Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач в лютому 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва внаслідок виявленого професійного захворювання, отриманого у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 28.03.2018 був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарськоекспертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» у нього первинно виявлено професійне захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Висновком МСЕК від 10.05.2018 йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 45 % за сукупністю з 04.05.2018, первинно, із встановленням 3-ої групи інвалідності, до 01.06.2020. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та його повязано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в незабезпеченні його засобами індивідуального захисту. У звязку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушень нормальних життєвих звязків. Це полягає у постійному фізичному болю, слабкості, втомленості, нервозності. Отримане професійне захворювання позбавило його можливості своїх звичаїв та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 23 (двадцять три тисячі) грн. Позивач в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, вважає їх значно завищеними. При чому, просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 30.08.2010 працював на ВП «Шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 46 від 29.03.2018 [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 6). Висновком МСЕК від 10.05.2018 йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 45 % за сукупністю з 04.05.2018, первинно, із встановленням 3-ої групи інвалідності, до 10.05.2020 (а.с.7) Відповідно до медичного висновку Центральної лікарськоекспертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» у нього первинно виявлено професійне захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8; 9-10). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоровя були неможливими. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: approved