Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася через суд з позовом до ПАТ«Шахта імені [PERSON]» про стягнення середнього заробітку час затримки з виконанням рішення суду по день фактичного виконання та про відшкодуванн моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що\~рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2015 року (справа №185/12045/14-ц) було задоволено частково її позов до ПАТ «Шахта імені [PERSON]» та стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2013 року по березень 2014 року в сумі 6\~000 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 9 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2014 року по 19.02.2015 року в розмірі 17 250грн. На підставі вищезазначеного рішення суду 07.05.2015 року виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Станом на 27.09.2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивач вважає виконаним. Також позивач вказує, що нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (ст. 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ст.117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Період прострочки виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням рішення суду від 19.02.2015 року по 27.09.2015 року складає 152 дні. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати скаладє: 75 грн. (це середньоденний заробіток позивача, якій встановлений рішенням суду від 19.02.2015 року) х 152 (робочі дні) = 11\~400 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2015 року до повного остаточного розрахунку при звільненні 27.09.2015 року, який співпадає з повним фактичним виконанням вказаного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2015 року в сумі 11\~400 грн. та в відшкодування моральної шкоди 10\~000грн. \~\~\~\~В судове засідання від позивача та її представника надійшли заяви про слухання справи в іхню відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. \~\~\~\~Від представника відповідача в судове засідання також надійшла заява про слухання справи без участі представника, в письмовому запереченні просили відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. \~\~\~\~Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2015 року було задоволено частково позов [PERSON] до ПАТ «Шахта імені [PERSON]» та стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2013 року по березень 2014 року в сумі 6\~000 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 9 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2014 року по 19.02.2015 року в розмірі 17 250грн.(а.с.7-8). Після набрання рішенням суду законної сили, 07.05.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист про стягнення коштів. Згідно наданих до письмового заперечення представником відповідача документів про сплату вказаних сум слідує, що останне платіжне доручення №14052 проведено банком 28.08.2015 року. \~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів намісяць через періодчасу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Частиною першою статті\~116 КЗпП України \~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч.1\~ ст. 117 КЗпП України \~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних з вини власника або уповноваженої ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України\~ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштіву роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗп П України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 КЗпП України\~визначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичногорозрахунку. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. \~\~\~ Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2015 року встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача на час звільнення в сумі 75 грн. Період прострочки виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з урахуванням рішення суду від 19.02.2015 року складає 129 робочих днів\~за період з 19.02.2015 року по день остаточного розрахунку - 28.08.2015 року. \~\~\~\~Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 75 грн. х 129 днів. = 9\~675 грн.. \~\~\~ \~Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач тривалий час не сплачував заробітну плату позивачу, не розрахувався з останньою при звільненні, чим порушив її законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, їх давності, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 1 000 грн. відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України.\~\~\~ Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в частині задоволення вимог матеріального характеру в сумі 243 грн. 60 коп. і в частині моральної шкоди -243 грн. 60 коп., а всього 487,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial