Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] у вересні 2020 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 100401,62, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з розрахунку 1394,08 грн. (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2020 року по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 квітня 2007 року працював на Державному підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на різних посадах, із 07.11.2013 року обіймав посаду начальника варти відомчої воєнізованої та пожежної охорони. За наказом (розпорядженням про припинення трудового договору (контаркту) від 31 липня 2020 року № 42-К був звільнений із займної посади та роботи за угодою сторін по пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. У день звільнення відповідач надав позивачу наказ про звільнення, трудову книжку та довідку № 05/367 від 31 липня 2020 року, згідно якої заборгованість по заробітній платі станом на 01.08.2020 року становить 100401,62 грн, та довідку про доходи від 31 липня 2020 року № 05/366 про щомісячний розмір заробітної плати за період із лютого 2020 року по липень 2020 року. Разом з тим, у день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок, оскільки не виплатив всіх сум. За вказаних обставин, відповідач грубо порушив приписи Кодексу законів про працю України, що йстало причиною звернення позивача до суду . Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.15-16). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 вересня 2020 року позивачем подано позовну заяву (вх. № 33162 від 06.10.2020 року), якою недоліки вказані в ухвалі судді від 08.09.2020 року не усунуті в повному обсязі (а.с.19-22). В зв`язку з чим ухвалою судді Кіровського районого суду міста Кіровограда від 13 жовтня 2020 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви [PERSON] (а.с. 23). Позивачем 21.10.2020 року подано заяву (вх. № 34953 від 21.10.2020 року), якою вимоги попередніх ухвал судді від 08.09.2020 року та 13.10.2020 року не виконано, тому ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2020 року позовну заяву [PERSON] визнано не поданою та разом з доданими до неї документами повернуто позивачеві (а.с.29). Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою судді, позивачем подано апеляційну скаргу. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 жовтня 2020 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасовано, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.55-58). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 62). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 березня 2021 року на підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України клопотання представника позивача про витребування доказів (вх. № 8598 від 03.03.2021 року, а.с. 69), задоволено. Витребувано у Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України стосовно [PERSON] довідку про заборгованість по заробітній платі; довідку та розрахунок всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства в день звільнення; довідку про заробітну плату за останні два місяці роботи, що передували звільненню [PERSON] із зазначенням помісячно кількості робочих днів, усіх складових заробітної плати та видів утримання, в тому числі податків і зборів (а.с.73). Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 26286 від 15.07.2021 року) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують (а.с.83). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, (а.с.65, 79, 82), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що з 12 квітня 2007 року позивач працював на Державному підприємстві «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на різних посадах, із 07.11.2013 року обіймав посаду начальника варти відомчої воєнізованої та пожежної охорони (а.с. 6). Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома стаття 43 Конституції). За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом частини четвертої статті 97 Кодексу законів про працю України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина перша статті 47 Кодексу законів про працю України). Наказом від 16 липня 2020 року № 42-К [PERSON] був звільнений із займаної посади та роботи за угодою сторін по пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з 31 липня 2020 року (а.с. 12). Як вбачається із довідки від 31.07.2020 року за вих. №05/367 за підписом виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України виданої [PERSON] , заборгованість по заробітній платі станом на 01.08.2020 року складає 100401,62 грн. (а.с. 8). Зважаючи на зазначені вище вимоги закону, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 100401,62 грн. Разом з цим, за приписами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останнім своєчасно не виплачено заробітну плату, а тому на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає стягненню і середній заробіток за період затримки розрахунку - по день постановлення рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 31 липня 2020 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є червень 2020 року та липень 2020 року. При цьому, як вбачається з наданої позивачем довідки про доходи з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року позивач отримав загальну суму доходу 97767,14 грн. Але суд звертає увагу, що на протязі лютого 2020 року по червень 2020 року дохід отриманий [PERSON] коливався в межах від 8723,89 грн. до 7060,68 грн., і лише в липні 2020 року позивач отримав дохід в сумі 59855,14 грн. За таких обставин, виходячи з критеріїв розмуності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе при обчисленні середньоденної заробітної плати враховувати два місяці перед звільненням, в яких відображена з виплати за календарні місяці роботи якими є травень 2020 року та червень 2020 року, оскільки виходячи із отриманої позивачем суми за місяць (59855,14 грн.) вбачається отримання інших компенсаційних виплат, крім заробітної плати. На підставі вищевикладеного за травень-червень 2020 року було загалом 39 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 375,41 грн. (14640,90 грн.) / (19 дн.+20 дн.). При цьому, період затримки розрахунку з 01.08.2020 року року і по день ухвалення рішення - 15.07.2021 року становить 238 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 01.08.2020 року і по день ухвалення рішення - 15.07.2021 року становить 89347,58 грн. (375,41 грн. х 238 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку: з 01.08.2020 року і по день ухвалення рішення - 15.07.2021 року у розмірі 89347,58 грн. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених вимог, а тому на відповідача покладаються понесені позивачем судові витрати, а саме: сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн. (квитанція а.с. 19), за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а також в дохід держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд звертає рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial