Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] разом із відповідачкою проживали у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2012. 07.08.2018 відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а з 09.08.2018 почали проживати окремо. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після припинення стосунків із відповідачкою, їх син залишався проживати разом із матір`ю. Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні із сином, він був змушений звернутись до суду для визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме просив визначити: побачення у вівторок та четвер щотижня з 18.00 години до 20.00 години; кожної непарної суботи та кожної непарної неділі з 10.00 години до 20.00 години; 07 січня щороку з 10.00 години до 20.00 години; [INFO] щороку з 10.00 години до 14.00 години. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною в порядку загального позовного провадження. 25.02.2019 відповідач надала письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова. У відзиві відповідач повністю заперечувала проти позовних вимог, вважала їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні позивача з сином не чинила, є розбіжності щодо встановлення графіку зустрічей з батьком, з запропонованим у позові не погоджується. Прохала планувати їх зустрічі таким чином, щоб не порушувати режим дня дитини, та у її присутності. Зазначила, що доводи позивача на неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків є суперечливими, надуманими та недоказаними. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив, що він не наполягає на встановленні днів побачень з сином згідно заявленого у позові графіку. Посилався на те, що розлучення дитини з батьком жодним чином не йде дитині на користь, а лише заважає її повноцінному розвитку, обмеження батька у спілкуванні з дитиною є порушенням прав батька і дитини. Крім того, посилаючись на висновок служби у справах дітей, просив надати йому можливість спільного відпочинку із дитиною у літній період. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила, що не заперечує проти зустрічей батька з сином один раз на тиждень тривалістю 2 години та у присутності матері. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надали суду письмові пояснення та висновок щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, та заяву про слухання справи за відсутністю їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони 03.10.2012 зареєстрували шлюб у Ленінському ВДРАЦС РС ХМУЮ, актовий запис №423. Позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.2018. З 09.08.2018 сторони проживають окремо і син проживає разом із матір`ю. Підставою звернення до суду стало те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні доньки, позивач не має регулярної можливості спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.12.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ч.1 Закону). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних побачень. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Фактично судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] Судом із поданих сторонами доказів та пояснень встановлено, що між батьками малолітньої дитини - склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. Судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки батька, що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №244 від 22.03.2019 рекомендовано за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 години до 20.00 години у присутності матері або бабусі дитини; два тижні влітку для оздоровлення. У судовому засіданні ані позивач, ані відповідач не погодилися з таким режимом спілкування батька із донькою. Вирішуючи питання щодо порядку спілкування позивача з малолітнім сином, суд приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами, а саме неприязні відносини один до одного та відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині, приходить до висновку про те, що спосіб спілкування позивача з сином не повинен перешкоджати йому разом з дитиною проводити свій час з урахуванням інтересів дитини та її розвитку. Суд при цьому виходить з того, що при розгляді справи не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітнім сином, який би обумовлював побачення з дитиною у присутності інших осіб. При визначенні часу спілкування позивача з малолітнім сином, суд враховує, що позивач як батько має право на особисте спілкування з дитиною, також суд враховує вікові особливості її психо - емоційного розвитку, пристосування до материнського піклування і вважає, що в цьому віці доцільно встановити такий порядок участі позивача у вихованні дитини, який би передбачав можливість нетривалого спілкування як у присутності матері так і за відсутністю матері, а саме суд вважає що спілкування протягом кількох годин можливо встановити у такий порядок: кожної середи місяця з 18.00 год. до 20.00 год., без присутності матері дитини;кожної першої, третьої суботи місяця з 10-00 год. до 15-00 год., без присутності матері дитини;кожну другу, четверту неділю місяця з 10-00 год. до 14-00 год., у присутності матері або бабусі дитини; 07 січня з 10.00 години до 14.00 години, без присутності матері дитини;[INFO] з 10.00 години до 14.00 години, без присутності матері дитини. Початок та закінчення зустрічі відбуватиметься за місцем проживання дитини. При цьому суд враховує режим роботи батьків, режим дня дитини, час її сну, підготовки до нього, необхідність занять протягом дня, необхідності спеціального харчування. Щодо позовних вимог, про встановлення додаткових днів побачень у святкові дні, та у день народження дитини, то в цій частині суд приходить до висновку щодо часткового задоволення. А саме вважає за доцільне надати додаткові дні побачень у різдвяні свята, на день народження дитини, але лише у першій половині дня. Такий спосіб участі батька у вихованні дитини не зашкодить їй, а навпаки, повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Водночас, обираючи першу половину дня проведення дитини з позивачем у святкові дні суд керувався рівністю прав та обов`язки щодо участі батьків у вихованні дитини. Крім того, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивача щодо встановлення йому часу для спільного оздоровчого відпочинку з сином протягом літнього періоду. Однак, при цьому суд вважає за доцільн е, враховуючи інтереси матері та дитини, покласти на батька обов`язок узгоджувати період виїзду з дитиною на оздоровчий відпочинок та місце такого відпочинку з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо сина. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що сторони, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial