Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Бориславської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 26 серпня 2010 року, який розірвано 24.09.2013 у судовому порядку. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 25.04.2014 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 500 грн щомісячно. Відповідач жодного разу не сплачував аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості від 01.04.2019. Більше шести років відповідач не виконує своїх батьківських обв`язків по вихованню їхньої дитини, не цікавиться та не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає, чим злісно ухиляється як батько від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради від 21.03.2019 року №83, визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] Зазначає, що 14.11.2014 вдруге одружилася, її чоловік [PERSON] створив теплу атмосферу для [PERSON] та фактично став її батьком. У зв`язку з викладеним вище, просить позов задоволити. Ухвалою судді від 27.05.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі; позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторноне з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув повторно до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі не подавав. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування Герцан Н.В. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги вважає підставними, позов просить задоволити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2010 року, який розірвано у судовому порядку 24.09.2013, що стверджено світлокопією рішення Бориславського міського суду Львівської області (а.с.12). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.03.2011. На цей час малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про склад сім`ї №696 від 12.04.2019, виданою МПП «Бескид» (а.с.13). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету №83 від 21.03.2019, відповідач [PERSON] з 2013 року самоусунувся від виховання дитини, не займається вихованням доньки, не дбає про її фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує (сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.01.2019 складає 31358,00 грн.). Місце перебування [PERSON] не відоме. Тому вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.16 та зворот). Із відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 500 грн. щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи з 05.02.2014 до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується світлокопією рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25.04.2014. Відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , що вбачається із розрахунків заборгованості по аліментах від 01.04.2019 та від 01.09.2019 ВП-47037049, а саме боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2019 в сумі 59340,75 грн. та зазначено, що боржником сплачено 0 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У разі ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Судом встановлено, що своїми діями відповідач проявляв такі з вищенаведених факторів: відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; відсутність спілкування з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; відсутність сприяння засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; відсутність виявлення інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини знайшов своє підтвердження та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини суду не надано. За вимогами ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, думку третьої особи щодо задоволення позову, враховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позову, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved