Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2019 року через свого представника звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та з урахуванням збільшення станом на дату засідання просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 38 115,60 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2018 року по день винесення рішення у розмірі 425 564,40 грн. Також позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9 605,00 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 березня 2018 року він був звільнений з роботи у ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України. Проте грошових розрахунків ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» з позивачем не провів. На час звільнення позивача заборгованість товариства по заробітної платі складала 38 115,60 грн, проте її так і не було виплачено, у звязку з чим позивач просить додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2018 року по день винесення рішення. Ухвалою суду 28 січня 2019 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. 25 лютого 2019 року відповідач через свого представника надав відзив, у якому просив відмовити позивачу у позові в частині стягнення середнього заробітку за невиплату належних сум у день звільнення з тих підстав, що затримка з виплати заробітної плати відбулася через незалежні від відповідача обставини, а саме через те, що в районі діяльності товариства проводяться бойові дії, на підставі чого відповідачу обмежене постачання електроенергії, що позбавило можливості виробити продукцію та отримати від цього дохід. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням збільшення підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 червня 2012 року позивач був прийнятий на посаду провідного спеціаліста по фінансовій роботі до відповідача, що підтверджується записом за № 15 у трудовій книжці (а.с.20). 30 березня 2018 року позивач був звільнений з роботи у ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України (а.с.21). Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 26.11.2018 заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 38 115,60 грн (а.с.24). Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 38 115,60 грн необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. 22 квітня 2019 року до суду від відповідача надійшла довідка № 38408 від 16.04.2019 про середньомісячну заробітну плату [PERSON], яка становить 9 275,84 грн. Однак зі змісту зазначеної довідки вбачається, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача визначений за січень та лютий 2018 року, у той час як два останні місяці роботи [PERSON] відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 становлять лютий та березень 2018 року. Суд не вважає даний доказ належним, оскільки він не містить повну інформацію щодо предмета доказування, оскільки у ньому відсутні відомості за останній місяць роботи позивача, тобто за березень 2018 року. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці, середньомісячна заробітна плата позивача складає суму 31 608,86 грн, що відображено в довідці ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 26.11.2018 (а.с.25). Із зазначено виходить, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1 541,90 грн. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума середньоденного заробітку 1 541,90 грн х 276 робочих днів (за період з 30 березня 2018 року по 08 травня 2019 року) = 425 564,40 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обовязкові платежі до державного бюджету. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 4 636,80 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Прохання позивача відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 9 605,00 грн не підтверджені фактами реальної сплати грошових коштів за надання правової допомоги саме по цій цивільній справі, зокрема суду не надано доказів документального підтвердження сплати позивачем 9 605,00 грн на рахунок адвоката, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved