Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Шинкарьов О.О., звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , 1914 року народження, після смерті якого відкрилась спадщина, яку прийняла її мати [PERSON] , 1922 року народження. 28.08.2001 року матір`ю було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . [INFO] померла мати, після смерті якої вона (позивач) прийняла спадкове майно та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Після отримання свідоцтва дізналась, що успадкувала тільки 2/5 частини квартири. Нотаріус пояснив, що 3/5 частини квартири приватизували її сестра [PERSON] та двоє її дітей: [PERSON] та [PERSON] . У 1994 році її сестра разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю , через рік дізналась, що сестра з дітьми переїхала до США і з того часу сімейні зв`язки було втрачено, місце їх проживання невідомо. З 1994 року відповідачі ніколи не приїжджали до України, не цікавились станом майна, не сплачували за комунальні послуги, не робили ремонт, не підтримували майно у належному стані. Зазначає, що її батьки та вона сама відкрито, добросовісно користувались квартирою, вона продовжує відкрито, добросовісно, безперервно користуватися майном, повністю сплачує комунальні послуги, підтримує майно в належному стані. За таких обставин, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/5 частини квартири [ADDRESS] , які належали відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1993 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.03.2018 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2018 року позов задоволений, визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 3/5 частини квартири [ADDRESS] , які належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1993 року. 13.08.2018 року [PERSON], який представляє інтереси відповідачів, звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи, їм не було належним чином вручені копії позову з додатками та відповідачам не були вручені копії заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2018 року. Внаслідок чого відповідачами не були надані відзиви на позовну заяву та вони не були присутні у судовому засіданні. Про існування заочного рішення [PERSON] дізналась 06.08.2018 року прибувши до квартири [ADDRESS] , у якій знаходились невідомі їй люди, які не впустили її до квартири. За таких обставин просив задовольнити заяву, поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2018 року і призначити справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.08.2018 року вказану заяву задоволено, поновлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2018 року. Заочне рішення скасувано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.01.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . Підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 27.11.2018 року за вх. № 30159 до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі позов не визнали та вказали, що позивач з 1985 року проживає на території Російської Федерації та є громадянином Російської Федерації, при цьому в позовній заяві ці обставини не вказані. Крім того, позивач як громадянка іноземної держави не може безперервно проживати на території України протягом 10 років, так як відповідно до п./п. 2 п. 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Вказують, що позивач взагалі не могла безперервно протягом 10 років володіти 3/5 зазначеної квартири, так як весь час проживала на території Російської Федерації. Жодних доказів перебування на території України протягом 10 років позивачем не надано, позивач у позові не вказує яким чином вона володіла квартирою перебуваючи в іншій державі. Також вказують, що позивач є спадкоємцем [PERSON] тобто сама ніколи не володіла спірним майном, позивач завжди знала, хто є власником, а тому нею не може бути набуто право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.Крім того, зазначають, що позивач не є власником жодної частини зазначеної квартири, так як на підставі договору дарування від 02.12.2016 року вона подарувала 2/5 частини квартири [PERSON] , громадянину Ізраїлю, при цьому, позивач не вказує який період вона володіла вказаною квартирою та на якій правовій підставі. Посилаючись на норми ст. 346 ЦК України вказують, що підстави для припинення права власності визначені законом, а набувальна давність не є підставою припинення права власності.Позивач намагається захопити майно належне на праві власності відповідачам при цьому викривляє та спотворює факти вводячи суд в оману щодо фактичних обставин справи. 16.01.2019 року за вх. № 894 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення до позову, в яких останній підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зокрема зазначив, що батьки позивача та сама позивач на момент приватизації квартири і до отримання позивачем у 2016 році свідоцтва про спадщину не знали, що користуються майном, 3/5 частини якого належить відповідачам. Вказує, що відповідачі 25 років не приймали участі в утриманні майна власниками якого є, не проявляли будь-якої зацікавленості до нього, та вважає, що це розцінюється як втрата інтересу та відмова від права власності. Необізнаність позивача про існування інших співвласників підтверджується розрахунковими документами по оплаті комунальних послуг, які проводились за повну площу квартири, а не за її частку. Окрім позовної вимоги, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 15.02.2019 року за вх. № 3775 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надійшли пояснення, з яких вбачається, що [PERSON] позов визнає, вважає обґрунтованим та доведеним, просить його задовольнити. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.1993 року органом приватизації Кіровоградської міської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватноспільної власності вищевказаним особам (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К. 28.08.2001 року, зареєстрованим у реєстрі за № 2-3365, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є дружина [PERSON] , що мешкає у [ADDRESS] . Спадкове майно складається з 1/5 частини квартири за вказаною адресою (а.с. 5). Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградського ООБТІ» від 19.02.2018 року право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] станом до 01.01.2013 року зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 4/5 ч. (приватна спільна сумісна), [PERSON] - 1/5 ч. (приватна спільна часткова) (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Биковим С.Є., зареєстрованим у реєстрі за № 1-843, [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] року 2/5 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 6). З виписки з будинкової книги за адресою [ADDRESS] вбачається, що дочка власника - [PERSON] , [INFO] 20.07.1994 року вибула в Ізраїль, онуки власника - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] виписались разом з матір`ю (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом також встановлено, що відповідно договору дарування частки квартири від 02.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., [PERSON] , [INFO] , громадянка Російської Федерації, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] подарувала у власність [PERSON] , громадянину Ізраїля, 2/5 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 147). Тобто, 02.12.2016 року право власності позивача на частину спірної кватири припинено, у зв`язку з відчуженням майна. Частина 3 статті 335 ЦК України передбачає, що безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Стаття 344 ЦК України встановлює, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З виписки з будинкової книги за адресою [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] не зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 7). І як підтверджується матеріалами справи та поясненнями учасників справи, не проживала за даною адресою. Згідно розрахункових квитанцій за надані комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , у 2010-2014 роках оплати проводились [PERSON] (а.с. 165-170). Після успадкування [PERSON] частки квартири за заповітом після смерті [PERSON] , доказів про сплату комунальних послуг саме позивачем, як володільця та користувача нерухомим майном, матеріали справи не містять. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач обізнана відносно того, що титульними власниками спірної 3/5 частини квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а тому не можна вважати володіння позивачем вказаною частиною квартири добросовісним, що не дає право позивачу на застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 344 ЦК України. Непроживання відповідачів у спірній квартирі не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. При цьому судом взято до уваги, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто сама ніколи не володіла спірним майном. Таким чином, факт відкритого безперервного володіння [PERSON] спірним нерухомим майном протягом десяти років не знайшов свого підтвердження, а інші підстави для задоволення позову відсутні. Посилання позивача, що вона володіє спірним майном добросовісно, а тому за нею слід визнати право власності за набувальною давністю, суд вважає безпідставними, оскільки [PERSON] не довела підстав для визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, що є її процесуальним обов`язком. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є громадянкою Російської Федерації, не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично за вказаною адресою не проживала, за комунальні послуги не сплачувала, була обізнана відносно інших власників спірної квартири, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed