Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» звернулася до суду, з урхуванням в ходы розгляду справи уточнень позовних вимог, з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON], [PERSON], третя особа: Київське відділення № 20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживача, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди. Просила суд з урахуванням уточнень нарахувати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», [PERSON], [PERSON] на суму боргу в розмірі 53031,00 грн. штрафні санкції за період з 23.12.2014 року по 03.03.2015 року (до введення тимчасової адміністрації), а саме: суму пені за договором в розмірі 111365,10 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 57572,73 грн., суму процентів за договором в розмірі 305,11 грн., що в загальному розмірі складає 116211,94 грн. А також просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу на адвоката в розмірі 19152,16 грн. та моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн., які стягнути з відповідачів солідарно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 24.09.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» Київське відділення № 20 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №10000008699033 строком до 24.10.2014 року із можливістю пролонгації. Сума вкладу складала 53031,00 грн. Для зняття готівки із поточного рахунку вкладника та проведення безготівкових розрахунків Банк видав вкладнику банківську картку «Ощадна картка №1» [NUMBER]. Відповідно до п. 1.10 договору вклад виплачується банком вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим договором, шляхом зарахування на його поточний рахунок [NUMBER]. Згодом позивачу стало відомо про те, що відповідач без попередження та безпідставно припинив виплачувати своїм вкладникам грошові кошти на всій території України. 22.12.2014 року позивач надав відповідачу письмову вимогу про закінчення строку дії договору та повернення депозитного вкладу і відсотків. 22.12.2014 року відповідач достроково виконав умови договору та нарахував на поточний рахунок позивача 53031,00 грн. - суму вкладу та нараховані відсотки. Всього 55535,17 грн. Для отримання своїх грошей відповідачу необхідно було відстоювати чергу до каси відповідача 555 днів. 26.12.2014 року позивач подав відповідачу письмову претензію з вимогою негайно видати готівкою через касу банку належну позивачу суму коштів, разом із нарахованими відсотками у розмірі 55535,17 грн., на всю суму боргу нарахувати та сплатити на користь позивача за весь час прострочення платежу пеню, інфляційне нарахування, 3% річних та суму моральної шкоди та надати письмову відповідь на претензію. 18.06.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, через уповноваженого банк повернув позивачці її вклад в сумі 56648,39 грн. Позивачці була спричинена шкода її правам та законним інтересам незаконними спільними діями Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», голови ради директорів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», на підставі довіреності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності неявки в судове засідання не повідомив. В матеріалах справи містяться письмові заперечення, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Третя особа: Київське відділення № 20 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судом про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, свого представника в судове засідання не направила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в особі [PERSON], що діяла на підставі довіреності №б/н від 03.07.2014 року був укладений договір №10000008699033 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у гривнях, відповідно до якого позивач передала банку 53031,00 грн., строком до 24.10.2014 року під 21,5% річних (а.с.8 Том-І). Відповідно до п.1.9. договору банківського вкладу №10000008699033 нараховані проценти виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п.1.3 цього договору та з врахуванням п.1.11. цього договору, або в день продовження дії цього договору, а також в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операцій за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують. Згідно п. 1.10 договору банківського вкладу №10000008699033 вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим договором, зазначеного в п. 1.3 цього договору та з врахуванням п. 1.11 цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операцій за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER],відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1 ст. 1068 ЦК України). Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивач, зверталася до відповідача з приводу повернення вкладу та процентів, перерахованих на її поточний рахунок, про що свідчать її вимога та претензія, отримані відповідачем (а.с.9, 12-16 Том-І). 18.06.2015 року позивач через банк-агент «Ощадбанк» отримала гарантовану суму вкладу за спірним договором банківського вкладу (депозиту) у розмірі 56648,39 грн. (а.с.161 Том-ІІ). На підставі Постанови Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». 08.07.2015 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 71 Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до якого тимчасову адміністрацію стосовно АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців: з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року, а рішенням від 03 серпня 2015 року за № 147 тимчасову адміністрацію в «Дельта Банк» було продовжено до 02 жовтня 2015 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних 02.10.2015 року № 181, прийнятим на підставі постанови Національного банку України від 02.10.2015 року № 664, у позивача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» розпочато процедуру ліквідації з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року та призначено уповноважену особою Фонду з делегуванням повноважень ліквідатора - Кадирова В.В. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно статті 2 вказаного Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відповідно до частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових (економічних санкцій), у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Згідно з ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, вимоги щодо повернення коштів позивача були задоволені відповідно до положень вказаного Закону, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за вкладом. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, слід зазначити наступне. Звертаючись з даним позовом [PERSON] посилається на те, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні її права розпоряджатися своєю власністю внаслідок суттєвого обмеження позивачу розпоряджатися своїм майном, а також у спричиненні їй життєвих переживань та страждань з приводу того, що відповідач відверто зневажає невід'ємним конституційним та законним правом позивача розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Як зазначалось вище у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Даним законом чітко визначена неможливість стягнення коштів, в тому числі і моральної шкоди у зв'язку з поверненням вкладів фізичних осіб, отже позовні вимоги позивача в частині стягнення з ПАТ «Дельта банк» на користь позивачки моральної шкоди задоволенню не підлгають. Позивачем не надано жодних доказів неправомірності дій, які встановлені судовими рішеннями або вироками суду, щодо заподіяння саме фізичними особами - працівниками банку, які є відповідачами по справі шкоди позивачу, отже посилання на заподіяння даними особами моральної шкоди також є необґрунтованими. З урахуванням зазначеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати стороні, на користь якої ухвалено рішення. За наведених обставин та оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь [PERSON] витрати на правову допомогу. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed