Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26566 грн. 22 коп. за кредитним договором № SAMABWFC00001021931 від 12.05.2017 та судові витрати у розмірі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Акцент-Банк», відповідно до укладеного договору № SAMABWFC00001021931 від 12.05.2017 відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.04.2020 року має заборгованість 26 566 грн. 22 коп., яка складається з наступного: 16 657 грн. 16 коп. - заборгованість за кредитом; 9259 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 650 грн. - пеня. Відповідач добровільно не погашає суму кредиту, чим порушує умови договору. Від представника позивача в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Крім того представник позивача просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зміст позовної заяви свідчить про безпідставність вимог позивача, а тому з позовними вимогами А-Банку він не погоджуюся. Посилаючись на кредитний договір № SAMABWFC00001021931 як на підставу надання кредиту, позивач не надав копію цього договору разом з позовною заявою. Як вбачається з наданої відповідачу А-Банком виписки №FOQ4-OBVS-8RQV-9LJP від 16.11.2020 року, датою договору № SАМАВWFC00001021931 є 15 серпня 2017 року; 12 травня 2017 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 12000 грн. і 21.05.2017 року надані гроші. Тобто, договір № SAMABWFC00001021931 з`явився лише через три місяці після здійснення операцій за ним, що вказує на безпідставність позовних вимог А-Банку, пов`язаних з договором №SAMABWFC00001021931 від 15.08.2017. Крім того, відсутні в Анкеті-Заяві від 12.05.2017 року умови про нарахування 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, про яку в позовній заяві вказав представник позивача. Також, Анкетою-Заявою від 12.05.2017 року взагалі не передбачено умов щодо нарахування будь-яких відсотків, пені, штрафів, комісій і платежів по страхуванню кредитного ліміту, що позбавляє позивача права нараховувати і вимагати здійснення на його користь не передбачених Анкетою-Заявою платежів. Відповідно до наданої А-Банком виписки №FOQ4-OBVS-8RQV-9LJP від 16.11.2020р. до витрат на поточний рахунок відповідача позивачем зараховувалися наступні не передбачені Анкетою-Заявою платежі: списання відсотків за використання кредитного ліміту, штрафи за прострочку по кредиту, страхові платежі по страхуванню кредитного ліміту, а також комісії. Як випливає з вказаної виписки банком було списано з коштів відповідача, розташованих на поточному рахунку, на загальну суму в розмірі 15312,57 грн. Як вказується у виписці сума нарахованої банком комісії, не передбаченої умовами Анкети-Заяви від 12.05.2017 року, станом на 01.11.2020 року склала 6184,07 грн., загальна сума відсотків за використання кредитного ліміту і штрафів за прострочення по кредиту станом на 01.11.2020 року склала 28514,23 грн.; банком утримувалися кошти на погашення страхового платежу за договором страхування кредитного ліміту. Однак, такого договору відповідач не підписував і позивач його разом з позовної заявою не надав. Загальна сума утриманих позивачем страхових платежів станом на 01.11.2020 року склала 2958,16 грн. Як зазначено у виписці сума витрат за рахунком склала 286997,91 грн. Але, оскільки нарахування платежів в розмірі 37656,46 грн. не передбачено Анкетою-Заявою від 12.05.2017 року, то дана сума не може вноситися до витрат по поточному рахунку. Таким чином, сума витрат за рахунком складає 286997,91 грн. - 37656,46 грн. = 249341,45 грн. Таким чином, розраховується сальдо за рахунком, яке дорівнює різниці суми надходжень (256107,38 грн.) та суми реальних витрат (249341,45 грн.) і дорівнює: 256107,38 грн. - 249341,45 грн. = 6765,93 грн., що свідчить про дебетове сальдо і наявність на поточному рахунку відповідача власних коштів в розмірі 6765,93 грн. Дебетове сальдо між використаними і внесеними на поточний рахунок відповідача грошовими коштами вказує на наявність на поточному рахунку відповідача власних коштів в розмірі 6765,93 грн. і відсутність заборгованості відповідача за рахунком кредиту. Відсутність порушеного права позивача в зв`язку зі штучним створенням і формуванням банком боргу відповідача шляхом нарахування не передбачених Анкетою- Заявою від 12.05.2017 платежів, є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку. 12 травня 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого всіх прав та зобов`язань є АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12.05.2017, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок/а.с.6 зворот/. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з умовами. До вказаної заяви банк додав копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ_БАНК» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ_БАНК». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № SAMABWFC00001021931 від 12.05.2017 станом на 14.04.2020 має заборгованість в сумі 26 566 грн. 22 коп., яка складається з наступного: 16 657 грн. 16 коп. - заборгованість за кредитом; 9259 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 650 грн. - пеня/а.с.5-6/. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Підписавши 14.05.2017 року анкету-заяву, відповідач [PERSON] висловив згоду на отримання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття Рахунку Карти здійснюється у разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Карти. При цьому відповідно до п. 2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Картки у разі надання ним у Заяві невірної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) Картки цій особі. Однак жодної інформації та доказів того, яким чином було задоволено цю заяву і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачу [PERSON] за цим договором платіжного інструменту (банківської картки), матеріали справи не містять. Згідно з п. 2.1.1.2.1. для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківський послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначеної у Заяві. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми, а також відповідно і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку. Підписана відповідачем [PERSON] анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідача. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, правил користування, основних умов обслуговування і кредитування, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, посилаючись на кредитний договір № SAMABWFC00001021931 як на підставу надання кредиту, позивач не надав копію цього договору разом з позовною заявою. Крім того, як вбачається з наданої відповідачу [PERSON] позивачем АТ «АКЦЕНТ-БАНК» виписки №FOQ4-OBVS-8RQV-9LJP від 16.11.2020 року, датою договору № SАМАВWFC00001021931 є 15 серпня 2017 року, а не 12 травня 2017 року. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. При вирішенні спору суд дотримується правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.05.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.08.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За викладених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Оскільки АТ «Акцент-Банк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві та у який саме спосіб, визначений Умовами, кредитної картки та розміру наданого кредиту у виді встановленого ліміту на певну суму, руху коштів по відкритому рахунку, тому перевірити розмір нарахованих як суми боргу, так і процентів та пені не є можливим. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави їх стягнення. Суд не може погодитися з тим, що сам лише факт підписання анкети-заяви свідчить про видачу кредиту відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу така анкета-заява не містить. Зокрема, Верховний Суд у своїй Постанові від 27.03.2020 року по справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. Аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed