Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON]П звернувся\~ \~ з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 листопада 1984 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Свої вимоги обгрунтовує тим що, спільне життя не склалося, відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя стали підставою постійно виникаючих суперечок та скандалів, що призвело до відчуження між ними, після чого він впевнився, що сумісне життя та збереження сімї стало неможливе, оскільке відсутне почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Отже оскільки відповідач відмовилась добровільно подати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу він вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав наведених у ньому, додатково повідомивши, що фактично шлюбні відносини припинені з початку 2013 року та з цього часу не ведеться спільного господарства. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти розірвання шлюбу, проте зазначили, що оскільки вони в судовому засіданні вирішують питання про розподіл майна, то їм важливо вирішити питання щодо встановлення моменту з якого сторонами фактично припинено шлюбні відносини та ведення спільного господарства а отже оскільки вони разом не проживають з травня 2014 року то фактично шлюбні відносини на думку відповідача припинені саме з травня 2014 року. Проте на запитання представника позивача відповідач все таки зазначила що в 2013 році позивач купував собі все окремо, самостійно забезпечував себе. При цьому представник відповідача наполягав на тому що, позивач пішов в 2015 році, з травня 2014 року сторони перестали вести спільне господарство та фактично припинили саме з цього часу шлюбні відносини, а в 2013 році у сторін був спільний бюджет, за спільні кошти купували їжу, відповідач готувала, стирала позивачу . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 17 листопада 1984 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 186733, актовий запис № 44, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 11). Свідок [PERSON]О який є сином позивача та відповідача, повідомив, що не живе зі сторонами з літа 2013 року, проте зазначив що відповідач почав проживати окремо від відповідача з травня 2015 року, щодо наміру піти від його матері батько йому говорив ще на початку 2014 року, після початку будівництва будинку, розповідав, що не вмішує маму в ці питання, буде робити все самостійно. З приводу спільного господарства розповів що у них останні 3-4 роки було так, що «кожний сам за себе», кожний собі окремо купляв їжу, одяг, у кожного був окремий бюджет, щодо того чи готувала мати батьку їжу то зазначив що думає що так але стверджувати цього він не може. Враховуючи пояснення представника позивача, з якими погодився і позивач, суперечливі пояснення відповідача щодо часу припинення шлюбних відносин, покази свідка, суд приходить до висновку, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з початку 2013 року, з цього ж часу спільне господарство сторони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved