Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення нього заборгованості за укладеним кредитним договором б/н від 21 грудня 2006 року в сумі 117000,00 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 5831,27 грн. - заборгованості за кредитом, 111168,73 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2020 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2018 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . Ухвалою суду від 03.08.2020 року розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 23.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд у задоволені позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача послався на те, що між сторонами дійсно 21.12.2006 року був укладений договір про надання банківських послуг, однак на діючих в момент укладення договору умовах. Заява, що підписана відповідачем б/н від 21.12.2006 року не містить розміру процентної ставки по відсоткам за користування кредитом. Додані позивачем до позовної заяви копії умов та правил та Тарифів не містять підпису відповідача про погодження з ними, та не доводять, що саме у цій редакції сторони мали їх на увазі укладаючи договір. З моменту укладення сторонами договору минуло більше 11 років Правила і умови, а також Тарифи банком постійно змінювалися. Виходячи з позовної заяви та розрахунку заборгованості під час видачі кредиту діяла процентна ставка 3 % на місяць, надалі процентна ставка постійно змінювалася, про що відповідач не повідомлявся. Відповідач не погоджується з наданим банком розрахунку заборгованості, оскільки позивачем безпідставно включено нараховані за неправомірно підвищеною процентною ставкою відсотки, назвавши це тілом кредити та продовжуючи надалі нараховувати проценти та проценти, які включені до тала, неправомірно збільшуючи тіло кредиту. 21.04.2020 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідача, в якій представник позивача, заперечуючи проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість. 02.12.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором № б/н від 21.12.2006 року в розмірі 22690,29 гривень, а саме: 5831,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 5831,27 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14026,85 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 2832,17 грн. - заборгованість з пені. У судовому засіданні представник позивача Романовський Д.С. на уточнених позовних вимогах наполягав. Представник відповідача адвокат Губар А.Л. до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, будучи присутнім в судовому засіданні 17.02.2021 року проти позовних вимог заперечував та посилаючись на обставини викладені у відзиві, просив в задоволені позову відмовити. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Привабанк». Відповідач [PERSON] 21.12.2006 року підписала анкету-заяву № б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000,00 гривень. Обумовлена процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів року (а.с. 16). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із зазначеним договором до його укладення, який був наданий йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Вбачається, що вказана заява позичальника не містить умов щодо сплати прострочених відсотків. Долучені до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, - відповідачем не підписані. Заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано, яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. На підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.12.2006 року, згідно якого, станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість 22690, 29 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 5831,27 грн., заборгованість за простроченими відсотками 14026,85 грн. 2832,17 грн. заборгованість з пені ( а.с. 139-150) . Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що у Заяві позичальника від 21 грудня 2006 року положення щодо прострочених відсотків та пені не зазначені. Банк, обґрунтовуючи право вимоги цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату прострочених відсотків, пені, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не доведено, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати прострочених відсотків, та пені. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ Приватбанк є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.12.2006 року станом на 28.02.2018 року у розмірі 5831,27 грн. за тілом кредиту. В іншій частині позовні вимоги, є недоведеним фактом досягнення сторонами домовленості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 452,82 грн.

Outcome: partial