Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000054752555 від 19.12.2011 року в сумі 49041,53 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 490,42 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.12.2011 року між сторонами був укладений договір №SAMDN03000054752555,\~відповідно до якого відповідачу відкрито рахунок та видано платіжну карту типу: Ladys chip cаrd, вид: міжнародна, валюта картрахунку: долар, кредитний ліміт: 0,00 доларів США, а також додаткову угоду до договору №SAMDN03000054752555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 19.12.2011 року, згідно з яким відповідачу було надано платіжну картку: тип -\~ Ladys chip cаrd, вид особиста міжнародна з терміном дії 1 рік, валюта картрахунку мультивалютна, з кредитним лімітом 15\~000 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином зобов`язання не виконує, станом на 27.04.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 49041,53 гривень, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 25000 грн. - заборгованість за кредитом, 20159,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1071,03 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2311,50 грн. - штраф (процентна складова). Станом на день звернення до суду, вищевказана заборгованість відповідачем не погашена, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, від її представника адвоката Рехлецького Р.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Окрім того надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування вказаної заборгованості за кредитним договором. Крім того зазначає, що банк нараховує суму боргу, виходячи із відсоткової ставки, розміру пені та штрафу, зазначених в Умовах надання банківських послуг, які є самостійним документом та відповідачем не підписувались. За такого, позивач не мав права нараховувати заборгованість за договором карткового рахунку, виходячи зі змісту Умов надання банківських послуг, оскільки такий договір є неукладеним. На підставі викладеного, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на повному обсязі. Окрім того надав до суду відповідь на відзив, в якій суду пояснює наступне. Так, відповідно до вказаного кредитного договору відповідачу було надано кредитну картку «Platinum» та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,2% (26,4% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, при укладанні договору сторонами були обговорені усі істотні умови договору. Укладання договору здійснювалось за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, договорі банківського обслуговування в цілому. Щодо строків позовної давності, на які посилається відповідач, зазначає, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов`язання. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернення до суду. Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував сої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування є нікчемними. На підставі викладеного просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19.11.2012 року між сторонами був укладений договір №SAMDN03000054752555,\~відповідно до якого відповідачу відкрито рахунок та видано платіжну карту типу: Ladys chip cаrd, вид: міжнародна, валюта картрахунку: долар, кредитний ліміт: 0,00 доларів США, а також додаткову угоду до договору № SAMDN03000054752555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 19.12.2011 року, згідно з яким відповідачу було надано платіжну картку: тип -\~ Ladys chip cаrd, вид особиста міжнародна з терміном дії 1 рік, валюта картрахунку мультивалютна, з кредитним лімітом 15\~000 гривень.\~\~ Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки №SAMDN03000054752555 та Додаткова угода про відкриття картрахунку та обслуговування платіжних карт №SAMDN03000054752555, підписана позичальником 19.11.2011 року, містить суму кредитного ліміту 15 000 гривень та базову процентну ставку за кредитом, що становить 2,2 % на місяць на суму залишку заборгованості, а також ставку неустойки за неналежне виконання зобов`язання. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківський послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідно до виписки з карткового рахунку, відповідачу було встановлено кредитний ліміт. З даної виписки вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже й отримала кредитну картку «Platinum», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, з розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за кредитним договором. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 27.04.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 49041,53 гривень, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 25000 грн. - заборгованість за кредитом, 20159,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1071,03 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2311,50 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, з наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За такого, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25000,00 грн. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Підписавши 19.11.2012 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування, сторони визначили суттєві умови договору, які в односторонньому порядку змінені бути не можуть без попереднього погодження з позичальником. Зі змісту пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (що діяли на час виникнення спірних відносин) вбачається, що банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, про що зобов`язаний проінформувати позичальника. З матеріалів справи вбачається, що на час укладання кредитного договору діяла базова процентна ставка по кредиту 2,2% в місяць або 26,4% на рік. Таким чином, заборгованість по процентам, повинна розраховуватися виходячи із фіксованої ставки у 26,4% річних на суму боргу, що виникла за тілом кредиту та становить 4572,15 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитними коштами у сумі 4572,15 грн. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за первісною ставкою в 26,4% на рік, що міститься в матеріалах справи. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 1071,03 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором суперечить положенням ст. 61 Конституції України та є недопустимим. Що стосується вимоги щодо стягнення штрафу, то суд прийшов до наступних висновків. Розмір заборгованості за кредитом та процентами, що підлягає стягненню з відповідача становить 29572,15 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 25000,00 грн. гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4572,15 грн. Сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи із вказаної суми, становить: 500,00 грн. (фіксована сума) та 1478,61 грн. (процентна складова). 20.03.2020 року [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати загальну позовну давність у три роки до вимог АТ КБ «ПриватБанк» і відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент звернення позивача до суду сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору від 19.12.2011 року [PERSON] було надано кредитну карту, зі строком дії перевипущеної карти до 31.12.2013 року. Користуючись кредитними коштами, [PERSON] періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж вона здійснила 22.04.2013 року. Платежі, які здійснені після 22.04.2013 року, були списані з її рахунків АТ КБ «ПриватБанк» автоматично. Згідно з пунктом 3.1.1 Умов та правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Як зазначалося вище, строк дії виданої [PERSON] картки, відповідно до договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки №SAMDN03000054752555 та Додаткової угоди про відкриття картрахунку та обслуговування платіжних карт №SAMDN03000054752555 встановлено до 31.12.2013 року. З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред`явлення банком позову в червні 2015 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки (грудень 2013 року), суд приходить до висновку, що позивачем дотримано строк позовної давності при звернення до суду з вказаним позовом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за користування кредитом в розмірі 25000,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4572,15 грн., а також штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 1478,61 грн. (процентна складова). В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 315,51 грн.

Outcome: partial