Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення, шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності, згідно із свідоцтвом про право власності від 03.05.1995 року, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області у вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - син та [PERSON] - колишня невістка, яка з 01.01.2015 не проживає в будинку, не приймає ніякої участі в його утриманні, не сплачує комунальні послуги, в квартирі відсутні її особисті речі. В силу формальної реєстрації у зазначеному будинку, відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні належним їй будинком та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, у зв`язку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на житлове приміщення, шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03 травня 1995 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до довідки № 4020 від 04.11.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - син та [PERSON] - невістка (а.с.19). Зазначені обставини підтверджуються також копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с.16-17). Позивач зазначає, що її син [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого остання була зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 10.10.2013 у справі № 433/837/13-ц шлюб між ними було розірвано (а.с.15). Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] деякий час проживала у зазначеному будинку, але 01.01.2015 добровільно виїхала з будинку, забравши всі свої особисті речі. На сьогоднішній день місце її знаходження позивачу та членам її сім`ї невідоме. Вказаний факт підтверджується результатами обстеження жилого приміщення, під час якого встановлено, що відповідач дійсно не проживає в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] з 2015 року, про що складено відповідний акт від 02.12.2019 року (а.с.22). Таким чином, відповідач [PERSON] добровільно залишила житлове приміщення, не проживає в будинку позивача більше 4 років, впродовж всього часу своєї відсутності за місцем реєстрації, відповідач вселитися в будинок не намагалась, позивач перешкод щодо користування житловим приміщенням не чинить, що підтверджується довідкою Троїцького відділу поліції ГУНП в Луганській області від 28.11.2019 № 11068/111/45-2019 (а.с.23). Впродовж останніх 4 років відповідач [PERSON] не приймає ніякої участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. Грошові кошти на утримання будинку, прибудинкової території та надані комунальні послуги сплачує виключно позивач, що підтверджується копією розрахункової книжки за спожитий природний газ (а.с.25-27). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне. За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач за вищевказаною адресою не проживає, а тому житлове приміщення за ним не повинно зберігатися. Статтею 72 ЖК передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, він може бути знятий з реєстрації за вищевказаною адресою. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] не проживає понад передбачені законодавством строки, спільне господарство з позивачем не веде, участь в утриманні будинку не приймає, її особисті речі в будинку відсутні, а тому в силу її формальної реєстрації у вказаному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачу будинком та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном, у зв`язку з чим маються всі підстави для усунення власнику будинку перешкоди у здійсненні права власності на житлове приміщення, шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1542836389.1 від 04.12.2019 року про сплату судового збору у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) (а.с.1). Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Outcome: approved