Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

позивача звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.11.2018 р., просить: розірвати договір банківського вкладу, який укладений за Заявою №SAMDNWFD0070030663500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 р. між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за цим договором у розмірі 35920,91 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) доларів США., проценти за користування банківським вкладом у розмірі 15987,27 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014р. по 05 листопада 2018р. включно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено депозитний договір за заявою №SAMDNWFD0070030663500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад у розмірі 35920,91 доларів США на строк 366 днів по 09.12.2014 р. включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Відповідно до п. 3 Заяви №SAMDNWFD0070030663500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09грудня 2013 року у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив Банку про повернення депозиту, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Договір продовжується неодноразово без явки Клієнта до Банку. Відповідно до п. 5 договору сторони мають право достроково розірвати дійсний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Позивач неодноразово зверталася до банку з вимогою повернути її вклади, але відповідач до цього часу кошти не повернув, а надавав відповіді з пропозицією звертатися з вимогами до Російської Федерації. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого на даний час у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень яких укладено договір банківського вкладу з позивачем. Тому, перевірити наявність чи відсутність коштів на рахунку позивача не можливо. Крім того, Федеральними Законами Російської Федерації націоналізовано все майно відповідача та покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» обов`язок щодо повернення вкладів, у тому числі і вкладів, розміщених у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Вказане, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 24 квітня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , відповідно до якої зазначено про наявність у Відповідача бази даних вкладників, інформація в яку вноситься в день укладання депозитного договору. Ця інформація зберігається в архівах, відокремлених як логічно, так і фізично, а також мають автоматизовані засоби відновлення інформації з резервних копій у разі руйнування основної бази даних. Представником відповідача були надані письмові пояснення від 13.01.2019р. з контррозрахунком відсотків за депозитним вкладом та витягом з наказу банку про встановлення процентної ставки «на вимогу» з 06.01.2004р. в доларах США 1,0 % річних та з 04.05.2017р. у розмірі 0,01% річних. Представником відповідача були надані письмові пояснення від 26.01.2021р. разом з договором про проведення боргу від 17.11.2014р., додатковою угодою від 18.11.2014р., витягом з електронного додатку від 29.05.2020р. (відповідно до якого [PERSON] має депозитний рахунок за договором №SAMDNWFD0070030663500 з вкладом у розмірі 37036,65 доларів США), довідку від 29.05.2020р. (у якій зазначено, що сума коштів в електронному додатку від 29.05.2020р. включає нараховані відсотки на дату переведення боргу), витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Також представником відповідача були надані письмові пояснення від 22.11.2021р. з орієнтовним розрахунком суми відсотків та підтверджено суму відсотків за вказаним договором станом на 17.11.2014р. у розмірі 1115,74 доларів США та загальною сумою 5417,88 доларів США. Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.08.2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року відхилено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року залишено без змін. 28 квітня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з ухваленням рішення Вищою радою правосуддя «Про звільнення з посади судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] » від 08 квітня 2021 року № 798/0/15-21, за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року закрито підготовче провадження за цією справою та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві та наявних письмових пояснень підстав та просила в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між сторонами укладено депозитний договір за заявою №SAMDNWFD0070030663500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від «09» грудня 2013 р., за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад у розмірі 35920,91 доларів США на строк 366 днів по 09.12.2014 р. включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. На виконання вказаного договору позивачем внесено на рахунок банку 35920,91 доларів США, що підтверджується заявою №SAMDNWFD0070030663500 від «09» грудня 2013 року, квитанцією про внесення коштів, витягом з електронного додатку від 29.05.2020, оригінал договору, висновок судового експерта про дослідження квитанції про внесення 35920,91 доларів США та витягом з електронного додатку від 29.05.2020 були оглянуті у судовому засіданні 26.11.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою правління національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб здійснюють за договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління національного банку України від 25 вересня 2018 року № 174 (далі Інструкція № 174) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Зі змісту заяви до договору банківського вкладу від «09» грудня 2013 р. вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приват Банк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Суд прийшов до переконання про те, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу є безпідставним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу за договором, який був укладений за Заявою №SAMDNWFD0070030663500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від «09» грудня 2013 р. у розмірі 35920,91 доларів США. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором банківського вкладу, укладеного між сторонами, допускається одностороннє його розірвання за ініціативою вкладника. Судом встановлено, що позивачем 24 грудня 2015 року було подано заяву про повернення грошових коштів, яка отримана банком цього ж дня 24 грудня 2015 року /Том 1, арк. спр. 9-10/, а тому суд прийшов до висновку про те, що вказаний договір є розірваним з 29 грудня 2015 року, тобто через два банківських дні після отримання заяви, в односторонньому порядку з ініціативи вкладника згідно з п. 5 вищевказаної заяви та у відповідності до ст. 651 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу. Відповідно до п. 3 вищенаведеної заяви депозитний договір має автоматичну пролонгацію. Під час подовження договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє для подовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок про те, що згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами. Враховуючи наведені представником відповідача у письмових поясненнях проценти за вкладами «на вимогу», які діяли після розірвання договору 29.12.2015, суд робить наступні розрахунки процентів (в межах заявлених позовних вимог). Сума відсотків за вказаним договором станом на 17.11.2014 становить 1115,74 доларів США. З урахуванням зміни річної процентної ставки: 35920,91 доларів США * х 0,095 (9,5%) / 365 * 407 днів (з 18.11.2014 по 29.12.2015) = 3805,16 доларів США; 35920,91 доларів США * х 0,01 (1%) / 365 * 490 днів (з 30.12.2015 по 03.05.2017) = 482,22 доларів США; 35920,91 доларів США * х 0,0001 (0,01%) / 365 * 551 день (з 04.05.2017 по 05.11.2018) = 5,42 доларів США. Разом: 1115,74 доларів США + 3805,16 доларів США + 482,22 доларів США + 5,42 доларів США = 5408,54 доларів США. Доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - [PERSON] , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Посилання відповідача на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від кредитора [PERSON] жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, суд відхиляє, оскільки вони суперечать вимогам статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат за проведення судової технічної експертизи у розмірі 4118,40 грн, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial