Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у вересні 2020 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів, в розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, та до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку надавати відмовляється, а вона одна не може забезпечити дитині належний рівень життя, оскільки зараз не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.19). Через канцелярію суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 1469 від 18.01.2021 року), а саме: стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання аліментів в розмірі 1/6 частки з усіх його видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, та до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO] (а.с.27). Згідно пункту 2 частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки позивач наділений правом розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що передбачено у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, крім того подана заява про зменшення розміру позовних вимог не порушує права учасників справи, суд розглядає справу з врахування заяви позивача (вх. № 1469 від 18.01.2021 року) про зменшення розміру позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 1469 від 18.01.2021 року) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 27). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином (а.с. 25, 38), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 017701/1 про реєстрацію місця проживання, а.с. 21 на звороті). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2020 року виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Таким чином, сторони мають спільну малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою № 2966 від 02.09.2020 року виданою Житлово-експлуатаційною організацією № 3 Міської ради міста Кропивницького (а.с. 6). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 Сімейного кодексчу України). Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, частиною другою статті 91 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. В свою чергу, згідно частини другої, четвертої статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вік дитини, позивач, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обов`язок дотримання прав позивача на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не надав суду заперечень, не повідомив суд про наявність (відсутність) обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини в розмірі, заявленому позивачем. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у відповідності до вимог частин першої та другої, шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved