Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюб із відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням суду від 07.12.2018 року. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та піклування дитиною та повідомив, що відмовляється від надання дозволу щодо виїзду дитини за кордон, не навівши жодних вагомих аргументів такої відмови. Періодичний виїзд дитини разом з нею за кордон має намір здійснювати в Угорщину в культурних цілях, цілях відпочинку та екскурсій, які періодично здійснюються школами. Таким чином, просить суд надати їй дозвіл на виїзд дочки [PERSON] , 2009 р.н., за кордон без згоди батька дитини, строком на 5 років за межі України, а саме в Угорщину, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя; надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасово виїзду за кордон для неповнолітньої дочки [PERSON] , 2009 р.н., без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представником відповідача подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач позов визнає частково, не заперечує про надання дозволу позивачці на виїзд за кордон, а саме в Угорщину, дочки [PERSON] , 2009 р.н., строком на 1 (один) рік та дозвіл на виготовлення документів для тимчасово виїзду за кордон дитини. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Судом встановлено, що з 16.05.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2018. Від шлюбу в сторін народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що: - дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; - при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку, - суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл та напрямку прямування, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Що стосується позовних вимог про надання позивачу дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон для неповнолітньої дочки [PERSON] , 2009 р.н., без згоди батька, суд приходить до наступного. Так, відповідно до п.п.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). Тобто, чинним наразі законодавством передбачена необхідність отримання письмової згоди другого з батьків при оформленні особі, яка не досягла 16-річного віку паспорту для виїзду за кордон лише у разі якщо таке оформлення здійснюється у закордонній дипломатичній установі. Для оформлення ж паспорту дитині для виїзду за кордон на території України достатньо заяви-анкети одного з батьків. Згода другого з батьків на таке оформлення не потрібна. Вказаним вище Порядком взагалі не передбачена можливість вирішення такого питання в судовому порядку. Вказане свідчить про те, що вимога [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон малолітньої доньки є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду спрямоване на захист прав та інтересів дитини, позивачка проживає на території України постійно, має житло в Україні, виїзд з дитиною за кордон не пов`язано із переховуванням дитини від батька. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з корекцією часового проміжку можливості виїзду дитини за кордон без згоди її батька із зазначенням конкретної країни-прямування. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial