Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з неї заборгованість по кредитному договору б/н від 01.08.2012 року, яка станом на 31.05.2017 року становить 24996,02 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 1933,44 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 18396,10 грн.; - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 3000,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1166,48 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2012 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, на підтвердження чого [PERSON] підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В результаті невиконання прийнятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту у відповідача станом на 31.05.2017 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 24996,02 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, день і місце слухання справи повідомлені належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутності, відповідачем поданий відзив на позов в якому вона просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з`явившихся учасників за наявними доказами справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2012 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Крім того, згідно з п.1.1.2.7 Умов та Правил, власник карти зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. З розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що 14.10.2014 року розмір заборгованості за платіжною карткою [PERSON] складав 1883,44 грн., а 31.05.2017 року сума заборгованості вже складала 24996,02 грн. 14 жовтня 2014 року [PERSON] отримала банківське смс-повідомлення на стільниковий номер мобільного телефону про зняття коштів з кредитної картки, у зв`язку з чим за заявою відповідача банком кредитна картка була заблокована. 14 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася із відповідно заявою про вчинення злочину за фактом несанкціонованого зняття коштів до СКР Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області. Згідно Витягу з кримінального провадження № 12017220440001830 підтверджено внесення до ЄРДР заяви про скоєння злочину за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме здійснення крадіжки грошових кошт з кредитної картки Приватбанку 14.10.2014р. невідомою особою. Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2014 року, яка була подана о 17 год. 30 хв. до слідчого відділу Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області, [PERSON] просила притягнути до відповідальності невідому особу, яка викрала з її банківської картки грошові кошти. Відповідно до пояснень, що містяться в протоколі допиту потерпілого від 14.10.2014р., [PERSON] пояснила, що їй зателефонував незнайомий чоловік з телефону [NUMBER] і попросив перевірити отримання коштів на свою картку через банкомат, які він перерахував за придбання сукні. Проте вона отримала смс-повідомлення на свій телефон про зняття коштів, відтак зрозуміла, що була ошукана. Одразу ж звернулася до працівників банку з вимогою блокувати картку. Листом начальника 1-го відділення СВ капітана поліції Гусейнова С.Х. від 21.05.2018 р. підтверджено про здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12017220440001830, тривають слідчі дії. Листом від 18.10.2014р. на адресу АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем повідомлено про блокування кредитної картки, про звернення до Чугуївського РВ ГУМУВС України в Харківській області і повідомлення 15.10.2014р. служби безпеки «ПриватБанку» про події, що відбулися. Відповідач просила провести службову перевірку за даними фактами. Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» затвердженою Постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, «Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223 та «Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем» затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348 (в редакції, чинній на час вчинення дій). Згідно з п.п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації належного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно з вимогами п. 1.8 Інструкції НБУ № 492 банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням НБУ №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку. Пункти 6.7, 6.8 Положення НБУ № 223 (в редакції, що діяла на час подій) встановлюють, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, суд робить висновок, що саме винність банку презюмується та саме на АТ КБ «Приватбанк» законодавством покладений обов`язок провести належне розслідування по факту незаконної операції, за наслідками якого буде доведено факт протиправної поведінки користувача, або відшкодовано збитки, заподіяні користувачу цією операцією. Проте, АТ КБ «Приватбанк» жодних дій для встановлення обставин здійснення незаконної операції не вчинив. Докази, які б свідчили про вчинення відповідних дій для встановлення обставин здійснення незаконної операції, позивачем не надано суду. Одночасно, доказів того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, АТ КБ «Приватбанк» суду не надав, що на думку суду, свідчить про відсутність вини [PERSON] . Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed