Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

позивач [PERSON] пред'явив в суд позов до відповідача [PERSON] про стягнення з нього 15'990 грн. матеріальної та 10'000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вказані суми є шкодою, заподіяною відповідачем внаслідок вчинення злочину, а саме: вчення крадіжки, поєднаної із проникненням у житло чи інше сховище, за що його було засуджено Зборівським районним судом Тернопільської області. Позивач у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника - адвоката [PERSON], котрий вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з мотивів, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне: частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 17 жовтня 2016 року Зборівський районний суд Тернопільської області ухвалив вирок, яким визнав винним відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на три роки; на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктом 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання. Даний вирок, відповідно до вимог частини 6 ст. 62 ЦПК України є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ним встановлено, що 15 січня 2016 року, приблизно о 00:00 годин відповідач, автомобілем, марки «Мерседес-208», реєстраційний номер [NUMBER], приїхав у с. Білківці, Зборівського району, до складського приміщення, яке належить позивачу, переконався, що за ним ніхто не спостерігає і він не буде помічений сторонніми особами, з корисливих мотивів та з корисливою метою, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, шляхом пошкодження навісного замка, проник у складське приміщення звідки таємно викрав: три бувші в користуванні ручні болгарки, марок «Макіта», вартістю 700 грн., «Темп», вартістю 600 грн., «Інтерскол», вартістю 950 грн., радіатор (в повному зборі з кріпленнями) до автомобіля «КРАЗ-МАЗ», вартістю 6'250 грн., серцевину радіатора до трактора ДТ-75, вартістю 1'955 грн., серцевину радіатора до автомобіля ГАЗ-53, вартістю 2'000 грн., та дев'ятнадцять відпрацьованих акумуляторних батарей до сільськогосподарської техніки, загальною вартістю 5'535 грн., заподіявши [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 17'990 грн. Частину з цієї шкоди, а саме 2'000 грн., відповідач відшкодував позивачу добровільно. Згідно норм частини 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України завдана майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Вказаними правовими нормами встановлено обов'язок відповідача відшкодувати заподіяну позивачу шкоду, а тому його вимоги в цій частині є обґрунтованими. Окрім цього, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В силу вимог частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь і зниження престижу, ділової репутації. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу дійсно було заподіяно душевних хвилювань, спричинених викраденням майна та негативними наслідками, що з цим пов'язані. Саме тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути моральну шкоду у визначеному ним розмірі. За даних обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити. Окрім цього з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved