Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернувся до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~ в\~якій просив\~стягнути з\~відповідача \~ [PERSON] \~ на\~користь АТ\~КБ «ПриватБанк»\~заборгованість у\~розмірі 41973,13\~доларів США,\~що за\~курсом 25,14\~грн.\~ відповідно\~до службового\~розпорядження НБУ\~від 14.08.2019\~року складає\~1055204,49\~грн.\~та судові\~витрати у\~розмірі 15828,07\~грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.12.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № PLKPGA00000186, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 42500,00 доларів США до 01.12.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 14.08.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 327\~383,88 доларів США, яка складається: 41\~973,13 заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 81790,83 заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9230,32 заборгованість по комісії за користування кредитом; 194 389,60 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.01.2020 року за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» відкрито загальне позовне провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Вказує, що кредитний договір укладено на строк з 01.12.2006 року по 01.12.2010 року включно у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 42500, 00 доларів США. Періодом сплати визначено з «18» по «25» числа кожного місяця. Додатком до позовної заяви є розрахунок заборгованості, що містить відомості про періодичність сплати за кредитним договором. Остання сплата за відсотками в розмірі 790,96 грн. відбулася 23.03.2011 року. Проте розрахунок містить інформацію про погашення пені в сумі 14922,84 грн., сплату якої 29.01.2016 року відповідач заперечує, оскільки позивачем не надано жодного доказу (квитанцій, касових ордерів тощо), що засвідчують сплату платежу особисто позичальником чи довіреною особою. Але навіть, якщо і врахувати проплату 29.01.2016 року, вчинення якої відповідач категорично заперечує, позивач, звернувшись з позовною заявою від 07.11.2019 року, пропустив строк загальної позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки (а.с.43-46). До суду також надано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 50-51). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено судовий розгляд. Від позивача 03.04.2020 надійшла відповідь на відзив, у якому заперечували застосування позовної давності до позовних вимог, оскільки п. 5.1. Договору містить положення, що вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вважають, що підстав для застосування позовної давності немає, оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав ( а.с. 77-82, 83-96, 97-105). У запереченнях представника відповідача від 21.04.2020 року вказано, що в кредитному договорі встановлена дата його виконання 01.12.2010 року, тому зобов`язання за цим договором підлягає виконанню у визначену сторонами дату. Крім того, зазначено, що під час судового засідання 12.03.2020 року представником позивача надано копію заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2015 року у справі № 554/474/15-ц, яким в повному обсязі задоволено позовну заяву КБ «ПриватБанк» від 17.01.2015 року до [PERSON] та стягнуто заборгованість за кредитним договором № PLKPGA00000186 від 01.12.2006 року, яка виникла станом на 10.12.2014 року та становить 128\~244,27 доларів США, що за курсом встановленого відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.06.2015 (21,1 грн. за 1 долар США) складає 2\~705\~954,09 грн. та суму сплаченого позивачем судового збору 3654 грн., що свідчить що позивач повторно звернувся з позовом з того самого предмету спору та з тих самих підстав. Відповідачем вказане заочне рішення від 09.06.2015 року оскаржене, оскільки позовна заява, як і дана позовна заява подана з пропущенням строку позовної давності (а.с. 106-108). Представник позивача у судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] В. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просив відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України в зв`язку зі спливом строку позовної давності, визначених ст. 257 ЦК України, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у даній справі дані та докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.12.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № PLKPGA00000186, за умовами якого позивач надав через касу Банку на строк з 01.12.2006 року по 01.12.2010 року включно у вигляді поновлювальної кредитної лінії кредит у розмірі 42500,00 доларів США. Періодом сплати вважається період з «18» по «25» число кожного місяця. Погашення кредиту проводиться в строк до 01.12.2010 року. За правилами ст.ст.\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № PLKPGA00000186, наданого позивачем, останній платіж, що 23.03.2011 року був внесений відповідачем за цим договором та ним не оспорюється, тобто з 23.03.2011 року відповідачем не здійснювалися щомісячні платежі. Водночас у розрахунках заборгованості за кредитним договором № PLKPGA00000186, наданого позивачем зазначено суму сплаченої пені у розмірі 14922,84 грн. Вказана сума оспорюється відповідачем. При цьому позивачем не надано доказів того, що вказана сума дійсно була сплачена відповідачем та довіреними ним особами. Згідно положень ст.ст.\~256,\~257 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки. У відповідності до ч.ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом 10.12.2019 року. Суд бере до уваги те, що позивачем не доведено, що сума 14922,84 грн. сплачена відповідачем або його довіреною особою у рахунок сплати за кредитним договором № PLKPGA00000186, оскільки позивачем не надано на підтвердження жодного доказу (квитанцій, касових ордерів тощо). Отже, останні відносини між сторонами щодо зазначеного кредитного договору відбувались у березні 2011 року, що свідчить про очевидність спливу строку позовної давності. У відповідності до ч. 5\~ст. 267 ЦК України,\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивачем не заявлено про поновлення строку позовної давності та не надано доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. Частиною 3\~ст. 267 ЦК України\~встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. У відповідності до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; § 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4\~статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи обставини викладені вище суд вважає, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» повинно бути відмовлено, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed