Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача грошові кошти за неналежне проведення ремонтних робіт в розмірі 16 000,00 грн. та пеню в розмірі 3% за кожен день неналежного виконання відповідачем зобов`язання у розмірі 103 200,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2021 року позивач звернувся до TurboSTO ТОВ «Азов ІНК» в м. Києві для проведення ремонту дизельних форсунок свого автомобіля «Фіат Дукато», державний номер [NUMBER] . 27.02.2021 року позивачу повернуто дизельні форсунки, які нібито відремонтовано та надано гарантію терміном 12 місяців. Вартість ремонтних робіт склала 16 000,00 грн. Виконавцем робіт була відповідач ФОП [PERSON] , яка співпрацювала з ТОВ «Азов ІНК». Проте, СТО, де мали бути встановлені дизельні форсунки, відмовились від виконання робіт по їх встановленню, по причині неякісного ремонту, що підтверджено декількома експертними дослідженнями. Позивач звернувся із претензіями до відповідача та третьої особи для усунення недоліків, проте останні відіслали позивача до іншого СТО, з метою подальшої перевірки дизельних форсунок. 11.03.2021 року позивач звернувся до ТОВ «Аверс-Центр» для проведення перевірки форсунок в своєму автомобілі, та за результатами діагностики автомобілю встановлено, що дизельні форсунки не працюють. Позивач повторно звернувся до відповідача та третьої особи із заявою про проведення ремонтних робіт або повернення грошових коштів за неякісний ремонт, проте отримав чергову відмову. 16.07.2021 року представником позивача було надіслано два адвокатські запити до відповідача та третьої особи. У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 23.07.2021 року підтвердила, що нею здійснено ремонт в автомобілі позивача щодо ремонту чотирьох дизельних форсунок, які коштували 16 000,00 грн., однак повертати кошти чи проводити повторні роботи для усунення недоліків відповідач відмовилась. Третьою особою відповідь на адвокатський запит не надано. Крім того, позивач 27.02.2021 року звернувся із заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві стосовно порушених прав позивача, однак результату не отримано, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. 12.10.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Азов ІНК» про стягнення грошових коштів, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ФОП [PERSON] , отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористалась процесуальним правом подачі відзиву, а третя особа ТОВ «Азов ІНК» - правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 12.10.2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Як визначено пунктом 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Судом встановлено, що 15.02.2021 року між ФОА [PERSON] та [PERSON] укладено Договір №ФП000000234, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги з діагностики, ремонту, налаштування, заміни автозапчастин автомобіля. Перелік послуг та їх вартість, а також перелік матеріалів та їх вартість, що використовуються, вказуються в наряд-замовленні, який є невід`ємною частиною цього Договору. Вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказується в Наряд-замовленні, який є невід`ємною частиною цього Договору. (а.с. 13) Відповідно до п. 1.3.2.3 Договору, виконавець зобов`язаний в разі виявлення непридатності наданої замовником автозапчастини для ремонту, попередити замовника про наслідки або відмовитися від виконання робіт. Згідно наряду-замовлення від 15.02.2021 року [PERSON] замовлено у ФОП [PERSON] діагностику паливної системи автомобіля, належного [PERSON] на праві власності автомобіля «Фіат Дукато», державний номер [NUMBER] . Вартість робіт 360,00 грн. (а.с. 9а, 12) 27.02.2021 року [PERSON] отримано від ФОП [PERSON] . Гарантійний талон, відповідно до якого на станції з обслуговування автомобілів «ТурбоСТО» відремонтовано чотири форсунки, вартість робіт 16 000,00 грн. Встановлено гарантію 12 місяців. (а.с. 12) 01.03.2021 року ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON] проведено перевірку форсунок та встановлено їх несправність. (а.с. 15) 11.03.2021 року ТОВ «Аверс-Центр» за замовленням [PERSON] проведено перевірку форсунок та Нарядом-замовленням № Нзк-137234 встановлено їх несправність. (а.с. 16) 06.05.2021 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] із повідомленням про недоброякісне виконання його замовлення по ремонту чотирьох форсунок, вартістю робіт 16 000,00 грн., та на підставі наданого до ФОП [PERSON] гарантійного талону повернути сплачені кошти за неякісний ремонт і подальшу діагностику такого ремонту. (а.с. 17) Згідно Листа Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 02.06.2021 року № 06.5/8517, повідомлено [PERSON] про здійснення контролю за його зверненням щодо порушення законодавства про захист прав споживачів з боку станції з обслуговування автомобілів «ТурбоСТО» ФОП [PERSON] (а.с. 18) На запит представника [PERSON] - Гарницького П.П . Листом від 23.07.2021 року ФОП [PERSON] повідомлено, що 19.02.2021 року до станції з обслуговування автомобілів «ТурбоСТО» звернувся [PERSON] , який приніс для перевірки та ремонту зняті з автомобіля чотири форсунки дизельного двигуна внутрішнього згорання. 27.02.2021 року по закінченню ФОП [PERSON] робіт з ремонту чотирьох дизельних форсунок вартістю робіт 16 000,00 грн., [PERSON] було видано гарантійний талон, який містить умови та терміни гарантійних зобов`язань. Крім того, [PERSON] видано два протоколи перевірки зазначеної паливної апаратури: до проведення робіт та після. В середині березня 2021 року [PERSON] звернувся на станцію з обслуговування автомобілів «ТурбоСТО» з претензією, що форсунки, видані йому після ремонту, при встановленні на автомобіль не функціонують коректно. [PERSON] було запропоновано встановити на його автомобіль та налагодити паливну апаратуру (4 форсунки) на станції «ТурбоСТО», проте він категорично відмовився. (а.с. 20) Відповідно до положення статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що замовник за договором підряду є споживачем послуг з надання замовлених робіт, а виконавець робіт їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. (постанова Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 751/2322/17) Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц». «Проте суд першої інстанції не врахував, що стягнення пені у розмірі, який більше ніж у п`ять разів перевищує розмір збитків, не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а тому колегія суддів, з урахуванням меж касаційного перегляду та встановлених судами обставин, вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру шкоди в сумі 18 363 грн.» (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18) Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] сплачених позивачем [PERSON] грошових коштів за Договором підряду від 25.02.2021 року щодо ремонту чотирьох дизельних форсунок 16 000,00 грн., пені у розмірі 3% за кожен день неналежного виконання робіт у сумі 103 200,00 грн., вказуючи на порушення відповідачем умов вказаного Договору в частині виконання робіт по ремонту чотирьох дизельних форсунок в належній якості. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial