Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 56978 грн. 71 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що відповідач 01 лютого 2012 року підписав з Банком договір б/н, згідно якого отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконав свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з нього підлягають стягненню борг за кредитом, пеня, штрафи, а також судові витрати. 24 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що між Банком та [PERSON] 01 лютого 2012 року шляхом підписання анкети-заяви укладено договір про надання банківських послуг, за яким для позичальника надано кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконала свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та Правил надання банківських послуг погашення заборгованості по кредиту визначено щомісячними платежами до закінчення строку дії картки. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів банку, положень вказаного кредитного договору, а також ст.ст.526, 1050 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору, котра станом на 30 вересня 2019 року становить 56978 грн. 71 коп. та складається з: 1800 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 51313 грн. 87 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 675 грн. 38 коп. - пені, 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 2689 грн. 46 коп. - штрафу (процентна складова). Однак, на думку суду, позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1. при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання з передбачених п 2.1.1.12.6.2., п. 2.1.1.12.8.1. даних Умов і правил (сплата кредиту, процентів, винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу) Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплати Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України) Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно -правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Відтак позовна вимога в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягає. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial