Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 09.06.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги. Спільне господарство ними не ведеться, шлюбні відносини припинились рік тому. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Також зазначає, що між нею та відповідачем згоди щодо утримання дитини не досягнуто, відповідач працює, а відтак має систематичний заробіток, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, водночас надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 09.06.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №166, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 09.06.2011 року. У даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] Судом встановлено, шо подружнє життя у сторін не склалося, через різні характери та погляди на життя через що у сторін постійно виникали непорозуміння, що призвело до того, що шлюбні відносини між сторонами припинено. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки та дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Судом також встановлено, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно довідки СП «Ревайвел-Експрес» №1013 від 27.11.2017 року [PERSON], працює у СП «Ревайвел -Експрес» у формі ТОВ з 01 вересня 2011 року на посаді декларанта. З довідки ТзОВ «Єврокордон» №791 від 27.11.2017 року [PERSON] працює за сумісництвом у ТзОВ КЦ «Єврокордон» з 01 березня 2012 року та обіймає посаду декларанта. Як вбачається із матеріалів справи відповідач є працездатним, має офіційний дохід, аліментів нікому не сплачує. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved