Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2020 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н. Ю. про розірвання спадкового договору, згідно якого позивач просить суд розірвати спадковий договір від 15.02.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н. Ю. та зареєстрованого в реєстрі №572. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2017 року між сторонами було укладено спадковий договір, відповідно до якого позивач передає після своєї смерті відповідачу належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] . На момент укладання цього договору позивачу було 92 роки, на той час вона залишилась без близьких родичів, знаходилась у відчаю щодо свого майбутнього та їй порадили оформити так зване «опікунство». Відповідач взяв її документи, запевнив, що буде надавати матеріальну допомогу, купувати продукти, надавати допомогу у складних ситуаціях, оплачувати комунальні послуги, викликати лікарів, зробити ремонт, на що позивач погодилася. Після укладання угоди практично нічого не змінилось, відповідач дзвонив дуже рідко, практично не приїздив, однак позивач знаходила сили вирішувати всі побутові проблеми самостійно, сподіваючись, що у складній ситуації відповідач надасть допомогу та забезпечення, про яке вони домовлялись. Коли виникала потреба, позивач надавала кошти відповідачу на покупку продуктів, ліків, сплату комунальних послуг, але це відбувалось дуже рідко, а коли попросила поміняти кран, він сказав, що позивач самостійно повинна викликати сантехніка. Взимку 2019 року, коли позивачу було дуже погано, вона звернулась до [PERSON] по допомогу та з того часу зрозуміла, що він не буде виконувати ті домовленості, про які обіцяв та не планує допомагати матеріально. Продукти та ліки привозила її подруга [PERSON] та невістка [PERSON] . Відповідач інколи дзвонить, поцікавитись здоров`ям, на прохання не реагує. З початку 2020 року в позивача почали пропадати гроші, вона викликала поліцію. Згодом дізналась, що ключ від квартири є не тільки у [PERSON] , але і у сусідки [PERSON] з квартири №40 , однак з нею це не узгоджувалось. Укладаючи договір, позивач сподівалась на належний догляд та піклування, яке не отримувала, а тому хоче його розірвати. З моменту укладення спадкового договору відповідач поклеїв шпалери у 2018 році за кошти позивача та викликав спеціалістів, які поставили нове вікно також за гроші позивача. На даний час їй допомагає невістка [PERSON] , позивач не виходить з дому, тому вона допомагає їй по господарству, купує продукти та ліки. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, згідно якого просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідач вважає, що спадковий договір від 15.02.2017 року є дійсним та не підлягає розірванню, оскільки [PERSON] виконує свої обов`язки, визначені умовами спадкового договору. Так, відповідач у зазначений період виконання договору робив дзвінки на номер [NUMBER] , відповідав на дзвінки позивача, спілкувався з позивачем стосовно стану та необхідної йому допомоги, що підтверджується тривалістю розмов. В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилась справа №638/10910/16-ц за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа державний нотаріус п`ятої Харківської державної нотаріальної контори Ордінська О.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та вказаний позов було подано представником [PERSON] - [PERSON] та саме його зусиллями було виграно цей позов. Відповідач наголошує, що є докази поповнення номеру телефону позивача, а також кабельного телебачення, теплопостачання, комунальних послуг, крім того відповідачем здійснено косметичний ремонт квартири за адресою [ADDRESS] . Протягом всього часу за добровільним волевиявленням [PERSON] отримувала належний догляд та харчування від відповідача, який допомагав їй, купувати ліки в аптеці та їжу на базарі або ринку за кошти позивача в період всього терміну договору з 2017 року по 2020, а також від інших осіб, що не заборонено умовами спадкового договору, зокрема з 2019 року від соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Шевченківської міської ради м. Харкова Харківської області [PERSON] , від невістки [PERSON] до 2019 до смерті її сестри та від подруги [PERSON] з весни 2020 року. [PERSON] не просила купувати їжу в супермаркетах, оскільки прискіпливо ставилася до її якості. Відповідач вживав належні міри для створення умов щодо належного виконання умов спадкового договору, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання спадкового договору. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач наголошує, що [PERSON] надано договір №15/02 від 15.02.2017 року про виконання роботи з косметичного ремонту квартири, сума якого складає 42203,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт №1 від 10.04.2017 року вбачається, що в квартирі на кухні демонтований лінолеум, зроблена стяжка, окраска вікна, поклейка лінолеума, у санвузлі укладено плитку та поклеєні шпалери, у коридорі та спальні зроблено шпаклівку стін та поклеєні шпалери, що не відповідає дійсності та підтверджується наданими фото квартири. Відповідачем також не надано доказів щодо придбання будівельних матеріалів, їх найменування, кількість та їх вартість. Дійсно десь у 2018 році за рахунок позивача було поклеєні шпалери у залі та поміняно вікно, більше нічого за весь цей час зроблено не було. На кухні та в ванній кімнаті взагалі плівка, яка наклеєна ще у 1985 роді, лінолеум по всій квартирі старий. А згодом, [PERSON] , взагалі тільки дзвонить з питанням як самопочуття і більше нічого не робить. За ці три роки [PERSON] жодного разу не здійснив прибирання в квартирі, не допоміг з наведенням порядку у квартирі, за цей час не було проведено жодної ремонтної роботи або поточної дрібної ремонтної роботи. На даний час у позивача в квартирі працює лише дві розетки, не працює кран у ванній, тече раковина на кухні, на прохання відремонтувати електрику та полагодити стару сантехніку, [PERSON] не реагує. За весь цей час всі необхідні речі (взуття, теплі речі, панчохи, домашній одяг, светр, білизна, тощо), ліки та продукти харчування придбаються позивачем за власні кошти. Останній раз [PERSON] був у позивача у липні 2020 року та до цього разу ще пару разів. [PERSON] віддав ключ сусідці, чим позбавив позивача спокійного проживання в квартирі, вона весь час знаходиться в напружені, що стороння особа має доступ до її житла. Договором не передбачено оплату мобільного зв`язку та кабельного телебачення, ці дії є для відповідача зручними, матеріально не затратними та він виконує їх за своїм бажанням, натомість не виконуються основні обов`язки, які визначені договором. У [PERSON] відповідно до умов договору не передбачений обов`язок дзвонити позивачу, не встановлена кількість разів та тривалість розмов, натомість [PERSON] відповідно до умов договору взяв на себе обов`язок щотижня придбавати необхідні продукти харчування, надавати необхідний одяг, забезпечувати належним доглядом (належним доглядом для людини похилого віку є не дзвінки раз у тиждень, а догляд у вигляді приготування їжі, прибирання квартири, миття посуду, прання та прасування одягу, підтримки належного гігієнічного стану, поточний ремонт одягу та взуття) і цей обов`язок [PERSON] не виконує, посилаючись на надання допомоги Вітою та соціальним робітником. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши наступні пояснення по суті позову. Про відповідача [PERSON] позивач дізналась від сестри, яка порадила оформити «опікунство» з ним та якому позивач віддала усі свої заощадження. Дійсно, відповідач поміняв одне вікно у її квартирі та поклеїв шпалери, однак це відбувалось за рахунок позивача. Одного разу позивач упала та не могла ходити, не могла купувати собі їжу та саме тоді вона зрозуміла, що відповідач їй не допоможе, та зателефонувала до невістки. [PERSON] лише телефонував, питав як обстановка та говорив, що їде на дачу, договір не виконував. Коли вона повідомила його про поломку крану, то він приніс кран, за її ж кошти, та сказав, що їй необхідно викликати майстра та заплатити йому кошти за роботу. У квартирі уже 2 роки немає гарячої води. Сама позивач змушена була оплачувати комунальні послуги, купувати ліки. Лише кільки разів з моменту укладення договору відповідач приносив їй полуницю, помідори, та одного разу ходив з нею на ринок за картоплею. Була ще соціальний працівник [PERSON] , яка приходила раз на тиждень, але вона стояла у порозі, нічого не робила, навіть не хотіла йти за молоком. Інколи позивач просила сусідку сходити їй за їжею. Також був випадок, коли відповідач поклав її на лікування у хірургічне відділення, однак до лікарні не приходив, їжу не носив, а в цей час з квартири брав, що хотів. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н. Ю. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без її участі та прийняти рішення на розсуду суду. Суд, дослідивши доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, 15.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №572, відповідно до пункту 1 якого, [PERSON] (відчужувач) передає після своєї смерті у власність на умовах цього договору [PERSON] (набувач) належну їй двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені у цьому договорі розпорядження відчужувача та після її смерті прийняти квартиру у власність (Т. 1, а. с. 11-12). Відповідно до статті 1302 Цивільного кодексу України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Тобто, спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови. Згідно зі статтею 1305 Цивільного кодексу України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 Цивільного кодексу України). Згідно пункту 5 Спадкового договору від 15.02.2017 року, за згодою сторін на набувача до смерті відчужувача покладаються такі обов`язки: -надавати йому необхідну допомогу власними силами з питань догляду за цією квартирою: укладання договорів з комунальними службами, прибирання, ремонтні роботи; -представляти інтереси відчужувача з питань, пов`язаних з охороною та захистом права власності на цю квартиру; -на прохання відчужувача та за його і власні кошти придбавати йому одяг, продукти харчування та інші необхідні речі; провідувати відчужувача не менше одного разу на місяць; -у разі необхідності супроводжувати відчужувача до медичних закладів та закладів санаторно-курортного лікування; -за першою вимогою, але не рідше ніж 1 раз на тиждень, придбавати необхідні продукти харчування; надавати її необхідний одяг та інші необхідні в побуті речі; забезпечувати належним доглядом та необхідною допомогою, за першою вимогою придбавати медикаменти та викликати лікаря; -відчужувач має право вільно користуватися всією квартирою та проживати в ній. Відповідно до частини першої статті 1308 Цивільного кодексу України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Згідно пункту 8 Спадкового договору від 15.02.2017 року, в разі невиконання набувачем взятих на себе обов`язків за цим договором, договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] посилалась на те, що відповідач невиконанням її майнових та немайнових розпоряджень порушив умови спадкового договору, не виконує його, не надає належної допомоги та не здійснює належний догляд та піклування. Як вбачається із фотокарток, наданих позивачем, матеріально-побутові умови проживання у квартирі [ADDRESS] , є вкрай незадовільними. Зокрема, видно, що раковина умивальнику є пошкодженою; у стелі наявна діра, з якої звисає лампочка на проводі; паркет пошкоджений, а на бетонній підлозі наявні тріщини; між стіною та віконною рамою маються щілини, які заклеєні папером; каналізаційна труба іржава, фарба, якою вона була покрита, потріскана, а газова труба на стику зі стелею замотана ганчіркою та є непофарбованою; кран у душі відламаний та просто стоїть на умивальнику, плитка прокладена не усюди та є надщербленою; стеля пошкоджена, з неї звисає павутиння, деякі розетки несправні (Т. 1, а. с. 16-25, Т. 2, а. с.116-122). Із наданих позивачем [PERSON] квитанцій вбачається, що сплата заборгованості за житлово-комунальних послуг здійснювалась позивачем особисто: 2018 рік - квитанція від 24.09.2018 року на суму 90, 00 грн., 2019 рік - квитанція від 20.06.2019 року на суму 132, 19 грн., квитанція від 17.07.2019 року на суму 183, 50 грн., квитанція від 12.09.2020 року на суму 189, 72 грн., квитанція від 20.09.2019 року на суму 342, 80 грн., квитанція від 21.10.2019 року на суму 183, 50 грн., квитанція від 19.11.2019 року на суму 282, 20 грн., квитанція від 20.12.2019 року на суму 1548, 00 грн.; 2020 рік - квитанція від 22.01.2020 року на суму 1204, 40 грн., квитанція від 27.02.2020 року на суму 1573, 40 грн., квитанція від 31.03.2020 року на суму 160, 14 грн., квитанція від 29.04.2020 року на суму 160, 00 грн., квитанція від 30.04.2020 року на суму 80, 24 грн., квитанція від 22.05.2020 року на суму 569, 50 грн., квитанція від 31.05.2020 року на суму 80, 04 грн., квитанція від 19.06.2020 року на суму 189, 00 грн., квитанція від 21.07.2020 року на суму 231, 00 грн. квитанція від 21.08.2020 року на суму 73, 40 грн. (Т. 1, а. с. 26-35, 59). Також матеріали справи містять квитанції, надані позивачем [PERSON] , якими підтверджено покупку нею медикаментів та лікарських препаратів: 2017 рік - квитанція від 20.10.2017 року на суму 29, 91 грн., квитанція від 20.10.2017 року на суму 12, 81 грн., квитанція від 06.11.2017 року на суму 97, 97 грн., квитанція від 01.12.2017 року на суму 10, 00 грн., квитанція від 04.12.2017 року на суму 63, 00 грн., квитанція від 05.12.2017 року на суму 64, 00 грн., квитанція від 18.12.2017 року на суму 42, 45 грн., квитанція від 28.12.2017 року на суму 7, 15 грн.; 2018 рік - квитанція від 02.01.2018 року на суму 50, 50 грн., квитанція від 03.01.2018 року на суму 414, 43 грн., квитанція від 21.01.2018 року на суму 78, 75 грн., квитанція від 03.02.2018 року на суму 62, 50 грн., квитанція від 03.02.2018 року на суму 20, 55 грн., квитанція від 25.02.2018 року на суму 48, 65 грн., квитанція від 15.03.2018 року на суму 58, 90 грн., квитанція від 28.03.2018 року на суму 15, 43 грн., квитанція від 29.03.2018 року на суму 16, 35 грн., квитанція від 26.04.2018 року на суму 12, 90 грн., квитанція від 01.05.2018 року на суму 31, 35 грн., квитанція від 20.05.2018 року на суму 13, 00 грн., квитанція від 29.05.2018 року на суму 33, 70 грн., квитанція від 10.08.2018 року на суму 49, 90 грн., квитанція від 18.08.2018 року на суму 34, 22 грн., квитанція від 21.09.2018 року на суму 90, 67 грн., квитанція від 24.09.2018 року на суму 142, 00 грн., квитанція від 11.10.2018 року на суму 225, 68 грн., квитанція від 12.10.2018 року на суму 289, 58 грн., квитанція від 12.10.2018 року на суму 8, 00 грн., квитанція без дати на суму 20, 55 грн.; 2020 рік - квитанція від 29.07.2020 року на суму 38, 10 грн., квитанція від 01.08.2020 року на суму 86, 50 грн., квитанція від 01.08.2020 року на суму 23, 75 грн., квитанція від 02.08.2018 року на суму 56, 80 грн., квитанція від 02.08.2020 року на суму 63, 00 грн., квитанція від 08.08.2020 року на суму 127, 00 грн., квитанція від 15.08.2020 року на суму 17, 30 грн., квитанція від 20.08.2018 року на суму 96, 60 грн., квитанція від 22.08.2020 року на суму 49, 00 грн., квитанція від 23.08.2020 року на суму 17, 40 грн., квитанція від 23.08.2020 року на суму 130, 60 грн., квитанція від 24.08.2020 року на суму 7, 40 грн., квитанція від 29.08.2020 року на суму 109, 10 грн., квитанція від 06.09.2020 року на суму 175, 40 грн., квитанція від 08.09.2020 року на суму 84, 80 грн., квитанція від 12.09.2020 року на суму 24, 70 грн., квитанція від 12.09.2020 року на суму 63, 60 грн., квитанція від 17.09.2020 року на суму 46, 30 грн., квитанція від 17.09.2020 року на суму 33, 50 грн., квитанція від 18.09.2020 року на суму 153, 30 грн., квитанція від 20.09.2020 року на суму 62, 20 грн., квитанція від 20.09.2020 року на суму 15, 40 грн. (Т. 1, а. с. 37-63). Крім наведеного, у матеріали цивільної справи наявні квитанції про купівлю продуктів харчування, надані позивачем [PERSON] на підтвердження здійснення вказаних нею витрат за період 2017-2020 роки (Т. 1, а. с. 38-63). Судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Проніної В. М. про виклик та допит свідків, та під час судового розгляду заслухано покази свідка [PERSON] , яка з`явилася за викликом до суду. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що у позивача [PERSON] , з якою вона завжди підтримувала зв`язок, жодних родичів не залишилось, свідок була дружиною її внука. Про той факт, що позивачу порадили оформити з відповідачем [PERSON] так зване опікунство свідок знала, проте говорила позивачу, що вона може їй завжди телефонувати. Одного разу їй зателефонувала позивач, вся в сльозах, та попросила допомоги, оскільки впала та не може ходити. Коли свідок приїхала до неї, то побачила, що у квартирі немає їжі, сезонного одягу, а квартира в непридатному для життя стані, на вікнах величезні шпарини, які прикриті пуховою хусткою, а в ванній поламаний санвузол та немає гарячої води, позивач же змушена нагріти відро води, митись у мисці, попередньо зігрівши квартиру, оскільки там дуже холодно. Соціальний працівник також жодним чином не допомагала, вона не готувала їжу, не прибирала, її приходи були формальними. Дійсно, відповідач замінив балконний блок та поклеїв шпалери, які лежали на горищі, однак все це відбувалось за рахунок позивача. Свідок наголосила, що позивач не заслужила такого недбалого ставлення до неї з боку відповідача, позивач не буде сита одними лише телефонними дзвінками відповідача, договір же передбачає зовсім інші обов`язки, які не виконувались [PERSON] . Вищенаведені покази свідка [PERSON] суд приймає до уваги, а доводи сторони відповідача про нібито «заінтересованість вказаного свідка у виграші позову» підлягають відхиленню, адже, по-перше: вказаного свідка судом попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, по-друге: вказаний свідок не є близьким родичем та членом сім`ї позивача, а тому підстав стверджувати, що свідок [PERSON] має особисту заінтересованість у результатах розгляду справи немає. Судом також задовольнялось клопотання сторони відповідача про виклик та допит свідка [PERSON] , однак її явка до суду не забезпечена, остання не з`явилася в судове засідання, причини неявки суду не повідомила. Заслуговує на увагу і той факт, що згідно декларації №0000-0ТТН-62М8 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, пацієнт [PERSON] у якості довіреної особи для повідомлення про настання екстреного випадку зазначила не відповідача [PERSON] , до якого після смерті позивача перейде право власності на її квартиру, а [PERSON] , дата декларації 19.04.2018 року (Т. 1, а. с. 13). Щодо доводів відповідача про належне виконання своїх обов`язків за договором, то суд вважає їх неспроможними, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та такими, що не відповідають встановленим судом обставинам справи. Так, дійсно, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №638/10919/16-ц за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа державний нотаріус п`ятої Харківської державної нотаріальної контори Ордінська О.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та рішенням суду від 16.11.2016 року позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак жодних доказів про подання цього позову саме [PERSON] матеріали справи не містять, а його твердження про те, що «саме зусиллями [PERSON] було виграно цей позов», є щонайменше дивним (Т. 1. А. с. 89). Суд звертає увагу відповідача, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та беззаперечно у справі №638/10919/16-ц суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та прийняв рішення про задоволення позову, а в чому ж були «зусилля відповідача» незрозуміло. Крім того, навіть якщо брати до уваги факт звернення до суду саме [PERSON] , як представника позивача [PERSON] , то як вбачається із тексту самого рішення від 16.11.2016 року, останній зайняв пасивну позицію у даному судовому провадженні, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Більш того, стверджувати про виконання обов`язку представлення інтересів відчужувача з питань, пов`язаних з охороною та захистом права власності на цю квартиру, який передбачено пунктом 5 спадкового договору, неможливу ще і з огляду на відмінність дат, адже рішення ухвалено 16.11.2016 року, тобто до укладення спірного спадкового договору - 15.02.2017 року, отже на яких умовах [PERSON] нібито здійснював представництво [PERSON] невідомо. Також відповідачем надано до суду договір №15/02 від 15.02.2017 року, який укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМЗ БУД», предметом якого є виконання робіт з косметичного ремонту квартири за адресою: [ADDRESS] , та акт №1 до договору №15/02 від 15.02.2017 року, який датовано 10.04.2017 року. Хоча стороною позивача і не заперечувалось факт заміни одного вікна, а також поклейку шпалер у одній із кімнат квартири, суд не може прийняти до уваги вказаний доказ, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про те, що вказаний договір по косметичному ремонту квартири виконаний хоча б у якійсь його частині матеріали справи не містять, як і не містять вони платіжних доручень/квитанцій/чеків/банківських виписок по переказу коштів «виконавцю» - Товариству з обмеженою відповідальністю «БМЗ БУД» щодо оплати вказаного договору, а за відсутності останніх, та з огляду на надану позивачем фотофіксацію її матеріально-побутових умов, твердження відповідача про здійснення ним ремонту квартири є сумнівним, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року. Суд не приймає до уваги копії квитанцій №15_5 від 17.02.2016 року, наданих відповідачем [PERSON] , адже вони не стосується предмету позову, датовані 17.02.2016 року, тобто до укладення спадкового договору (Т. 1, а. с. 94-95). Відповідач, заперечуючи проти позову, наголошував, що здійснював дзвінки на номер позивача - [NUMBER] , спілкувався з позивачем стосовно стану та необхідної йому допомоги, їхні розмови були тривалими. Факт спілкування за допомогою телефонних розмов з відповідачем сама позивач [PERSON] не заперечувала та з цього приводу суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] є людиною похилого віку, пенсіонером, дата її народження - [INFO] , тобто станом на момент розгляду справи позивачу виповнилось 95 років, із медичної документації та копій квитанцій, якими підтверджено покупку ліків, вбачається, що позивач за віком та станом здоров`я очевидно потребувала безперервної, стабільної допомоги щодо придбавання необхідних продуктів харчування, ліків, одягу, побутових речей, а також позивачу [PERSON] необхідний був належний догляд, провідування та піклування, що і є предметом спадкового договору, та що неможливо забезпечити за допомогою одних лише телефонних дзвінків відповідача, який фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків, передбачених спадковим договором від 15.02.2017 року, протилежного ж у судовому засіданні не встановлено. Поповнення відповідачем [PERSON] мобільного телефону позивача [PERSON] також не свідчить про намагання відповідача виконати чіткі та однозначні вимоги спадкового договору, а оплата заборгованості позивача [PERSON] за комунальні послуги з теплопостачання здійснена разово - 29.02.2020 року, що також не можна вважати належним виконанням спадкового договору (Т. 1, а. с. 93-103). Відповідачем жодних належних та допустимих доказів щодо підтвердження «сумнівів психічного стану [PERSON] , її психічних вад у сприйнятті обставин», як він наполягав у письмових заявах по суті справи, до суду не надано, чомусь такі сумніви у нього не виникли під час укладення спадкового договору, за умовами якого після смерті позивача відповідач отримає у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вказані сумніви у нього виникли лише при ініціюванні позивачем позову про розірвання такого договору. Позивач, незважаючи на похилий вік, самостійно з`являлась у кожне судове засідання, надавала пояснення щодо позову та заперечень на нього, відповідала на запитання як свого представника, так і представника відповідача, а тому у суду відсутні жодні підстави брати до уваги вказані доводи відповідача. У матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява позивача [PERSON] , яка категорично заперечує факт зачинення її родичами у квартирі, як про це зазначено у відповіді Територіального центру надання соціальних послуг Шевченківського району м. Харкова від 25.03.2021 року №187, вказане позивач підтвердила і у судовому засіданні. Більш того, суду незрозуміло, чому ж соціальний працівник, який нібито виявив неможливість потрапити до житла позивача - особи похилого віку, не повідомив про це правоохоронні органи та не намагався у будь-який інший спосіб з`ясувати причину неможливості потрапити до житла, а лише за заявою [PERSON] , наданою нею на особистому прийомі, остання була знята з обліку. Жодних доказів про факт «зачинення позивача у квартирі» матеріали справи не містять. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту припинення правовідношення, позивач відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України довела обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, надавши належні та допустимі докази в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема позивачем доведено, що [PERSON] умови спадкового договору належним чином не виконував, догляд за позивачем [PERSON] не здійснював, остання самостійно свої життєві потреби задовольнити не могла, у зв`язку з чим зверталася за допомогою до сторонніх осіб, оскільки [PERSON] ігнорував її просьби, квартира, де проживає позивач, знаходиться у вкрай незадовільному санітарному та технічному стані, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоовлення позову. Належних та допустимих доказів виконання умов спадкового договору та розпоряджень відчужувача [PERSON] відповідач [PERSON] суду не надав, що є його процесуальним обов?язком (статті 12, 81 ЦПК України). Крім того, судом достеменно встановлено, що спір виник між відчужувачем - позивачем [PERSON] , яка відповідно до спадкового договору мала велику кількість прав, зокрема право належний догляд та піклування, та щиро сподівалась на виконання зобов`язань [PERSON] , та набувачем - відповідачем [PERSON] , який обов`язки за спадковим договором не виконував, при цьому жодних об`єктивних перешкод у виконанні умов спадкового договору з боку відповідача судом не встановлено. З урахуванням наведеного, оскільки встановлено, що відповідач не виконував розпорядження відчужувача у вигляді покладених на нього зобов`язань, зазначених в спадковому договорі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а тому відповідно до положень статті 1308 Цивільного кодексу України, спадковий договір підлягає розірванню, а позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н. Ю. про розірвання спадкового договору задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved