Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2013 року шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.12.2012 року справа № 712/19213/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовй сумі в розмірі 850,00 грн. щомісячно починаючи з 17 жовтня 2012 року і до досягнення нею повнолітня. Позивач зазначає що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли, донька має 8 років, навчається в загально середній школі, виявляє зацікавленість до різних гуртків, які можуть позитивно вплинути на її фізичний та душевний розвиток, планує в майбутньому зайнятися вивченням іноземної мови, зацікавлена відвідувати спортивні секцій, гуртки з художнім напрямком, це є додаткові витрати, а присуджена 850,00 грн., сума яка на сьогоднішній день є замалою, для дитини відповідного віку, а вона особисто не може забезпечити належний рівень утримання доньки. Разом з тим, зазначає, шо дитина часто хворіє і окрім витрат які потрібно понести для забезпечення нормальної життєдіяльності, вона витрачає систематично на ліки та інші оздоровчі заходи пов`язані з лікуванням їхньої дитини. Відповідач матеріальної допомоги не надає, у справах сім`ї участі не приймає, у додаткових витратах на дитину участі не приймає, працює в Чехії та отримує дохід 1200 доларів США щомісячно. Позивач вважає, що даний розмір аліментів є замалим, на теперішній час збільшився в Україні прожитковий мінімум на утримання дитини, мінімальна та середня заробітна плата, збільшились витрати на дитину в зв`язку з подорощенням цін на товари та послуги , а розмір стягуваних аліментів є значно менший за гарантований державою мінімальний розмір коштів необхідних для забезпечення дитини відповідного віку , а тому вважає наявні підстави для збільшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач вважає, що після ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2012 року її матеріальний стан змінився через значні інфляційні процеси в Україні, та значне підвищення вартості життя, а розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно вказаного рішення не може забезпечити гармонійний розвиток доньки, тому просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] визначених у твердій грошовій сумі рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2012 року з 850,00 гривень до 3000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Розмір витрат на утримання дитини значно зріс. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав на те, що офіційно не працює, має можливість сплачувати 1500,00 грн. на утримання дитини [PERSON] .. Окрім того вказав на те, що у нього змінився сімейний стан, він одружився в 2018 році та у шлюбі у нього в 2020 році народилась донька. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявився, надав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутності. 07.08.2020 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 28.09.2020 року [PERSON] - мати позивача, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, так як позивач перебуває на навчанні. 21.10.2020 року позивачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 21.12.2020 року позивачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 26.03.2021 року позивачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 11.05.2021 року відповідачем подано до суду заявау про розгляд спарви без його участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 14.07.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. відкрито провадження по справі та призначено проводити розгляд даної справи у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 18.11.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи до судового розгляду. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши вступне слово позивача, заперечення відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовй сумі в розмірі 850,00 грн. щомісячно починаючи з 17 жовтня 2012 року і до досягнення нею повнолітня. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 06.07.2016 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 9) Підставою для подання вказаного позову, позивачем зазначено - зміна матеріального стану одержувача аліментів, що пов`язана із збільшенням розміру витрат на дитину, а також зміна в частині збільшення прожиткового мінімуму на дітей та зміна мінімального розміру аліментів на утримання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, яка діє на час розгляду справи, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз зазначених норм права дає суду підстави прийти до висновку, що саме суду віддані дискреційні повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. При цьому, закон визначив, що саме суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами можуть бути: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Визначення мінімального розміру визначається законом. Це той мінімум, який батьки зобовязані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. В даному випадку, у рішенні суду при визначенні розміру аліментів є посилання на їх мінімальну межу, але це не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17. Отже, враховуючи зазначені обставини справи, співставляючи їх з нормами права суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо змін до СК України в частині законодавчого збільшення прожиткового мінімуму на дітей та зміна мінімального розміру аліментів на утримання дітей , збільшення витрат на дитину ,як на підставу для збільшення розміру аліментів не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан платника аліментів змінився та його доходи є значно вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та не надала доказів того, що матеріальний стан її , як одержувача аліментів змінився та її доходи є значно нижчими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Окрім цього, як встановлено судом відповідач [PERSON] одружися [INFO] з гр. [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.01.2018 року та від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження від 03.04.2020 року, отже сімейний стан платника аліментів змінився. Позивач доказів зміни свого матеріального становища, погіршення стану здоров`я, зміну сімейного стану не надала. Таким чином, позивачем не надано доказів поліпшення матеріального становища платника аліментів, які є підставою для збільшення їх розміру, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому в задоволені позову необхідно відмовити. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач вказує на те , що витрати на утримання доньки значно зросли, донька має 8 років, навчається в загально середній школі, виявляє зацікавленість до різних гуртків, які можуть позитивно вплинути на її фізичний та душевний розвиток, планує в майбутньому зайнятися вивченням іноземної мови, зацікавлена відвідувати спортивні секцій, гуртки з художнім напрямком, це є додаткові витрати, отже позивач фактично просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо). Обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) регламентується приписами ст. 185 СК України. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Разом з тим позивач з підстав передбачених ст. 185 СК України до суду з позовними вимогами не зверталась. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав та мотивів викладених вище. На адресу суду 11.05.2021 року надійшла заява відповідача [PERSON] про часткове визнання позову. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання стосовно можливості прийняття часткового визнання відповідачем [PERSON] позову згідно надісланої відповідачем заяви до суду , суд,

Outcome: dismissed