Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 13 березня 2018 року [PERSON] позичив відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути в строк до 01 червня 2018 року. Враховуючи, що до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти позикодавцеві не повернув, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у сумі, еквівалентній 15 000 доларів США, три відсотки річних за користування грошовими коштами у сумі 2 955 грн. 84 коп., пеню у сумі 34 418 грн. 43 коп., а також судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого за подання до суду цього позову, у сумі 4 555 грн. 74 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 грн. Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій справу просив розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13 березня 2018 року [PERSON], [INFO], позичив у [PERSON], [INFO], грошові кошти у сумі 15 000 доларів США та зобов'язався повернути їх у строк до 01 червня 2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з приписами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, враховуючи, що на час розгляду даної справи грошові кошти відповідачем [PERSON] повернуті не були, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 13 березня 2018 року підлягають задоволенню. Що стосується валюти стягнення боргу, то суд при вирішенні даного питання виходить з такого. Статтею 99 Конституції України визначено грошовою одиницею України гривню. З приписів ст. 192 ЦК України слідує, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За приписами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. До того ж, частиною першою статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. За таких обставин, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу, саме еквівалентній 15 000 доларів США. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, суд керується приписами ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд погоджується з розрахунком суми трьох відсотків річних, зробленими позивачем у його позовній заяві, з якого вбачається, що станом на 27 серпня 2018 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості за весь період становить 2 955 грн. 84 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], в частині стягнення з відповідача пені у сумі 34 418 грн. 43 коп., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд погоджується з розрахунком суми пені, зробленими позивачем у його позовній заяві, з якого слідує, що станом на 27 серпня 2018 року остання становить 34 418 грн. 43 коп. Отже і в цій частині заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] судового збору, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 555 грн. 74 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, понесених останнім на правову допомогу, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду жодного документу на підтвердження того, що [PERSON] поніс такі витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial