання доньки у гуртожитку у сумі 7800, загальний розмір додаткових витрат позивача на утримання доньки сторін складає 36300 грн (а.с. 4, 10, 12-13, 20-21). Загальна вартість освітніх послуг за весь період навчання [PERSON] з 01.09.2018 по 30.06.2022 складає: 76000 грн за навчання та 26 000 грн вартість проживання у гуртожитку, а всього 102 000 грн, тому просить стягнути з відповідача Ѕ зазначеної суми. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1); право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина 2) ; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3). Суд зазначає, що положеннями закону, обов`язок батьків утримувати до відповідного віку дітей, які продовжують навчання, пов`язується з умовою, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні не встановлено обставин неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своїйу донці [PERSON] , яка продовжує навчання. Судом враховується, що відповідач є працездатною особою та має змогу надавати матеріальну допомогу донці, яка продовжує навчання. Дійсно, положеннями ч. 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом під час дослідження доказів встановлено, що донька сторін [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 12.09.2018 по теперішній час , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою 12.09.2018 відділом реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 22). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що проживання та реєстрація [PERSON] у місті Києві є тимчасовими та пов`язані з навчанням її у вищому навчальному закладі, а отже, на думку суду, [PERSON] не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом. При цьому, судом враховуються, що згідно наданих позивачем документів встановлено, що саме [PERSON] несе фактичні витрати, пов`язані з оплатою за навчаннята проживання, що додатково підтверджує факт постійного спільного проживання [PERSON] з позивачем. При розгляді вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (частина 1); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина 2). Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної в постанові від 24.02.2016 у справі №6-1296 цс15, виходячи з аналізу статті 185 СК України одаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюютьсястаттею 199 цього Кодексу. Суд зазначає, що понесені позивачем витрати в розмірі 28500 грн. за навчання доньки сторін, 7800 грн. - оплата проживання у гуртожитку не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки були викликані не особливими обставинами, а необхідністю забезпечення дитини, що підтверджено самою позивачкою. Вказані витрати позивача враховані судом при розгляді питання щодо стягнення з відповідача аліментів відповідно до вимог статті 199 СК України. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що положення статті 185 СК України визначають обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами, саме на дитину, а третя особа [PERSON] не є дитиною в розумінні вимог СК України, у зв`язку з досягнення повноліття на момент звернення до суду з позовом, суд вважає, що вказані обставини є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову. Питання розподілу судових витрат та стягнення судового збору, вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимого. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed