Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON], звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду згідно ст. 1176 ЦК України та просив стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] та УМВС України в Кіровоградській області матеріальну шкоду в сумі 163 212 грн. солідарно та з цих же відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 50 000 грн.; на користь [PERSON] стягнути солідарно з [PERSON] та УМВС України в Кіровоградській області моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 58 464,00 грн. Представник позивачів неодноразово уточнював позовні вимоги, згідно останніх уточнень від 20.03.2015 року просить: стягнути з УМВС України в Кіровоградській області на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 170 980 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.; з [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000 грн.; на користь [PERSON] стягнути з УМВС України в Кіровоградській області моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та з [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2014 року, яка набрала законної сили 17.07.2014 року, майора міліції [PERSON] відповідача по справі, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 365 КК України у зв'язку із закінченням строків давності за п.4 ч. 1 ст. 49 КК України з нереабілітуючих підстав. З матеріалів кримінальної справи № 387/1705/13-к номер провадження по справі 1-кп/387/7/14 вбачається, що [PERSON] предявлено обвинувачення в тому, що відповідно до наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області № 201 о/с від 18.07.2001 року його призначено на посаду інспектора з нагляду за станом доріг ВДАІ Новоукраїнського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області. Обіймаючи з 18.07.2001 року посаду інспектора з нагляду за станом доріг ВДАІ Новоукраїнського РВ, будучи старшим лейтенантом міліції [PERSON] діючи умисно, відчуваючи вседозволеність і безкарність, явно перевищуючи надані службові повноваження, безпідставно підозрюючи працівників КСП «Нива» розташованого в с. Звірово Новоукраїнського району [PERSON] і [PERSON] у причетності до кра¬діжки трактора МТЗ-82, яка сталась 09.07.2003 року, застосував до них психічне та фізичне насильство намагаючись не процесуальним шляхом здобути зізнання у причетності до крадіжки. 11 липня 2003 року [PERSON] у службовому кабінеті № 18 Новоукраїнського РВ УМВС з метою отримання від [PERSON] зізнання в скоєнні крадіжки трактора з тракторної бригади, шляхом підключення до обох рук потерпілого оголених дротів з невстановленого слідством технічного пристрою, що генерує електричний струм, спричинив болісні й такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, завдавши при цьому [PERSON] за допомогою ураження його тіла електричним струмом фізичного болю. Таке ж саме було зроблено відносно потерпілого [PERSON] Крім того, [PERSON] наніс кілька ударів [PERSON] в голову та різні частини тулубу, в т.ч. в поперечну область спини. 15.07.2003 року [PERSON] в службовому кабінеті № 18 шляхом підключення до пристрою, що генерує електричний струм до обох рук потерпілого [PERSON] спричинив болісні й такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, завдавши йому фізичного болю. В подальшому, наступного дня, 16 липня 2003 року [PERSON] у службовому кабінеті № 18 діючи умисно, застосував до [PERSON] заходи психологічного та фізичного насильства, зокрема наніс [PERSON] удари в різні частини тулубу, в т.ч. в поперечну область спини.Внаслідок застосування працівником правоохоронних органів [PERSON] упродовж 15-16 липня 2003 року насильства до потерпілого [PERSON], останнього 16.07.2003р. було госпіталізовано до Новоукраїнської ЦРЛ, де у [PERSON] згідно з висновком Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз № 254 від 15.09.2003р. зафіксовано та встановлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої реберної дуги, крововиливу, забою м'яких тканин, саден голови, крововиливу правого плеча, саден тулубу, крововиливу в поперековій області, які по своєму характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, незаконними діями [PERSON] завдано шкоди державним інтересам у вигляді дискредитації державного правоохоронного органу - Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з а.с. 120 третього тому кримінальної справи, розрив селезінки та її видалення знаходиться в прямому причинному звязку з отриманою гр. [PERSON] закритою тупою травмою живота і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Згідно висновку обласної лікарсько-консультативної комісії № 2601 від 31.10.2003 року [PERSON] у професії механізатор непрацездатний, а отже [PERSON] з 2003 року на все життя втратив свій заробіток. З липня 2003 року по грудень 2014 року [PERSON] не працює по причині втрати життєво важливого органу - селезінки і його, як хворого ніде не беруть на роботу і, якщо 1 рік це 12 місяців, 11 років це 132 місяці, таким чином [PERSON] втратив заробіток за 134 місяці, що складає суму матеріального збитку. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Позивачі зазнали і зазнають до цього часу фізичний біль та страждань, внаслідок протиправних дій [PERSON], якого УМВС України в Кіровоградській області наділило владними повноваженнями. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просив задовольнити позов. Представник позивачів, позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на надані суду докази та норми діючого законодавства. Відповідачі [PERSON] та представник Державного казначейства України в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили, заяви про розгляд справи у їх відсутності суду не подавали, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача УМВС України в Кіровоградській області в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просила відмовити в задоволенні прозову. Суд, заслухавши представника позивача, представника УМВС України в Кіровоградській області, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінальної справи № 387/1705/13-к, провадження № 1-кп/387/7/14, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області № 201 о/с від 18.07.2001 року [PERSON] призначено на посаду інспектора з на¬гляду за станом доріг ВДАІ Новоукраїнського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області. Із матеріалів кримінальної справи № 387/1705/13-к, провадження № 1-кп/387/7/14 (дослідженою в судовому засіданні) вбачається, що 11 липня 2003 року [PERSON], будучи старшим лейтенантом міліції, працівником правоохоронного органу виконавчої влади, службовою особою, у службовому кабінеті № 18 Новоукраїнського РВ УМВС з метою отримання від [PERSON] зізнання в скоєнні крадіжки трактора з тракторної бригади, шляхом підключення до обох рук потерпілого оголених дротів з невстановленого слідством технічного пристрою, що генерує електричний струм, спричинив болісні й такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, завдавши при цьому [PERSON] за допомогою ураження його тіла електричним струмом фізичного болю. Таке ж саме було зроблено відносно потерпілого [PERSON] Крім того, [PERSON] наніс кілька ударів [PERSON] в голову та різні частини тулубу, в т.ч. в поперечну область спини. 15.07.2003 року [PERSON] в службовому кабінеті № 18 шляхом підключення до пристрою, що генерує електричний струм до обох рук потерпілого [PERSON] спричинив болісні й такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, завдавши йому фізичного болю. В подальшому, наступного дня, 16 липня 2003 року [PERSON] у службовому кабінеті № 18 діючи умисно, застосував до [PERSON] заходи психологічного та фізичного насильства, зокрема наніс [PERSON] удари в різні частини тулубу, в т.ч. в поперечну область спини. Внаслідок застосування працівником правоохоронних органів [PERSON] упродовж 15-16 липня 2003 року насильства до потерпілого [PERSON], останнього 16.07.2003 року було госпіталізовано до Новоукраїнської ЦРЛ, де у [PERSON] згідно з висновком Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз № 254 від 15.09.2003 року зафіксовано та встановлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої реберної дуги, крововиливу, забою м'яких тканин, саден голови, крововиливу правого плеча, саден тулубу, крововиливу в поперековій області, які по своєму характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, незаконними діями [PERSON] завдано шкоди державним інтересам у вигляді дискредитації державного правоохоронного органу - Міністерства внутрішніх справ України. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2014 року, яка набрала законної сили 17.07.2014 року, майора міліції [PERSON] відповідача по справі, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 365 КК України у зв'язку із закінченням строків давності за п.4 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно з ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1.постановлення виправдувального вироку; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4. закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються: 1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4. суми, сплачені громадянином у зв»язку з наданням йому юридичної допомоги; 5. моральна шкода. Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Представником позивача не надано доказів та необґрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства наявність матеріальної шкоди, завданої позивачеві [PERSON] Як на підставу своїх позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди посилається на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], що призвело до втрати роботи. Суд критично оцінює вказані обставини, так як відповідно до ухвали Добровеличківського суду події стались 11 та 15 липня 2003 року. Як вбачається із наданої суду копії трудової книжки позивача, останній звільнений з роботи за власним бажанням 01.07.2003 року, а відтак і заробітну плату не отримував, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з положенням ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і обставини, що мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Представником позивачів в судовому засіданні обґрунтовано та доведено відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вони зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких вони зазна¬ли у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них, членів сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Позивачі зазнали і зазнають до цього часу фізичний біль та страждання, внаслідок протиправних дій [PERSON], якого УМВС України в Кіровоградській області наділило владними повноваженнями та мають необхідність застосовувати додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв»язків, здоров»я і відновлення стосунків з оточуючими. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві [PERSON] судом визначається в сумі 20 000 грн., а позивачеві [PERSON] в сумі 10 000 грн. Відповідачі по справі є бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а тому суд стягує вищезазначені суми моральної шкоди з Державного бюджету України Державної казначейської служби України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного і ст. 1176 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду»,

Outcome: partial