Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № СL-133921 від 12.09.2018 року в розмірі 131\~969 грн. 78 коп., посилаючись на те, що 12.09.2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-133921, на підставі якого [PERSON] надано кредит у сумі 100 000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 51122587 на суму 82 500 грн. та № 51122601 на суму 17 500 грн., а також випискою руху коштів по рахунку. [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 131\~969 грн. 78 коп., судовий збір в розмірі 1\~979 грн. 55 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 17 156 грн., та витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 01.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до суду надала клопотання про проведення судових засідань в режимі відео конференції. Водночас, у подальшому представник позивача надала заяви про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, проте надав заяву про визнання заборгованості по кредитному договору у розмірі 131969,78 грн. Щодо стягнення судового збору зазначив, що оскільки він визнає позовні вимоги, тому просить суд повернути позивачу із державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при подачі позову. Щодо стягнення витрат на професійну допомогу та витрат пов`язаних з явкою представника до суду заперечує, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених витрат. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.08.2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДОБАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL-133921, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 100000 грн. на строк до 11.09.2023 року (а.с. 10-21). Відповідно до п.п 4.1. 4.2. Кредитного договору, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 47,69 %. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/ 360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою визначеною у п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Договору. Згідно з п. 4.3. Договору, за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п.2.10. Кредитного договору (2.10.1 за видачу кредиту, одноразово 0 грн., сплачується в день видачі кредиту; п. 2.10.2. за відкриття поточного рахунку та випуску банківської платіжної карти 200 грн.). Загальні витрати позичальника по кредиту становлять 166882,06 гривень (п.4.4. Договору). Реальна річна процентна ставка становить 59,61% (п.4.5. Договору). Загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитом становить 266882,06 гривень. [PERSON] отримав кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 51122587 на суму 82500 грн. та № 51122601 на суму 17500 грн., а також випискою руху коштів по рахунку (а.с. 27-29). Згідно вимог частини 6 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до цього Кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4445 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 12.09.2018 року до 11.09.2023 року погашаються в однаковому порядку. Якщо будь-який термін здійснення платежів за договором про споживчий кредит припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то і повинні бути здійснені у попередній робочий день. Позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2. кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченому п.п. 6.3.1. 5- 6.3.5. Кредитного договору (а.с. 12). 05.08.2019 року АТ «КРЕДОБАНК» направило на адресу [PERSON] повідомлення-вимогу № 1290688 від 05.08.2019 року, якою вимагало погашення простроченої заборгованості за договором, проте останній не вчинив жодних дій на погашення кредитної заборгованості. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору №CL-133921від 12.09.2018 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 24.10.2019 року заборгованість [PERSON] складає 131\~969 грн. 78 коп., з яких заборгованості за кредитом 98 267,62 грн., заборгованості відсотками 30 193,15 грн., пеня 3 509,01 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до 1\~статті 1056-1ЦК України\~передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних із явкою представника позивача до суду слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 6 \~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, до складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування у судовому процесі, необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано лише договір про надання правової допомоги від 11.04.2019 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с. 35). Представник позивача зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу складаються з: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку - 1500, 00 гривень; - аналіз судової практики Верховного суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором - 1500,00 гривень; - складання та подання (відправка) до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором - 4000, 00 гривень; - складення заяв, клопотань, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру в межах розгляду позову - 2 156,00 гривень; - представництво інтересів по справі в суді першої інстанції, участь в судових засіданнях - 8000,00 гривень. Матеріали справи не містять доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.), доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), доказів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що представник АТ «Кредобанк» Вакуленко Г.В. склала позовну заяву, окреме клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції та два клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, суд звертає увагу, що договір про надання правової допомоги від 11.04.2019 року укладений між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» і невідомо чи працює у вказаному об`єднанні [PERSON] . Фактично, остання представляла інтереси банка на підставі довіреності № 10831 від 06.06.2019 року, а договору про надання правової допомоги між позивачем та [PERSON] суду надано не було. Також, матеріали справи не знайшли свого підтвердження щодо стягнення витрат пов`язаних із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 грн. Згідно матеріалів справи представником позивача було заявлено клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.62-63). Ухвалою суду зазначене клопотання було задоволено. Розгляд справи призначено у режимі відео конференції (а.с. 65). Проте, розгляд справи 25.11.2019 року та 23.12.2019 року у режимі відеоконференції не відбувся, оскільки двічі представником позивача були надані заяви про розгляд справи без участі представника позивача. Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі, представник позивача не приймав участь у судових засіданнях. У зв`язку з чим, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язані із явкою позивача та представника позивача до суду задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, то сплачений судовий збір покладається на відповідача. Водночас, відповідно до ч. 1\~ст. 142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: partial