Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеного між ними 25.01.2014 року, договір № б/н, за яким відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 гривень. [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Однак відповідачка вказаних умов договору не виконала у зв'язку з чим станом на 10.06.2018 року заборгувала позивачу суму в розмірі 42157,39 гривень та до теперішнього часу борг не сплачує. Просить суд, стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 42157,39 гривень на користь позивача, та понесені судові витрати в розмірі 1762,00 гривень. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 04.07.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачці визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надала. Фіксування судового засідання не здійснювалося відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, а також враховуючи думку представника позивача, суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.01.2014 року за заявою [PERSON] між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладений кредитний договір № б/н від 25.01.2014 року, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 10.06.2018 року має перед банком борг на загальну суму 42157,39 гривень, який складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 275,24 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34798,46 гривень, заборгованості за пенею та комісією 4600,00 гривень, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 1983,68 гривень. При цьому, згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» нарахування комісії за вказаним видом кредитних карт не передбачено, отже заборгованість за пенею та комісією в сумі 4600,00 гривень є саме пенею, а не комісією. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час с. Тополине Нікольського (Володарського) району Донецької області згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачку і звільняє її від обов'язку по оплаті штрафів на користь АТ «Приватбанк», з урахуванням положеньст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка умови кредитного договору в повному обсязі не виконує, а тому з останньої підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості в розмірі 35073,70 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 275,24 гривень, заборгованості за процентами в сумі 34798,46 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4600,00 гривень, штрафів в розмірі 500,00 гривень та 1983,68 гривні задоволенню не підлягають - з огляду на положення ст.2 вищевказаного закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із частковим задоволенням позову (83,20%) суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1465,98 гривень. На підставі ст.ст.5, 526, 530, 549, 551, 610, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial