Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, просить надати дозвіл на тимчасові поїздки за кордон неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] у супроводі позивача [PERSON] без згоди та супроводу відповідача [PERSON] до Республіки Польша, Німеччини та інших країн-учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу з 01.06.2020 року до 02.01.2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 22.02.2016 року вона розірвала шлюб із відповідачем на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . На протязі тривалого часу сторони не проживають однією сім`єю та припинили подружні відносини. З цього часу відповідач виїхав за межі України, надає їй матеріальну підтримку в утриманні сина, але майже не спілкується з сином і не бере участі у його вихованні. Син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендацією сімейного лікаря, необхідне перебування дитини на узбережжі моря. Крім того, дитина вже кілька років відвідує центр вивчення іноземних мов «APLUS» ФОП Москв`як, де вивчає польську та англійську мови. За кордоном у неї проживає брат, який запрошує їх до себе погостювати та відпочити, беручи на себе всі витрати. Влітку вони планують подорож Європою та відпочинок європейських морських узбережжях, однак батько з ними не спілкується, а тому не можуть отримати його згоду на виїзд сина за межі України, а тому позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини неявки суд не повідомив, а тому суд у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області Комаровський Б.І., в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій позов підтримує повністю, просить суд слухати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 22.02.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 січня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Згідно довідки №1143 від 30.01.2020 року, виданої КП СМР «ЖЕК», відомо, що [PERSON] , 1987 року народження, має на утриманні сина [PERSON] , 2013 року народження. Із довідки виданої ФОП [PERSON] , відомо, що [PERSON] дійсно навчається в центрі вивчення польської та англійської мови в 1 класі. Довідкою №01-16/29 від 30.01.2020 року, виданою дирекцією середньої школи №10 м. Самбора, Львівської області, підтверджується, що [PERSON] навчається в даній школі у першому класі. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того чи здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі життя і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач діючи всупереч інтересам дочки, безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів, спрямованих на покращення всебічного та гармонійного розвитку дочки, що полягає у його небажанні добровільно надати дозвіл на виїзд сина за кордон. Таким чином, проаналізувавши та дослідивши усі докази у справі, беручи до уваги той факт, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон та судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього сина за межі України для тимчасового перебування, тому суд приходить до висновку та вважає необхідним надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща, Німеччини та інших країн-учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , у період з 04.06.2020 року по [INFO] . У зв`язку з цим позов слід задовольнити частково.

Outcome: dismissed