Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості (а.с. 1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заборгованість у розмірі 110843,99 грн, з яких: 2510,67 грн - заборгованість за кредитом, 902,28 грн - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно ст. 625 ЦК України; 107431,04 грн - нарахована пеня; виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та згідно Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини своє неявки суд не повідомив, відзив у встановлений законом строк не надав, заяв та клопотань від останнього до суду не надійшло. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23.12.2013р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11). Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання та на підставі анкети - заяви від 23.12.2013р. надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав. Згідно наданого позивачем розрахунку внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору станом на 23.06.2020р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом на загальну суму 2510,67 грн. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свої договірні зобов`язання, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2510,67 грн заборгованості за кредитом є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 902,28 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо погашення відповідачем заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 902,28 грн 3% річних є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 107431,04 грн заборгованості за пенею суд зазначає наступне. З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору станом на 23.06.2020р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за пенею на загальну суму 107431,04 грн. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову. Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, визначених п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України щодо судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності, а також з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України та положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо сприяння сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічні висновки, містяться у постанові Верховний Суд України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та у постанові КЦС ВС від 15.07.2020 у справі №185/1265/17. З матеріалів справи вбачається, що розмір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 107431,04 грн, в той час коли заборгованість за кредитом становить 2510,67 грн, а заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно ст. 625 ЦК України становить 902,28 грн. Тобто, розмір пені значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки та стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн заборгованості за пенею, що буде співрозмірним розміру завданих збитків. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial