Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості, вказуючи, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки:у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору;у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та вмежах встановленого кредитного ліміту. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. На підставі п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також, відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі, мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює щляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суму кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.06.2019 року має заборгованість - 52840,66 грн., з яких: 27887,01 грн. заборгованість за тілом кредита; 7036,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 14925,20 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2492,41 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. А тому, просять суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52840,66грн. за кредитним договором № б/н від 17.03.2011 року та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 26 липня 2019 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за дорученням Зборовська С.Є. в судовому засіданні пояснила, що відповідачка підписала заяву 13.04.2016, нею було отримано кредит у вигляді оплати частинами, і на рахунку був плюс 10209 грн., вона на протязі 36 місяців повинна була вносити до 13 числа суму в розмірі 602,87грн. щомісяця. Доки картка в плюсі вона повинна була класти на картку дану суму. Відповідачка повинна погасити кредит в сумі 21703,49 грн. до 13.04.2019 року , до цього вона користується карткою, хоча не повинна була. 13.05.2016 їй потрібно зробити платіж 602,87 і карта повинна бути в плюсі , а в неї карта вже в минусі на 13.05.2019 на суму 8688,33 грн.. 10.06.2016 вона поповняє карту лише на 180 грн. Просила суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду відзив, в якому зазначила, що просить суд розглянути справу без її участі. Також зазначила, що вважає даний позов безпідставним з огляду на наступне. Зазначає, що 17.03.2011 року нею була підписана анкета-заява, а позивачем була видана їй картка з встановленим кредитним лімітом у розмірі 11000,00грн. 13.04.2016 року нею по картці отримано кредит (оплата частинами) на загальну суму 10209,77грн. За даним кредитом нею було повернуто 15674,62 грн. (10209,77 грн. тіла кредиту та 5464,85грн. процентів з комісією), що підтверджується випискою по рахунку клієнта. Також, за даною картою нею було отримано від позивача та використано для власних потреб грошові кошти у сумі 10023,90 грн. На погашення даної заборгованості нею було сплачено 7868,05 грн. Отже, зазначає, що загалом у позивача за анкетою-заявою від 17.03.2011 року нею було отримано кредит у розмірі 20233,67 грн. (10209,77 грн. +10023,90 грн.), а сплачено в разунок повернення кредиту 23542,67 грн. (15674,62 грн.+7868,05 грн.). Тобто, нею було повернуто кредиту на 3309,00 грн. (23542,67 грн.-20233,67 грн.) більше ніж було отримано. За даний період позивачем нараховано проценти та неустойку на суму 50007,10 грн., з яких 5464,85 грн. були списані позивачем з її карткового рахунку на погашення не тіла кредиту, а процентів, які кредитним договором не обумовлені. Також, відповідач зазначає, що у її анкеті-заяві від 17.03.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі крім тіла кредиту (сума, яку фактично вона отримала в борг), стягнути пеню і штрафи. Втягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна,30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін , зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку-50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому позивач не надає доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов вона розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Вона заперечує дані обставини, з Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, які додані до позовної заяви її не ознайомлювали. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Відповідач наголошує на тому, що нею не підписувалася та визнаються Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс. Отже, відсутні правові підстави щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів), які передбачені Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів умов та правил надання банківських послуг розмішені на сайті, що не є складовими частинами укладеного між нею та позивачем кредитного договору. За таких обставин, у неї виникло лише зобов`язання щодо повернення суми коштів, які нею було отримано від позивача. А тому, просить у позові АТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за дорученням Зборовської С. Є., вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала відповідач. Картковий рахунок - це рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонв (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалися. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 364 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Відповідно до виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. Також вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість по договору. Також, як вбачається із виписки по рахункам, 13.04.2016 року [PERSON] скористалися послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Згідно до п. 1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг Сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, як надається держателем платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Голд» на умовах терміновості, платності та зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів кредит з використанням сервісу Миттєва розстрочка, повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з карти клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання. Згідно з п. 2.7.6.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг утримувач кредитної карти має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2016 року на виконання умов укладеної кредитної угоди за послугою «Миттєва розстрочка», на картрахунок [PERSON] банком було зараховано грошові кошти у розмірі 10209,77 грн. Скориставшись даною послугою [PERSON] обнулила свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме, встановлений кредитний ліміт став доступний до використання [PERSON] . Однак, скориставшись даною послугою у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови Договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання. Зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на сьогоднішній день не погашена. Таким чином, твердження [PERSON] , що її заборгованість за кредитною карткою була погашена в повному об`ємі є помилковими, адже заборгованість було переведено на сервіс «Миттєва розстрочка», внаслідок чого відбувалося щомісячне стягнення грошових коштів. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] заборгованість останньої станом на 25.06.2019 року має заборгованість 52840 грн. 66 коп., з яких: 27887,01 грн. - заборгованість за тілом кредита; 7036,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 14925,20 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2492,41 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримувала кредитні кошти, а тому, заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту в загальній сумі 34923 грн. 05 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інших, заявлених позивачем сум заборгованості, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, виходячи із наступного. Враховуючи, що умови договорів розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] зобов`язана була знайомитися з Тарифами Банку та Умовами кредитування на банківському сайті https://privatbank.ua./kredity, якими і передбачені нарахування пені та штрафів, є безпідставними, оскільки ніяких заяв, договорів, як б зобов`язували відповідача це робити між ним та позивачем не укладалося. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з відповідачем погоджувалися Умови та Правила надання банківських послуг, які були б складовою частиною укладеного між сторонами договору та за якими Позичальник брала би на себе зобов`язання зі сплати пені та штрафних санкцій, а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли станом на момент укладення договору, є частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15. Таким чином розмір пені та штрафів не передбачений, а відтак не встановлений і не доведений позивачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу. Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та Умовах кредитування з використанням кредитної картки, домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, підстав для стягнення пені та штрафів немає. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 вищевказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення пені та штрафів не підлягають до задоволення. Таким чином до стягнення з [PERSON] на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за Кредитним договором в сумі 34923 грн. 05 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 278887,01 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредита в розмірі 7036,04 грн. Решті позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (платіжне доручення № PROM7BVZGP) Оскільки,судом було задоволено 66,09 % позовних вимог, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1269 грн. 59 коп. (1921 грн. х 66,09 : 100). На підставі викладеного та

Outcome: partial