Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] звернувся 03.05.2017 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] про розірвання шлюбу, відповідно до ст. 105,109 СК України просить суд: винести рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], укладений в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області 28.04.1990 року, актовий запис № 8. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.1990 року сторони зареєстрували шлюб в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області, проте на даний час шлюб розпався та носить лише формальний характер. Сторони не проживають разом на протязі 2 років, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують. В процесі розгляду справи, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] звернулась з зустрічною позовною заявою до [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та уточнивши 14.12.2017 року свої позовні вимоги остаточно просила суд: поділити майно, що є спільною власністю подружжя, виділивши [PERSON]: причеп, вартістю 15000 грн.; плуг, вартістю 6000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; крупорушку 1шт., вартістю 1500 грн.; деревообробний верстат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн.; 8 тисяч грн. за сплату комунальних послуг; грошові кошти у розмірі 47880 грн.; 25000 грн. від продажу 1 тони меду; бочонка «нержавійка» 320 л., вартістю 3000 грн.; термоса 3 шт. вартістю 900 грн.; загальною вартістю 138680 грн. Відповідачу [PERSON] виділити: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонку, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; поршневий повітряний компресор, вартістю 5000 грн..; грошові кошти у розмірі 47880 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонної меблі, вартістю 2000 грн.; мопед, вартістю 3000 грн., загальною вартістю 138780 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову частково заперечував. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, зустрічну заяву підтримав та просив її задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Г, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.04.1990 року в Надежденській сільській раді Саратського райвиконкому Одеської області сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №8), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЖД № 474845(л.с.6). Позивач у своєму позові зазначає, що на даний час шлюбні відносини носять лише формальний характер, оскільки сторони не проживають разом на протязі 2 років, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться. Відповідач в судовому засіданні, що відбулось 26.06.2017 року клопотала про надання сторонам строку на примирення, у звязку із чим 26.06.2017 року було винесено ухвалу про надання строку на примирення. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки сторони не скористались наданим їм часом на примирення, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, та враховуючи те, що сторони не проживають вже довгий час разом, між ними не ведеться спільне господарство, та шлюб носить лише формальний характер, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Стосовно зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість їх часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. У відповідності п 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В уточненому зустрічному позові [PERSON] вказала на те, що за час перебування з [PERSON] у шлюбі сторони набули таке майно, що знаходиться у відповідача, а саме: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; плуг, вартістю 6000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонка, вартістю 500 грн.; бідони 15 шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушка 2 шт., вартістю 1500 грн.; деревообробний верстат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; поршневий повітряний компресор, вартістю 5000 грн.; грошові кошти у розмірі 95760 грн.; 1 тонна меду на загальну суму 25000 грн.; комунальні послуги на суму 8000 грн.; бочонок «нержавійка» 320 л., вартістю 3000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; мопед, вартістю 3000 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн., загальною вартістю 277460 грн. В обґрунтування своїх вимог надала до матеріалів справи 1 обкладинку з інструкції з експлуатації бетонозмішувача та гарантійний талон, копію опису пральної машини, перший лист з Інструкції з експлуатації поршневого повітряного компресора, копію з проходження Держнагляду трактора ЮМЗ 3-6, та квитанції про сплату комунальних послуг /л.с.55-76/. Окрім того, в судовому засіданні, що відбулось 22.02.2018 року за клопотанням [PERSON] були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що [PERSON] та [PERSON] разом прожили майже 30 років, жили добре, все майно, про яке зазначається [PERSON] у її позові сторони набули разом, проте, згодом [PERSON] вигнав [PERSON] у другу половину хати та вимагав з неї гроші. Частково заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, [PERSON] вказував на безпідставність та необґрунтованість включення до позову окремого майна та коштів на загальну суму 142760 грн., а саме: грошові кошти в сумі 95760 грн. не підтверджено документально; грошові кошти в сумі 25000 грн. не підтверджено документально; комунальні послуги в сумі 8000 грн. не підтверджено документально; плуг, вартістю 6000 грн. немає в наявності; поршневий повітряний насос, вартістю 5000 грн. чужа власність; бочонок з «нержавійки» 320 л., вартістю 3000 грн. немає в наявності. Також, [PERSON] у своїй заяві від 20.02.2018 року просив розподілити і інше майно, набуте за час сумісного проживання, яке [PERSON] не включила до списку, а саме: теплицю, вартістю 25000 грн.; бджолосім`ї, вартістю 30000 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 4000 грн.; пилосос, вартістю 3000 грн.; мультиварку, вартістю 3500 грн. Із усього спільно нажитого майна, [PERSON] просив залишити за ним лише деревообробний верстат, вартістю 5200 грн. та мопед, вартістю 3000 грн., який йому подарували на його 60-річчя. Від решти майна відмовився на користь [PERSON] У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Досліджуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що дійсно немає документально підтверджених доказів наявності спірного майна, проте відповідачем [PERSON] визнається, що подружжям за час сумісного проживання спільно набуте майно та є в наявності, за відніманням того, яке він заперечує, а саме: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт.; вартістю 13000 грн.; медогонка, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушка 2шт., вартістю 1500 грн., деревообробний верстатат, вартістю 5200 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн., бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; мопед, вартістю 3000 грн.; пральна машина, вартістю 4000 грн. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а клопотання про призначення експертизи щодо визначення дійсної вартості наявного майна сторони не заявляли, та ураховуючи те, що відповідачем [PERSON] визнано наявність часткового майна, та досягнуто згоди щодо залишення на його користь лише деревообробного верстата, вартістю 5200 грн. та мопеду, вартістю 3000 грн., від усього іншого майна відповідач відмовився на користь позивача, то суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме необхідно поділити майно, що є спільною сумісною власність позивача та відповідача, виділивши [PERSON] наступне майно: трактор ЮМЗ 3-6, вартістю 60000 грн.; причеп, вартістю 15000 грн.; павільйон вартістю 9700 грн.; вулики 30 шт., вартістю 13000 грн.; медогонку, вартістю 500 грн.; бідони 15шт., вартістю 3400 грн.; термоса 3 шт., вартістю 900 грн.; крупорушку 2 шт., вартістю 1500 грн.; бочки залізні 2 шт., вартістю 1000 грн.; бетонозмішувач, загальною вартістю 5000 грн.; казан 70 л., вартістю 1000 грн.; холодильник «Норд», вартістю 4000 грн.; холодильник «Дніпро», вартістю 4000 грн.; кухонні меблі, вартістю 2000 грн.; броньовані двері, вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 4000 грн.; залишити у власності [PERSON] деревообробний верстат, вартістю 5200 грн. та мопед, вартістю 3000 грн. В іншій частині в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Outcome: partial