overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач вказує, що 06 серпня 2006 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] у виконкомі Панасівської сільської ради, після чого дружині присвоїли його прізвище. В період спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачкою не склалося: на грунті подружньої невірності дружини у них виникли непорозуміння, сварки, які призвели до обопільної стійкої неприязні. На даний час із відповідачкою вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують і спільного господарства не ведуть. Їхня сім'я розпалася, вони з відповідачкою стали чужими один одному людьми, будь-які почуття, які їх раніше об'єднували, згасли і на даний час їхній шлюб фактично носить формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому, позивач просить суд винести рішення про розірвання його шлюбу із [PERSON], зареєстрованого виконкомом Панасівської сільської ради. Позивач в попереднє судове засідання на розгляд справи не з'явився, в наявній в матеріалах справи заяві просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідачка в попереднє судове засідання на розгляд справи не з'явилася , в наявній в матеріалах справи заяві просить суд справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному об'ємі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 06 серпня 2006 року, [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом [NUMBER] від 06 серпня 2006 , після чого дружині присвоєно прізвище чоловіка. [INFO] народився [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 18 червня 2008 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] Судом було встановлено, що причиною фактичного розпаду сім'ї є виявлена несумісність їх поглядів на різні сторони подружнього життя. Через це в сім'ї часто виникали непорозуміння, які дедалі важче стало долати, а тому подальше спільне проживання стало нестерпним, сторони примирення не бажають. Прийшло розуміння, що шлюб був помилковим і не призвів до створення сімейного затишку. Сторони проживають окремо, їх шлюб носить лише формальний характер та був укладений без мети створення міцної сім'ї, а тому суд вважає, що за даних обставин збереження сім'ї [PERSON] неможливе і шлюб між ними необхідно розірвати. Сина [PERSON] залишити для проживання з матір'ю. На підставі ст.ст.104, 105 ч.3, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач вказує, що 08 лютого 2003 року померла її бабка [PERSON], яка була зареєстрована та проживала до дня смерті в своєму будинку по вул. Бажана, 29 в с. Новоселівка Любашівського району Одеської області. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті бабки. Фактично вона прийняла спадщину у шестимісячний термін, нотаріально оформила спадщину на земельну ділянку, проживає та зареєстрована у вказаному будинку, однак на будинок свідоцтво про спадщину неможливо видати через відсутність правовстановлюючих документів. В звязку з цим вона звернулася до суду з позовом про визнання власності на спадкове майно померлої на житловий будинок. Позивач надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи зі слідуючого. З технічного паспорту, довідки Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 526/05-15 від 10.12.2017 року, погосподарської книги № 02 особовий рахунок № 86 видно, що власником будинку по вул. Бажана, 29 в с. Новоселівка Любашівського району Одеської області є [PERSON]. Вказане господарство складається з житлового будинку, позначеного літерою «А», загальною площею 64.1 м2, житловою площею 42.1м2, літньої кухні «Б», сараю, який позначена літерою «В», погребу з шиєю «Г» (а.с. 10, 14-17). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 08 лютого 2003 року (а.с. 6). Із свідоцтв про народження та одруження видно, що [PERSON] дійсно є бабкою по лінії матері позивачці і відповідно до ст. 1265 ЦК України позивач є спадкоємцем пятої черги за законом після смерті [PERSON] (а.с. 6-9). Позивач звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері, їй видано свідоцтво про спадщину на земельну ділянку, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок відмовлено через відсутність правоустановчих документів на будинок (а.с. 5, 13). З довідки Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 525/05-15 від 10.12.2017 року видно, що позивачка проживала із [PERSON], в одному будинку до дня смерті і наданий час продовжує там проживати. Виходячи з наведеного, позивач дійсно має право на спадкове майно за законом після смерті бабки [PERSON], а саме: на житловий будинок по вул. Бажана, 29 в с. Новоселівка Любашівського району Одеської області загальною вартістю 186298 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач вказує, що 10 червня 2010 року вона із [PERSON] зареєстрували шлюб у міському відділлі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №647. У шлюбі народилася [PERSON], [INFO]. Посилаючись на обставини, які склалися у сім'ї, просить розірвати шлюб, витрати понесені по справі стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі із 10 червня 2010 року, зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №647, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №065578 (а.с.3). В шлюбі народилась [PERSON], [INFO], підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №134461 від 10 травня 2011 року (а.с.4). Судом встановлено, що між сторонами склалися умови при яких збереження сім'ї неможливе, сторони миритися не бажають, спільно не проживають, їхній шлюб існує формально, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, суд вважає, що сім'я розпалася повністю і заявлені вимоги слід задовольнити. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач вказує, що 11.02.2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою Запорізька область, Вільнянський район, село Матвіївка, вул. Щаслива, 40. 25.03.2014 року приватний нотаріус [PERSON] виніс постанову, якою їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на померлого [PERSON] зареєстрований арешт нерухомого майна 09.12.2009 року № 9332192 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виданого [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ. [PERSON] ВДВС № 12 від 21.08 2015 р. позивача було повідомлено, що арешт був накладений на виконання виконавчого листа № 2-1648 від 22.06.2000 року виданого [PERSON] райсудом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ « Запорізькій абразивний комбінат» боргу у розмірі 1449 грн. 23 коп. В межах виконавчого провадження ВП № 15257814 було накладено арешт на все майно [PERSON] Згідно довідки № 2/3832 від 09.10.2014 року виданої ПАТ « Запорізькій абразивний комбінат» [PERSON] заборгованість перед ПАТ погасив у повному обсязі. В судовому засіданні позивач наполягає на вимогах. Відповідач надав суду лист про проведення судового засідання без участі представника [PERSON] відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ. Рішення прохають прийняти на розсуд суду. Суд задовольняє позов з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 392 ЦК України передбачено захист права власності у суді, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином у судовому засіданні доведено, що спадкодавцю [PERSON] на день смерті належав житловий будинок за адресою Запорізька область, Вільнянський район, село Матвіївка, вул. Щаслива, 40, на який претендує позивач. Враховуючи, що на даний момент претензій зі сторони відповідача та третьої особи з приводу боргу немає, рішення суду не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає за можливим позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач вказує, що 12 жовтня 2014 року Любарським РВ УМВС України було відкрито кримінальне провадження №12014060210000382 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. В підготовчому судовому засіданні потерпілий подав до суду заяву про те що він помирився із обвинуваченими і претензій до них не має. Однак згідно довідки Любарської ЦРЛ, [PERSON] у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями завданими [PERSON] та [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Любарській ЦРЛ з 13.10.2014 року по 24.10.2014 року, тобто 11 ліжко - днів. Вартість лікування, згідно довідки Любарської ЦРЛ, складає 2828,54 грн. [PERSON] та [PERSON] затрати, понесені Любарською ЦРЛ на лікування [PERSON] не відшкодовані, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого. Позивач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги в позовній заяві та просила їх задовільнити. Відповідачі у попередньому судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Оскільки відповідачі визнали позов повністю, визнання позову не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, суд ухвалив винести рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідачів, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Ухвалою Любарського районного суду №282/203/15-к від 13 лютого 2015 року кримінальне провадження по обвинуваченні [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було закрито звільнивши їх від кримінальної відповідальності в зв'язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Відповідно до вказаної вище ухвали потерпілим виступав [PERSON] Відповідно до довідки №10699 від 28.10.2014 року видана Любарською ЦРЛ [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в період з 13.10.2014 року по 24.10.2014 року, кількість проведених ліжко - днів в лікарні 11 ліжко - днів. Вартість лікування становить 2828,54 грн. Згідно до ст. 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача то відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави 243.60 грн., судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач вказує, що 12 квітня 2017 року вона домовилась з відповідачем про купівлю майнового комплексу «[INFO]», який розташований по [ADDRESS] за 234000 грн. Вона сплатила відповідачу обумовлену суму та відповідач передала їй майновий комплекс. Однак, в подальшому відповідач до нотаріальної контори неодноразово не з'являлась і договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. Тому, просила задовольнити її вимоги та визнати за нею право власності на вказаний майновий комплекс. Позивач надав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги повністю підтримала. Відповідач надала суду заяву, в якій позов визнала повністю та не заперечує проти його задоволення, просила розглянути справу за її відсутності. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним на слідуючих підставах. З витягу про державну реєстрацію прав від 17 жовтня 2011 року видно, що відповідач є власником майнового комплексу «[INFO]», який розташований по [ADDRESS]. Вказаний комплекс складається з «майстерні літера «А» площею 380.9 м.кв, адміністративної будівлі - літера «Б» площею 288.4 м.кв, складe запчастин - літера «В» площею 130.4 м.кв., навісу - літера «Е» площею 15.4 м.кв, колодязю «№1», електроліній «№ІІІ», дороги «№ІV» (а.с. 9). Із розписки відповідача видно, що вона повністю отримала гроші за майновий комплекс та зобов'язалась укласти договір купівлі-продажу та посвідчити його нотаріально до 04 травня 2017 року (а.с. 8). Встановлено, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу майнового комплексу «[INFO]», який розташований по [ADDRESS], досягли всіх істотних умов договору, кожна сторона виконала його в повному обсязі, що підтверджується заявою про отримання грошей, тому належить постановити рішення, яким визнати право власності на вказану будівлю за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач вказує, що 13 вересня 2016 року померла [PERSON], яка на день смерті проживала в [INFO]. Після його її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка на території Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області розміром 2.13 гектари. Він являється спадкоємцем за заповітом. Відповідач по справі [PERSON] також являється спадкоємцем, однак на спадщину не претендує. Інших спадкоємців не має. Однак в даний час він не може оформити спадщину, так як хворів і пропустив строк для подачі заяви до нотаріальної контори. Тому, нотаріус йому рекомендував звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач надав до суду заяву про те, що позов повністю підтримує і просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по справі не мають. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи зі слідуючого. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 13 вересня 2016 року (а.с. 6). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] являлась власником земельної ділянки на території Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області розміром 2.13 гектари (а.с. 10). Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області від 22 липня 2011 року, який не змінено та не скасовано, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] і відповідно до ст. 1234 ЦК України позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 7). З довідок Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області № 1057 від 10 жовтня 2017 року видно, що [PERSON] була зареєстрована та проживала одиноко до дня смерті в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області по вул. Незалежності, 284 (а.с. 8). З повідомлення нотаріуса від 10.10.2017 року видно, що дійсно позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 5). Згідно ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлено в шість місяців. Тобто, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 13 березня 2017 року і позивач його пропустив. Із виписки з медичної карти Любашівської ЦРЛ видно, що в лютому 2017 року позивач хворів та знаходився на лікуванні (а.с. 9). Враховуючи обставини, за яких позивач пропустив строк для прийняття спадщини, суд рахує їх поважними та вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач вказує, що 13 січня 2010 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2 гектари, що розташована на території Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області, яка була надана їй в постійне користування. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. Однак, вона не може оформити спадщину, так як в нотаріальній конторі виявили, що втрачено оригінал Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, в звязку з чим неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. Тому, просила задовольнити позов повністю: визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 2.00 гектари, яка розташована на території Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області, масив № 9 ділянка 60-2, масив № 10 ділянка 60-1 вартістю 52417 грн. 99 коп., що належала на праві постійного користування [PERSON] на підставі Державного акту серії І-ОД № 013271. Позивач надала суду заяву згідно якої повністю підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу без її присутності. Відповідачі по справі заперечень не мають, просили суд розглянути справу за відсутності їх представників, про що надали відповідні листи. Суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним, бо відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД № 013271 [PERSON] належала площею 2.00 гектари, яка розташована на території Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області, масив № 9 ділянка 60-2, масив № 10 ділянка 60-1 вартістю 52417 грн. 99 коп. на праві постійного користування (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 14 січня 2010 року (а.с. 6). Із свідоцтва про народження та одруження позивача видно, що вона є донькою померлої [PERSON] та відповідно до ст. 1261 ЦК України являється спадкоємицею першої черги (а.с. 9-10). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 вересня 2015 року видно, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю оригіналу Державного акту на земельну ділянку (а.с. 5). З довідки Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 14 січня 2010 року видно, що [PERSON] проживала до смерті в с.Тернівка Бершадського району Вінницької області разом із позивачкою по справ (а.с. 11). Суд вважає, що позивач не пропустив строку для прийняття спадщини, так як на відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, а також своєчасно звернувся до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини. Згідно ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватись і передаватись у порядку спадкування. Тому, вимога про визнання права власності на спадкове майно за законом після смерті [PERSON] підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач вказує, що 14 травня 2012 року в с. Филинці Любарського району Житомирської області у віці 60 років померла його мати [PERSON] У відповідності з чинним цивільним законодавством позивач являється спадкоємцем майна померлої, серед якого є земельна ділянка з кадастровим номером 1823182100:01:000:0181, право власності на яку посвідчено Державним актом серії ЖТ №020865 від 22.08.2003 року площею 6,0258га. Оформити спадщину позивач не може оскільки оригінали вказаного Державного акту втрачений та оголошений не дійсним, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкоємства, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823182100:01:000:0181. Представник позивач в попереднє судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи заяві позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю та просить справу слухати у її відсутності. Представник Веселківської сільської ради у попереднє судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи довідці проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Рішенням Любарського районного суду №282/1396/15 від 28.12.2015 року встановлено, що [PERSON] Камілієвна, [INFO], яка померла 14.05.2012 року, є матірю [PERSON], [INFO]. Довідка №48 від 10.02.2015 року вказує, що на день смерті [PERSON] вона проживала разом з сином [PERSON] Відповідно до нотаріального напису на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 020865 право власності на земельну ділянку з кадастровим № 1823182100:01:000:0181 площею 6,0258 га., перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2011 року. Відповідно до повідомлення в газету «Житомирщина» Державний акт серії ЖТ №020865 виданий 22.08.2003 року є втрачений та оголошений не дійсним. Згідно паспорта громадянина України серії СР №588135 [PERSON] народився 07 березня 1970 року. Відповідно до ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є смерть власника, а відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно матеріалів справи померлій [PERSON] належала земельна ділянка а позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved