Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON], у липні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішень міської ради, та визнання недійсним свідоцтва на право власності на земельну ділянку. Після збільшення позовних вимог та їх уточнення 10.11.2017 року просить суд: - скасувати рішення 55 сесії VІ скликання Олевської міської ради Житомирської області від 09.10.2015 року № 695 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадян» в частині затвердження технічної документації із землеустрою, яким у власність [PERSON], передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.048 га., за адресою: [ADDRESS], як неправомірне; - визнати недійсним Свідоцтво на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28.10.2015 року, площею 0.048 га., кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], виданого на підставі рішення 55 сесії VІ скликання Олевської міської ради Житомирської області від 09.10.2015 року № 695 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадян», яким у власність [PERSON], передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.048 га., за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.01.1993 року є власником домоволодіння по [ADDRESS] Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0.547 кв.м., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, вказана земельна ділянка знаходиться у нього на праві користування. Рішенням 55 сесії VІ скликання Олевської міської ради Житомирської області від 09.10.2015 року № 695 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадян» (далі по тексту Рішення від 09.10.2015 року № 695), передано у власність [PERSON], земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.048 га., за адресою: [ADDRESS]. На час прийняття вказаного рішення Олевська міська рада та [PERSON], зазначає позивач знали, та їм було відомо про порушення вимог земельного законодавства, так як його було затверджено уповноваженою особою, представником Олевської міської ради [PERSON] На підставі чого вважає, що зазначене вище рішення Олевської міської ради та Свідоцтво на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28.10.2015 року (далі по тексту Свідоцтво [NUMBER] від 28.10.2015 року), площею 0.048 га., кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], яка межує поряд із його домоволодінням та земельною ділянкою, було видане з порушенням вимог земельного законодавства, що в результаті призвело на думку позивача до порушення його права користування земельною ділянкою, оскільки було неправильно на думку позивача визначено межі земельної ділянки, чим було позбавлено позивача частини земельної ділянки. Погодження меж земельної ділянки [PERSON], з ним ніхто не проводив і протокол погодження меж він не підписував, а отже вважає, що процедура оформлення права власності на земельну ділянку [PERSON], була порушена. Позивач [PERSON], та його представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору «Про надання правової допомоги» від 09.10.2017 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які наведено у поданій до суду позовній заяві та просили задовольнити позов у повному обсязі, оскільки погодження меж земельної ділянки [PERSON], з [PERSON], ніхто не проводив і протокол погодження меж він не підписував. Державного акту на право користування земельною ділянкою чи/або свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] позивач не має. Вважають, що право власності позивача на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.01.1993 року, технічним паспортом на будівлю та довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 8861 від 18.10.2017 року, (а.с.66-70). А тому Рішення від 09.10.2015 року № 695, на їхню думку є неправомірним та таким, що порушує права суміжного землекористувача, а відтак підлягає скасуванню з визнанням недійсним Свідоцтва [NUMBER] від 28.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0.048 га., кадастровий номер: [NUMBER], що видане на ім'я власника [PERSON], (промова адвоката додається а.с.103-106). Відповідач [PERSON], та її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору № 18 від 21.09.2017 року «Про представництво та надання правової допомоги в цивільній справі» вимоги позивача [PERSON], не визнали та надали пояснення суду, про те, що [PERSON], відповідно до Рішення від 09.10.2015 року № 695, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва і передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0480 га., за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до даного Рішення від 09.10.2015 року № 695, [PERSON], видано Свідоцтво [NUMBER] від 28.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0.048 га., кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS]. Вважають, що зазначене Рішення Олевської міської ради та Свідоцтво видані законно і підстав для їх скасування та визнання недійсним не має. Просять суд відмовити позивачу у задоволенні позову за безпідставністю. Представник відповідача Олевської об'єднаної територіальної громади Житомирської області - Кравченко А.О., який діє на підставі довіреності № 639 від 15.03.2018 року стосовно заявлених вимог позивача [PERSON], заперечив і зазначив про те, що відповідачу [PERSON], Свідоцтво [NUMBER] від 28.10.2015 року на земельну ділянку, площею 0.048 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] було видано на підставі рішення від 09.10.2015 року № 695, дане рішення прийняте на підставі поданої відповідачем техдокументації, згідно до Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про землеустрій» та Земельного Кодексу України. При оформленні технічної документації на земельну ділянку [PERSON], та визначенні меж земельної ділянки в натурі, межі земельної ділянки позивача [PERSON], порушено не було, оскільки останній не приватизував свою земельну ділянку, будь-яких рішень стосовно його земельної ділянки органом місцевого самоврядування не виносилося. А тому вважає, що підстав для скасування оспорюваного рішення Олевської міської ради та оспорюваного Свідоцтва на право власності на земельну ділянку [PERSON], не має, а позовні вимоги позивача є надуманими та безпідставними. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області явки свого представника у судове засідання не забезпечили будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Проте подали до суду клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності оскільки стосовно предмету спору будь-яких рішень не приймали, (а.с.78). Заслухавши пояснення та заперечення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], проживають в [ADDRESS] Рішенням 55 сесії VІ скликання Олевської міської ради Житомирської області від 09.10.2015 року № 695 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва» [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва і передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0480 га., за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до даного Рішення від 09.10.2015 року № 695, [PERSON], видано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28.10.2015 року, площею 0.048 га., кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], (а.с.18, 22, 23). Частинами 1-ю та 3-ю ст.103 ЗК України, передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок. Статтями 116, 125, 126 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Так відповідачем [PERSON], та її представником у судовому засіданні було доведено та надано відповідні докази про те, що [PERSON], є власником земельної ділянки, площею 0.048 га., по [ADDRESS], що підтверджено Свідоцтвом про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46450820 від 28.10.2015 року, (а.с.18, 19). У ст.140 ЗК України зазначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Приписами статті 153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Твердження позивача та його представника про те, що Рішення від 09.10.2015 року № 695, було прийнято, а Свідоцтво про право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28.10.2015 року було видано з порушенням вимог земельного законодавства, що в результаті призвело до порушення права позивача [PERSON], користування земельною ділянкою, оскільки було неправильно визначено межі земельної ділянки відповідача, в результаті чого було відступлено від фактичної межі в глибину земельної ділянки позивача є припущенням та необґрунтованими і не спростованими будь-якими доказами, а навпаки спростовуються (твердження), як матеріалами справи так і поясненнями відповідача [PERSON], поясненнями представника Олевської об'єднаної територіальної громади Житомирської області та самим позивачем і його представником, які ствердили у судовому засіданні про те, що [PERSON], Державного акту на право користування земельною ділянкою чи/або свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не має. Будь-які рішення стосовно земельної ділянки позивача [PERSON], органом місцевого самоврядування не приймалися. Згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.01.1993 року, технічного паспорту на будівлю, яка розташована по [ADDRESS] та довідки Олевської міської ради Житомирської області № 8861 від 18.10.2017 року (а.с.66-70), слідує, що [PERSON], користується земельною ділянкою за вказаною адресою, площею 0.547 га., які в силу статтей 116, 125, 126 ЗК України не є правовстановлюючими документами на право власності на земельну ділянку, а лише підтвердженням наявності такої ділянки у [PERSON] Крим того посилання позивача на ту обставину, що з ним не було погоджено межі земельної ділянки [PERSON], і протокол погодження меж він не підписував, судом не береться до уваги, оскільки протокол погодження меж суміжних користувачів не є підставою визнання Рішення від 09.10.2015 року № 695, Свідоцтва [NUMBER] від 28.10.2015 року, недійсними, а відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельної ділянки та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 04.05.1999 року (зі змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжниками власниками землі та землекористувачами. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст.118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрацією - ст.125 ЗК України. Такі документи були отримані [PERSON], 28.10.2015 року, (а.с.18, 19). Судом також установлено, що жодних порушень щодо отримання у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони [PERSON], не допущено. На момент прийняття Рішення від 09.10.2015 року № 695 та на момент одержання Свідоцтва на право власності на земельну ділянку, тобто на жовтень місяць 2015 року жодна особа не оспорювала право [PERSON], на вказану земельну ділянку, таке право не оспорювалося і позивачем [PERSON] З цього приводу, суд приходить до висновку, що права інших осіб, а також інтереси держави, при прийнятті рішення відносно [PERSON], порушені не були. Рішення від 09.10.2015 року № 695, було прийнято згідно чинного законодавства, в межах компетенції Олевської міської ради, яка перевірила усі технічні умови надання земельної ділянки відповідачу [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протокол № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, де згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed