Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] уточнивши свої вимоги звернувся до суду з позовом до відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області, Вільненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, встановлення факту родинних відносин, визнання Державного акту на право приватної власності на землю недійсним та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що в свідоцтві про його народження серії [NUMBER] його матір'ю зазначена «[PERSON]» російською мовою. 01 жовтня 1997 року на підстві рішення Тарутинської районної державної адміністрації від 22 вересня 1997 року №322 [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0322702, згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Расвет» розміром 2.77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. На підставі рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Вільненської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 18 травня 2000 року №14 на ім'я «[PERSON]» було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №082262, тобто вже після сметрі матері позивача. Так, в свідоцтві про народження позивача, сертифікаті на право на земельну частку (пай) та свідоцтві про смерть його матері є розбіжності, а саме : в свідоцтві про народження позивача в графі «мати» прізвище його матері вказано як «[PERSON]» російською мовою, в сертифікаті на право на земельну частку (пай) в графі «прізвище» прізвище власника вказано як «[PERSON]» українською мовою, а в свідоцтві про смерть його матері в графі «прізвище» її прізвище вказано як «[PERSON]» українською мовою. При зверненні до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачу було відмовлено у зв'язку з розбіжностями в документах, що підтверджують родинний зв'язок та у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів. Враховуючи вище викладене позивач просить в судовому порядку встановти факт родинних відносин, а саме : що він - [PERSON] є рідним сином [PERSON], встановти факт володіння його матір'ю сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0322702, визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №082262 та визнати за ним право власності на земельну ділянку, що належала померлій на підставі сертифікату. Позивач в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність (а.с.31). Відповідачі у судове засідання не з'явились. На адресу суду від відповідачів надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без їх участі (а.с.28, 30), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права по встановленню факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, тому необхідно керуватися ЦК України. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами . Згідно абзацу другого п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення » №5 від 31 березня 1995 року, наведений в ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт володіння на праві приватної власності. Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом п.п.1.15 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647, розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Вказаною «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення. Отже, для того щоб внести зміни у Державний акт, його слід визнати недійсним та зобов'язати проектну організацію, яка була первісним розробником технічної документації із землеустрою, повторно провести всі обміри та виготовити нову технічну документацію. Відповідно до п.3.3. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, встановлюється наказом Держкомзему України. Указом Президента України «Про державне агентство земельних ресурсів України» від 08 квітня 2011 року установлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно одним з необхідних документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який скасовується лише у разі скасування її державної реєстрації. У відповідності з п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При зазначених обставинах суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме : що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для : встановлення факту володіння [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0322702; визнання оспорюваного державного акту недійсним та скасування його реєстрації, оскільки позивач фактично позбавлений можливості в інший спосіб поновити порушене право та визнання за позивачем права власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved