Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був сповіщений належним чином у порядку ч.9ст.74 ЦПК України, пояснень, або заперечень щодо позовних вимог не надав, причини його неявки суду невідомі. Заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходила. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом були досліджені наступні документи: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія перекладу паспорту громадянина Р. Філіппіни - [PERSON] № [NUMBER]; копія перекладу свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 22.11.2011р. у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Імус, провінція Кавіте, Р. Філіппіни, реєстраційний № 2011-737; клопотання [PERSON] про розгляд справи у її відсутності від 29.04.2014р. за вх.. № 2829; копія газети центральних органів виконавчої влади України; газета «Одеські вісті» від 08.05.2014р.; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході розгляду справи, встановлено, що 22 листопада 2011р., позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Імус, провінція Кавіте, Р. Філіппіни, реєстраційний № 2011-737. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] Зазначений шлюб пройшов легалізацію у консульстві України у Р. Філіппіни. Після одруження сторони приїхали до України й стали жити у м. Рені Одеської області. З лютого 2012р. вони припинили шлюбні відносини, оскільки відповідач не забезпечував родину матеріально, чинив постійні сварки та зовсім не був готовий до сімейного життя. Зберегти родину не можливо, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні розуміння, любов та повага. Так в кінці лютого 2012р. відповідач поїхав у невідомому напрямку. У серпні 2012р. відповідач вийшов на зв'язок із позивачем та погодився на розлучення та вислав позивачу належним чином завірені документи для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після цього відповідач на зв'язок не виходив. За таких обставин, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливі. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Крім того, на даний час позивач має намір створити нову сім'ю та укласти шлюб. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст.111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005р. № 2709-VІ, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до ст. 63 цього Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Outcome: approved