Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 04 квітня 2011 року отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. 17 березня 2014 року [PERSON] помер. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Зазначає, що копіями паспортів підтверджено те, що позичальник та відповідач постійно проживали разом. 17 липня 2014 року позивачем було отримано відповідь з Тернівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підстави претензії АТ КБ «Приватбанк». Вважає, що відповідач прийняв спадщину, оскільки не відмовився від спадщини у передбачений цивільним законодавством строк. Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором складає 14187,54 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 квітня 2011 року у розмірі 14187,54 грн. та судовий збір. До позовної заяви додана письмова заява представника позивача, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Так, позивачем додано до позову та встановлено в судовому засіданні, що 04 квітня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2011 року станом на 01 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 14187,54 грн. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 19 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 108, [PERSON] помер 17 березня 2014 року. 25 червня 2014 року за вих. № SAMDN51000094407933 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Тернівської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. 14 липня 2014 року за вих. № 384/01-16 завідуюча Тернівською державною нотаріальною конторою на претензію ПАТ КБ «Приватбанк» після смерті [PERSON] повідомила, що на підставі претензії заведена спадкова справа № 143/2014 рік, решта вимог претензії не відповідають ст. 8 Закону України «Про нотаріат». 23 травня 2018 року за вих. № SAMDN51000094407933 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до [PERSON] з листом-претензією. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1,2,4 ст.83 ЦПК України, \~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані\~повідомити кредитора\~спадкодавця про\~відкриття спадщини,\~якщо їм\~відомо про\~його борги. Кредиторові\~спадкодавця належить\~протягом шести\~місяців від\~дня,\~коли він\~дізнався або\~міг дізнатися\~про відкриття\~спадщини,\~пред'явити\~свої вимоги\~до спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~незалежно від\~настання строку\~вимоги. Якщо\~кредитор спадкодавця\~не знав\~і не\~міг знати\~про відкриття\~спадщини,\~він має\~право пред'явити\~свої вимоги\~до спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~протягом одного\~року від\~настання строку\~вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивачем АТ КБ «Приватбанк» пропущено шестимісячний строк, встановлений ч. 2 ст.\~1281 ЦК України, оскільки він знав про відкриття спадщини ще у 2014 році, бо 25\~червня 2014\~року звернувся\~до Тернівської\~державної нотаріальної\~контори з\~претензією кредитора\~в порядку\~ст.\~1281\~ЦК України,\~та 14\~липня 2014\~року отримав\~відповідь з\~Тернівської державної\~нотаріальної контори\~відповідно до\~якої на\~підставі претензії\~банку заведена\~спадкова справа\~№ 143/2014\~рік,\~натомість лише\~23\~травня 2018\~року ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~звернувся до\~[PERSON]\~з листом-претензією, а тому в силу ч. 2\~ст. 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей\~1281,\~1282 ЦК України, які ним не дотримані. Також, позивачем пропущений строк, передбачений ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року по справі № 136/1336/16-ц. Крім того, позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], а реєстрація відповідача та позичальника за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із позичальником та є особою, яка відповідно до вимог ч. 3 ст.\~1268 ЦК України\~прийняла спадщину, оскільки положення\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.\~\~ Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року по справі № 489/2924/16-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей\~1281,\~1282 ЦК України, які ним не дотримані. Крім того, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника, а тому в задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed