Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач, в особі її представника - адвоката [PERSON], звернулася в суд з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказує, що 01.04.2017 вона та відповідач [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого вона передала у власність останнього грошові кошти в сумі 4 250, 00 доларів США, на строк до 30.06.2017. У зазначений строк відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з останнього суму позики, а також 3% річних у сумі 72,31 доларів США. Вказану заборгованість просить стягнути в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.04.2017 позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 4 250, 00 доларів США на строк до 30.06.2017, на підтвердження чого відповідач видав позивачу розписку. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 207, 639, 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який підпадає під правове регулювання розділу І та параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про зобов'язання і положення про позику. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, і є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов'язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Порушення зобов'язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов'язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 4 250, 00 доларів США є законною та обґрунтованою. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання за договором позики, останній у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу 3% річних за період прострочення, які згідно представленого розрахунку станом на 22.01.2018 складають 72,31 доларів США. Розмір 3% річних та інфляційних втрат, підтверджується приведеним позивачем розрахунком. Підстави сумніватися у правильності проведеного розрахунку у суду відсутні, розрахунок є детально аргументованим, повно відображає порядок нарахування зазначених сум. Доказів, які спростовують розрахунки позивача в ході розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин, оскільки відповідачем допущено порушення обов'язку повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 4 322,31 доларів США. належить задовольнити. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З Повідомлення Національного банку України від 30.03.2018 вбачається, що НБУ на 30.03.2018 встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти - 100 доларів США - 2654,3493 грн.. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 112 809,85 грн. з розрахунку 4 250, 00 доларів США*26,543493 грн., та 3 % річних в сумі 1 919,36 грн. з розрахунку 72,31 доларів США*26,543493 грн.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З додатку до договору про надання правової допомоги від 23.10.2017 вбачається, що розмір гонорару адвоката, погоджений сторонами, складає 10 % від розміру заборгованості відповідача, а саме 425,00 доларів США. Відповідно до квитанції № N1BES44961 від 19.01.2018, позивачем, в якості оплати за правову допомогу згідно договору № 23/10-17/1 від 23.10.2017 та додатку від 24.10.2017 були внесені грошові кошти в сумі 12 231,50 грн.. Відповідно до квитанції № N1BES44961 від 19.01.2018, позивачем була сплачена комісія за перерахунок готівки без відкриття рахунку у сумі 146,78 грн. Відповідно до квитанцій № 77449 від 24.10.2017 та № 67584 від 18.01.2018, позивачем був сплачений судовий збір у загальній сумі 1 190,37 грн.. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 190,37 грн.. Крім того, оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 231,50 грн., розмір яких підтверджений доказами, зокрема договором про надання правової допомоги від 23.10.2017 та додатком до нього від 24.10.2017, звітом до договору про надання правової допомоги та квитанцією про оплату послуг за правову допомогу. Разом з цим, комісія за перерахунок готівки без відкриття рахунку у сумі 146,78 грн., яка була сплачена позивачем, не може бути стягнута з відповідача, т.я. комісія банку за сплату послуг не є витратами, пов'язаними з розглядом справи, в розумінні ст. 133 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved