Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що згідно ордеру на житлове приміщення вона із двома синами [PERSON] та [PERSON], відповідачем по справі, є наймачем кімнати загальною площею 11,94 кв. м. у квартирі [ADDRESS], у цій квартирі вони втрьох зареєстровані. Проте фактично проживають тільки вона та її молодший син [PERSON]. Відповідач з вересня 2011 року у квартирі не проживає, з цього часу там не з'являється, квартиру не обслуговує, комунальні послуги не сплачує. Наскільки їй відомо, з цього часу він проживає у Вінницькій області, куди поїхав на заробітки та де фактично створив сім'ю. Перешкод у користуванні зазначеною квартирою вона йому не чинила, він самостійно покинув житлове приміщення та за власною волею ним не користується та не цікавиться. У судове засідання позивач та її представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 10.11.2014 року у судове засідання не з'явилися, представника позивача надала суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить долучити до матеріалів справи газету «Слобідський край» від 26 березня 2015 року четвер №36 (22156), в якій зроблено повідомлення про слухання справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, зроблено повідомлення про слухання справи у засобах масової інформації, а саме газети «Слобідський край», четвер №36 (22156), 26 березня 2015 року аркуш 7 (а. с. 46), причина неявки суду невідома. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у справі належним чином повідомлений про день та час слухання справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, та в матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності не з'явившегося відповідача. У зв'язку з цим суд згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224, 225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 60 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення № 001320, виданим виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова від 07 лютого 2007 року [PERSON], із двома синами [PERSON] та [PERSON] є наймачем кімнати загальною площею 11,94 кв. м. у квартирі [ADDRESS] (а.с.9). Допитана у судовому засідання 16.03.2015 року свідок [PERSON] пояснила, що позивача та її синів знає понад 8 років, вони є близькими знайомими та вона неодноразово бувала вдома у позивача. У квартирі позивач проживає з молодшим сином [PERSON]. Її старший син, відповідач по справі, у 2011 році поїхав на заробітки на Західну Україну. З того часу з ними проживає, жодного разу не приїздив та з позивачем майже не спілкується, телефонує вкрай рідко, наміру повертатися не має. Особистих відповідача речей у зазначеній квартирі не має. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] 16.03.2015 року пояснила, що вона є матір'ю позивача та, відповідно, бабусею відповідача по справі. У квартирі [ADDRESS] проживає позивач з молодшим сином [PERSON]. Відповідач [PERSON] восени 2011 року поїхав на Західну Україну на заробітки, там проживає з жінкою, фактично створив сім'ю. З цього часу у квартирі він не проживає та не з'являється. Періодично він їй телефонує та їй цих розмов їй достеменно відомо, що наміру повертатися у зазначену квартиру та взагалі у Харків, в нього не має. Відповідно довідці про склад сім'ї та реєстрацію у зазначеній квартирі з 28 березня 2007 року зареєстровані [PERSON], [INFO], та її сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Квартира облаштована частковими зручностями, не приватизована (а.с.8). Відповідно акту від 12 листопада 2014 року, складеним за участю начальника дільниці № 45 КП «Жилкомсервіс» відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, його речей в квартирі не має (а.с. 35). Відповідно виписці з амбулаторної карти [PERSON] за останні 5 років у терапевтичне відділення Харківської міської лікарні № 3 не звертався, на обліку не стоїть (а.с.34). Таким чином, судом встановлено, що з вересня 2011 року відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Остаточне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації за адресою спірного будинку. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку згідно ст. 72 ЖК України. Поважних причин відсутністі відповідача на спірній житлової площі, судом не встановлено, а тому у суда є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. На підставі викладенного та

Outcome: approved