Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 21 грудня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2751. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Позивач свою позовну заяву мотивує тим, що її подальше подружнє життя з відповідачем неможливе, так, як вона утратила почуття любові, взаємоповаги до свого чоловіка. Відповідач систематично ініціює конфлікти, морально пригнічує її, що негативно впливає на неї та їхню спільну дитину. Зважаючи, що з серпня 2013 року сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а шлюб носить лише формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що шлюб сторін носить лише формальний характер, оскільки позивач з відповідачем спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, тривалий час проживають окремо. Зазначила, що позивач наполягає на розлученні, не бажає подальшого примирення і проживання однією сім'єю з відповідачем, оскільки відповідач морально пригнічує позивача, поводить себе агресивно з нею. Посилаючись на вищевикладене представник позивача заперечувала, щодо надання терміну на примирення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив надати строк для примирення, мотивуючи тим, що звернення позивача з позовом про розірвання шлюбу є передчасним, вважає бажання позивача розлучитися, має тимчасовий характер. Окрім того відповідач вказував, що хоче займатись вихованням дитини, відтак відповідач вважає що серйозних підстав для розлучення немає, та не втрачає надії на можливість відновлення сімейно-шлюбних стосунків. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2007 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2751, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №2751. Між сторонами склалися відчужені взаємовідносини, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, не мають єдиного бюджету, позивач наполягає на розлученні та не бажає примирення і проживання єдиною сім'єю з відповідачем. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Так суд не в праві примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, зважаючи на вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сім'я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як вбачається з пояснень представника позивача почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved