Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач в квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 18000,00 грн боргу за договором позики , 3% річних в розмірі 540,00 грн. , судові витрати в сумі судового збору в розмірі 243,60 грн. . Посилалася при цьому на ті обставини, що 03.02.2014 2012 року [PERSON] позичила [PERSON] 18000,00 грн. а [PERSON] взяв вказані кошти та зобов»язався їх повернути 03.03.2014 року . До вказаної у розписці та Договорі даті , 03.03.2014 року відповідач борг позивачу не повернув, що змусило її звернутися до суду з вказаним позовом . В судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи за її відсутності та повним підтриманням позовних вимог. Відповідач до суду повторно не з»явився . Судом про дату судового розгляду судом повідомлявся належним чином та у встановлений законом порядок . Причина його неявки суду невідома . На підставі наявних в справі доказах ,суд ухвалив провести заочний розгляд справи . Дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне . Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року [PERSON] позичила [PERSON] 18000,00 грн., а [PERSON] взяв вказані кошти та зобов»язався їх повернути 03.03.2014 року . Обставини викладені позивачем в позові не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, оскільки є логічними, послідовними, стверджуються дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі копією( оригінал було огалуто в судовому засіданні ) боргової розписки та Договором позики ( а.с..4,5) . Статтею 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 532 частини 1 пункту 4 Цивільного Кодексу України якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо виконання грошового зобов'язання не виконав, боргу позивачу [PERSON] не повернув, станом на день винесення судового рішення не повернута сума складає перед позивачем 18540,00 грн. , яку на підставі статей 526, 532, 625, ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON], задовольнивши заявлені позовні вимоги , оскільки вони ґрунтовані на вимогах закону та стверджуються належними доказами. [PERSON] того, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн .

Outcome: approved