Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~інтереси якої\~представляє адвокат\~Какулія О.Є.,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визначення\~місця проживання\~дитини,\~в обґрунтування\~якого зазначила,\~що позивач\~перебувала з\~відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі\~з 03\~жовтня 2009\~року,\~який був\~розірваний 04\~грудня 2012\~року. Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина народжена після розірвання шлюбу, але відповідач визнав своє батьківство та був записаний її батьком. Дитина проживає з позивачем за місцем її реєстрації, а відповідач окремо та батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання доньки не займається. Вона не має можливості поїхати з донькою за кордон на відпочинок, оскільки відповідач не бажає звертатися до органів нотаріату України за наданням довіреності для дозволу на перетин державного кордону України донькою. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки батько дитини не піклується про її виховання та матеріальне утримання, а виконанням батьківських обов`язків займається в повному обсязі матір дитини, просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з нею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача - адвокат Какулія О.Є. позов підтримав, просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини з її матір`ю. Просить позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи їх доводами викладеними в позовній заяві. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мати та дитина не проживають на території Сватівського району Луганської області, у зв`язку з чим служба у справах дітей не має можливості надати письмовий висновок щодо роз`яснення спору, зокрема оцінити середовище проживання дитини, особисту прихильність дитини до кожного із батьків, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідач [PERSON] \~повторно не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, а саме відповідно до положень\~ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції»\~- шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області (а.с. 67-68, 83-84, 91-92, 103-104, 118-119, 125-126, 135-136). Також судом направлялися судові виклики на адресу проживання відповідача зазначену в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с. 35), однак конверти з повістками поверталися на адресу суду з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74, 88, 97, 110, 140-141). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. 12 листопада 2020 року судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду,\~яка занесена до протоколу судового засідання (а.с. 113-115). Суд, вислухавши представника позивача, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.2013 року (а.с. 5). Сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який розірвано 04 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.2012 року (а.с. 6). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11.12.2009 Ленінським РВ Луганського МУ ГУМВС України в Луганській області, позивач [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії довідки № 997 від 21.10.2019 р., позивач [PERSON] зареєстрована\~\~та проживає за адресою:\~\~ [ADDRESS] ,\~\~разом з донькою\~\~ [PERSON] \~\~(а.с. 7). Довідкою, виданою дошкільною освітньою установою від 14.10.2019 р. за вих. № 207 підтверджено, що відповідач - батько [PERSON] \~\~питаннями виховання доньки не цікавився, батьківські збори не відвідував, в присутності вихователя з дитиною не спілкувався (а.с. 8). За даними акту обстеження житлово-побутових умов позивача [PERSON] та її дитини [PERSON] від 15.01.2021 року, в будинку створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, матір дитини працевлаштована та має достатній дохід, проживає з дитиною, займається її вихованням, забезпечує потреби дитини. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не бере, його місце проживання невідоме (а.с. 145-148). Також, згідно медичної довідки від 18.01.21 р., [PERSON] , 2013 р.н. обстежується в медичному закладі та на даний час є здоровою (а.с. 149). Згідно довідки середньої загальноосвітньої школи в м. Луганську від 13.01.2021 р. [PERSON] навчається у вказаному закладі в 1-му класі (а.с. 150). Вказані довідки та акт видані органами, які знаходяться на\~тимчасово непідконтрольних територіях, а саме у м. Луганську. Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема,Loizidou v. Turkey,Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема,Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Надані позивачем письмові докази, не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, які підтверджують фактичні обставини по справі, тому суд приймає до уваги зміст вказаних документів на підтвердження того, що дитина проживає разом з позивачем на тимчасово неконтрольованій території України, житлово-побутових умов проживання дитини та стану її здоров`я. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не цікавиться фізичним, інтелектуальним, духовним розвитком своєї доньки та не надає дозволу на виїзд дитини за межі України без супроводу та згоди батька, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 03 березня 2020 року був частково задоволений, а саме [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на переміщення через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей у супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] строком до виповнення [PERSON] 16 років, тобто по 08 серпня 2029 року включно, в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 9-12). Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (стаття 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866). Відповідно до\~частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України. Місто Луганськ відповідно до Указу Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019 віднесено до меж і переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. Оскільки указом Президента України у місті Луганську не створені військово-цивільні адміністрації, то на зазначені території розповсюджує свою діяльність Луганська обласна військово-цивільна адміністрація, що створена відповідно до Указу Президента України «Про утворення військово-цивільних адміністрації» від 5 березня 2015 року №123/2015, як наслідок, повноваження органів місцевого самоврядування (та її виконавчих органів) в м. Луганську тимчасово припинені. Разом з тим, відповідно до статті 4,5 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» серед повноважень військово-цивільної адміністрації взагалі не передбачені повноваження з захисту прав і законних інтересів громадян України, що проживають на непідконтрольних територіях. Слід відзначити, що відповідно до статті 1 зазначеного Закону, створення військово-цивільних адміністрації призначено саме для «забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку». Нормами ЦПК України, як і іншими нормативно-правовими актами, не передбачено обов`язку суду отримувати для розгляду справи документи, висновки тощо від органів, незаконно утворених на непідконтрольній Україні територій і чинне законодавство не регулює порядок отримання у такій ситуації висновку органу опіки та піклування. При цьому згідно з частиною 10 статті 10 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини. А частиною першою цієї статті врегульовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що дитина не проживає на території України, контрольованій органами державної влади, та місцем проживання позивача [PERSON] є м. Луганськ, орган опіки та піклування Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, через відсутність правових підстав, не має можливості підготувати висновок щодо визначення місця проживання дитини. Виходячи з необхідності захисту прав дитини та

Outcome: approved