Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що з метою отримання банківських послуг відповідачка підписала анкету-заяву б/н від 01.03.2013, підтвердивши тим самим свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно з цим договором відповідачці було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 15000 грн та надано кредитну картку. У зв`язку з порушенням відповідачкою боргових зобов`язань за кредитним договором за нею утворилася заборгованість, яка станом на 18.04.202 становить 23473,29 грн, з яких: 17753,52 грн - заборгованість за кредитом та 5720,04 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Сторони, будучи належним чином сповіщеними про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд справи за їх участю не заявили. Правом відзиву на позов відповідачка не скористалася. Приймаючи до уваги її повторну неявку в судове засідання та згоду позивача на розгляд справи у заочному судовому засіданні, суд вважає за можливе відповідно до ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 01.03.2013 відповідачкою [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», наслідком чого стало відкриття Банком кредитного рахунку, встановлення початкового кредитного ліміту та отримання відповідачкою кредитної картки «Універсальна» для користування кредитним картковим рахунком (а.с.16). Відповідно до довідки Банку відповідачці за вказаним договором були надані платіжні кредитні картки: 10.07.2013 - за № [NUMBER] з терміном дії до березня 2016 року, 17.05.2016 - за № [NUMBER] зі строком дії до травня 2020 року, 30.08.2016 - за № [NUMBER] зі строком дії до травня 2020 року, 12.03.2018 - за № [NUMBER] зі строком дії картки до січня 2022року (а.с.15). Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 10.07.2013 їй було встановлено кредитний ліміт в сумі 7700,00 грн; 22.04.2014 кредитний ліміт зменшено до 5340,00 грн; 03.04.2015 кредитний ліміт зменшено до 5000,00 грн; 12.03.2018 кредитний ліміт було зменшено також до 5000,00 грн; 27.10.2018 кредитний ліміт зменшено до 4580,00 грн; 21.05.2019 кредитний ліміт було збільшено до 12000,00 грн; 26.06.2019 кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн; 19.03.2020, 31.03.2020, 14.05.2020, 27.04.2020, 08.05.2020, 19.05.2020, 01.06.2020, 12.06.2020 кредитний ліміт було зменшено до 15000,00 грн; а 04.12.2020 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн (а.с.14). Згідно наданих позивачем розрахунку та виписки з рахунку відповідачки, кредитні кошти відповідачкою використовувалися (а.с.54-58). 18.06.2020 відповідачкою [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредиту, яким обумовлені умови кредитування, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних (а.с.17-19). Як вбачається з наданих суду документів, свої боргові зобов`язання відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 18.04.2021 склала 23473 грн 29 коп., з них заборгованість зі тілом кредита становить 17753 грн 25 коп., а заборгованість за простроченими відсотками - 5720 грн 04 коп. (а.с.7-13). На підтвердження доводів щодо обгрунтованості позовних вимог позивачем надано анкету-заяву, підписану відповідачкою [PERSON] , про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої [PERSON] погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви позивач також додав Витяг з правил користування кредитною карткою «Універсальна», копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на сайті: www. privatbank.ua. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк» Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з анкети-заяви, підписаній відповідачкою, процента ставка в ній не зазначена. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 березня 2013, позивач посилався на Витяг з користування кредитною карткою «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» які розміщені на сайті Банку. Між тим, в матеріалах справи не міститься достатніх підтверджень тому, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, підписуючи 01.03.2013 заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також про те, що на момент отримання відповідачкою кредитних коштів ці умови взагалі містили інформацію щодо порядку нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Разом з тим, вирішуючи питання стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, суд враховує як доказ доданий позивачем паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачкою, яким визначені основні умови кредитування, реальну річну процентну ставку та орієнтовну вартість кредиту, порядок його повернення, умови нарахування штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків. Згідно із частинами 1, 2ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістом відповідає вимогам закону, а тому може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки містить відомості про обраний відповідачем тип кредитування та умови щодо типу та розміру процентної ставки за користування кредитом і порядку нарахування штрафів. В паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, що відповідає стандартизованій формі паспорту споживчого кредиту згідно Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Отже, слід дійти висновку, що сторони у письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно з паспортом споживчого кредиту базова процентна ставка складає 43,20% річних, що відповідає розрахунку заборгованості за договором від 01 березня 2013 року, представленого Банком. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором як не повернутого тіла кредиту в розмірі 17753 грн 25 коп, так і процентів за користування кредитом в розмірі 5720 грн 04 коп., підлягають задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат у справі, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 2270 грн., суд вважає за необхідне в порядку ст.141 ЦПК України покласти їх на відповідачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved