Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, розташовану по вулиці Азовстальській, 81 у Лівобережному районі міста Маріуполя, яка використовується під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га та недобудованої споруди площею 0,0023 га та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу двох гаражів і недобудованої споруди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства у Лівобережному районі міста Маріуполя, в ході якої 21 червня 2016 року спеціалістами вказаного управління було встановлено, що [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га за адресою: вулиця Азовстальська, 81 в місті Маріуполі, чим порушує вимоги ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. При цьому Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування відповідачу земельної ділянки по вулиці Азовстальській, 81 для вказаних цілей не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. За результатами перевірки складено відповідний акт, [PERSON] направлено вказівку (попередження) від 21 червня 2016 року № 112/2016 про необхідність усунення порушень протягом десяти днів. Проте 11 липня 2016 року в ході додаткової перевірки було встановлено, що вимоги попередження [PERSON] не виконанні, земельну ділянку не звільнено, у придатний для використання стан не приведено, про що вдруге складено відповідний акт. Таким чином, звільняти земельну ділянку добровільно відповідач не бажає, чим порушує права територіальної громади міста Маріуполя. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності, просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду жодного разу не прибув. Судові повісти про виклик його до суду надсилались за зареєстрованою адресою його проживання, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибув, конверти були повернуті суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 142 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім іншого, належить земля, що є у власності територіальних громад, управління якою вона здійснює. За п. п. «Б» та «В» ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Відповідно ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. На підставі ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки є будь-якими діями, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. На підставі ст. 386 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За ст. 387 ЦК України власник має право на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до п. «Б» ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2016 року, складеного працівниками відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради, було встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по вулиці Азовстальскій, 81 в місті Маріуполі, під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га, що є порушенням земельного законодавства України (а. с. 5). На підставі виявленого порушення відповідачем норм земельного законодавства було винесено вказівку (попередження) № 112/2016 від 21 червня 2016 року про необхідність усунення виявлених порушень, якою [PERSON] зобовязано усунути вказані порушення у десятиденний строк (а. с. 6). Вказівку направлено [PERSON] поштою (а.с.6, зв.). Проте перевіркою дотримання вимог земельного законодавства відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 11 липня 2016 року було виявлено, що [PERSON] вимоги вказівки (попередження) від 21 червня 2016 року № 112/2016 не виконав, земельну ділянку по вулиці Азовстальській, 81 в місті Маріуполі не звільнив та продовжує використовувати її під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га, отже вказана земельна ділянка до придатного для використання стану не приведена (а. с. 7). З рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 червня 2016 року, яким частково задоволені позовні вимоги Маріупольської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, вбачається, що в ході розгляду вказаної справи відповідач [PERSON] давав пояснення як свідок та зазначав, що на землі поруч із будинком № 81 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі самостійно побудував два гаражі, на які документів не має. Будь-яких доказів на підтвердження прийняття Маріупольською міською радою рішення про передачу земельної ділянки за вказаною адресою у власність, або у користування відповідача для вказаних цілей суду не надано, як і доказів того, що земельна ділянка звільнена та приведена у придатний для використання стан.. Відповідач, не прибувши у судове засідання жодного разу, не побажав реалізувати своє процесуальне справо на спростування наведених обставин і доводів позову. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення [PERSON] вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельної ділянки по вулиці Азовстальскій, 81 в місті Маріуполі та вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, зобовязавши відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за вказаною адресою та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу двох гаражів та недобудованої споруди, розміщених на ній. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 1378 гривень.

Outcome: approved