Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

позивач [PERSON] предявила в суд позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування цих вимог зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалось, вони мають різні погляди на такі відносини. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільних інтересів, а тому подальше збереження шлюбу вона вважає недоцільним. У них є двоє спільних дітей, одна з яких малолітня, котрі проживають та будуть проживати і надалі з нею. Позивач у судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному частиною 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), шляхом розміщення оголошення на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України, до суду не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За наявності згоди позивача, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає за необхідне зазначити наступне: 27 лютого 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що цього ж дня у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 206 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ИД № 103789. У сторін є двоє спільних дітей: [PERSON], 02 жовтня 2009 року та [PERSON], 19 жовтня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження цих осіб серії 1-ИД № 142166 від 10 серпня 2011 року (актовий запис № 2531) та серії І-ИД № 206563 від 28 жовтня 2014 року (актовий запис № 2638), виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем у них не склалося, вони мають різні погляди на такі відносини, протягом тривалого часу не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільних інтересів. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в пункті 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому його слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved