Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому перерозподілити ідеальні частки у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром «а», ганком літ. «аі», загальною площею 98,80кв.м., житловою площею 60,90кв.м., допоміжною площею 33,20кв.м., площею літніх приміщень 4,70кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 25/100 частин, замість 1/2 частини житлового будинку; визнати за [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний податковий номер [NUMBER], право власності на 25/100 частин в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром «а», ганком літ. «аі», загальною площею 98,80кв.м., житловою площею 60,90кв.м., допоміжною площею 33,20кв.м., площею літніх приміщень 4,70кв.м., а саме приміщень: житлової кімнати «1-4» (площею 11,40кв.м.), житлової кімнати «1-5» (площею 25,40кв.м.), розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. [PERSON] є донькою [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 98,80кв.м., житловою площею 60,90кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] також службових будівель та споруд: вбиральні літ. «Б», погріба літ. «П», сараїв літ. «Д», «Е», колодязю літ. «К», огорожі літ. № 1, 2, 3, 4, вигрібної ями літ. «Г». Будинок був прийнятий в експлуатацію згідно Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію житлового будинку, затвердженого рішенням виконкому Коротичанської селищної ради № 455 від 13.12.1994р., але Свідоцтво про право власності на будинок батьком [PERSON] отримане не було. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить матері позивача [PERSON], на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 30.01.1995р., справа № 2-46/1995 та записано в реєстрову книгу бюро технічної інвентаризації за № 12, реєстр № 1769 від 22.06.1995р. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 24 липня 1996 року, актовий запис № 335. Ще при житті, [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, оскільки постійно зареєстрована по вказаній адресі та у встановлений законом шестимісячний строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.08.2016р., державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіоновою Т.І. позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] оскільки частина будинку [PERSON] в бюро зареєстрована не була. Вищевказані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] просить суд визнати за нею, право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 98,80кв.м, житловою площею 60,90кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: приміщення 1-3, площею 12,10кв.м., приміщення 1-2, площею 13,70кв.м., приміщення 1-9, площею 6,90кв.м., загальною площею 32,70кв.м., житловою площею 12,10кв.м., з частиною господарських будівель і споруд: вбиральні літ. «Б», вигрібної ями літ. «Г», сараю літ. «Д», погріба літ. «П», сараю літ. «Б», воріт № 1, огорожі № 2, № 3, № 4, колодязю літ. «К», які складають 38/100 від вартості всіх будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 24 липня 1996 року. У 1989-1990 роках [PERSON] разом з [PERSON] побудували будинок [ADDRESS], де і проживали з моменту його придатності до проживання. З ними разом проживали [PERSON] їх донька, та [PERSON], їх інша донька. Зазначений будинок було прийняти в експлуатацію на ім'я [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області по справі № 2-46/1995р. від 30.01.1995р., було розірвано шлюб між [PERSON] и [PERSON]. Цим самим Рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Рішення суду набрало чинності. Право власності на зазначену частку будинку було зареєстровано за [PERSON], відповідно до чинного на той час порядку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а саме в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», про що є відмітка на примірнику вищезазначеного рішення суду. Разом з тим, вищезазначеним рішенням суду за [PERSON] права власності на іншу ? частину будинку [ADDRESS] визнано не було, до того ж [PERSON] до самої смерті так і не зареєстрував право власності за іншу 1/2 частину згаданого будинку. В зв'язку з чим, [PERSON] змушена звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав. Другий позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] просить суд визнати за нею праві власності на частину житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 98,80кв.м., житловою площею 60,90кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: приміщення «1-6», площею 12,00кв.м., приміщення «1-7», площею 4,80кв.м., приміщення «1-8», площею 3,30кв.м., приміщення «1-1», площею 4,50кв.м., приміщення «І», площею 4,70кв.м., ганок літ. «а1», загальною площею 29,30кв.м., житловою площею 12,00кв.м., з 1/2 частиною господарських будівель і споруд: вбиральні літ. «Б», вигрібної ями літ. «Г», сараю літ. «Д», погріба літ. «П», сараю літ. «Е», воріт № 1, огорожі № 2, № 3, № 4, колодязю літ «К», які складають 37/100 від вартості всіх будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тими ж обставинами, що [PERSON]. Позивач за основною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти уточнених зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечує (а.с.150). Відповідач та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилася, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, свої уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти уточнених основних позовних вимог не заперечують (а.с.145, 148). Відповідач та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти уточнених основних позовних вимог не заперечує (а.с.146). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі (а.с.15). У 1989-1990 роках [PERSON] разом з [PERSON] побудували будинок [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту за реєстровим № 12-1769 від 26.09.2016р. (а.с.11-14). [PERSON] разом з [PERSON] проживали в збудованому будинку з моменту його придатності до проживання та разом з ними проживали [PERSON] їх донька, та [PERSON], їх інша донька, що підтверджується копією Будинкової книги (а.с.48-50). Зазначений будинок було прийнято в експлуатацію на ім'я [PERSON] відповідно до Акту прийомки від 13.12.1994р. № 455, виданого Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради, що підтверджується копією вищевказаного Акту (а.с.21). Рішенням Харківського районного суду Харківської області по справі № 2-46/1995р. від 30.01.1995р., було розірвано шлюб між [PERSON] и [PERSON]. Даним Рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Рішення суду набрало чинності (а.с.15). Право власності на 1/2 частину будинку було зареєстровано за [PERSON], відповідно до чинного на той час порядку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а саме в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», про що є відмітка на примірнику вищезазначеного рішення суду по цивільній справі № 2-46/1995р. від 30.01.1995р. (а.с.15). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого повторно Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району 24 березня 2016 року (а.с.9). [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області 03 жовтня 1981 року та копією Свідоцтва про одруження [NUMBER] виданого 20 липня 2002 року Коротичанською селищною радою Харківського району, згідно якого після одруження вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.7, 8). Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією паспорта [PERSON], в якому збігаються прізвище та по батькові позивача за зустрічною позовною заявою з прізвищем та ім'я спадкодавця та повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 04.11.2016р. за № 1665/01-16 (а.с.32, 54). Ще при житті, [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON]. Заповіт посвідчений 28 травня 2013 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В. В даний час заповіт ніким не змінений, не скасований, має чинність (а.с.16, 17). Майно, на яке претендують сторони по справі, складається з 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 98,80кв. м., житловою площею 60,90кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] також службових будівель та споруд: вбиральні літ. «Б», погріба літ. «П», сараїв літ. «Д», «Е», колодязю літ. «К», огорожі літ. № 1, 2, 3, 4, вигрібної ями літ. «Г», що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 03355040 від 10.10.2016р. (а.с.10). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], оскільки постійно зареєстрована по адресі спадкового майна з 21.12.1998р. та у встановлений законом шестимісячний строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням за підписом головного спеціаліста реєстрації місця проживання фізичних осіб [PERSON] та повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 04.11.2016р. за № 1665/01-16 (а.с.32). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.08.2016р., державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіоновою Т.І. позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] оскільки частина будинку [PERSON] в бюро зареєстрована не була (а.с.20). Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. [PERSON] набула на спірний житловий будинок право власності за своє життя в порядку забудови, оскільки ввела будинок в експлуатацію, але належним чином право власності не зареєструвала. Згідно Рішення Харківського районного суду Харківської області по справі № 2-46/1995р. від 30.01.1995р., за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності ... на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки... У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. [PERSON] та [PERSON] безперервно користувалися всі будинком з 24 липня 1996 року та мають право на частку в праві власності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки сторони досягли між собою згоди про перерозподіл часток у відповідності до висновку Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 281 від 15.05.2017р., будинок з господарськими будівлями та спорудами не являється самочинним майном, його будівництво не суперечить суспільним інтересам та дане майно можливо перерозподілити між сторонами. Судові витрати суд залишає за рахунок сторін, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved