Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач вернувся до суду з даним позовом, і просить визнати за ним право власності на переселенський житловий будинок, розташований за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Комарова, 35. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але подав суду письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи до суду не зявився, але також подав суду письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні 31 серпня 1976 року позивачу, як співробітнику радгоспу «Родина, було надано переселенський квиток № 026629, який фактично надавав йому право на вселення в житловий будинок, розташований за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Комарова, 35. 30 грудня 1976 року між комісією у складі: директором радгоспу «Родина», голови Біляївського райвиконкому та голови Біляївської селищної ради народних депутатів було складено акт передачі позивачу житлового будинку разом з надвірними спорудами. Сплативши радгоспу кошти за житловий будинок та отримавши акт приймання-передачі, позивач вважає себе власником спірного домоволодіння, так як відповідно до п. 9 Додатку № 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, акти про передачу будинків у власність переселенцям, при наявності рішень райвиконкомів та довідок про повний розрахунок переселенця за одержану будівлю, являються правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. У відзиві на позовну заяву СГТОВ «ІРЕН-АГРОНАТУРПРОДУКТ» (правонаступник радгоспу «Родина») від 14 серпня 2015 року № 35 зазначено, що спірний будинок не перебуває на балансі відповідача, позивач не має боргу перед товариством та до нього відсутні будь-які майнові або фінансові претензії. Також рішенням Біляївської міської ради народних депутатів від 14 лютого 1995 року № 26 «Про припинення права користування земельними ділянками та виділення земельних ділянок» позивачу було передано у користування земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м. Біляївка, вул. Комарова, 35, що, на думку суду є доказом того, що позивач являється фактичним власником спірного домоволодіння, так як відповідно до положень ст. 30 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю переходить і право власності або користування прилеглою до неї земельної ділянки без зміни її цільового призначення. Відповідно до положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 зазначеного кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved