Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 1988 року на підставі ордеру №3400 від 18 лютого 1988 року вселилася і на даний час проживає у квартирі №17 на вул. Відінській, буд. №3 в м. Рівне. В 2015 році разом із сином [PERSON] оформила право власності на квартиру загальною площею 22.60 кв.м, що стверджується свідоцтвом про право власності №1215/01 від 23 жовтня 2015 року. Ще в 1993 році позивач зробила перепланування шляхом приєднання холу загальною площею 9 кв.м. до квартири, оскільки ним ніхто не користувався. В 1998 році отримала всі дозволи на перепланування щодо розширення кімнати за рахунок холу. Позивач вказує, що більше 20 останніх років відкрито і безперервно фактично володіє приміщенням. Неодноразово зверталася до міського голови щодо надання дозволу на приватизацію частини холу до квартири №17 по вул. Відінській в м. Рівне. Однак, 24.07.2015 року отримала відповідь від міського голови м. Рівне про відмову. Вказує, що ніхто з експлуатаційних та погоджувальних організацій та сусідів не заперечував щодо приєднання холу до квартири. Крім цього, зазначає, що інші сусіди у такий спосіб приєднали частину коридору загального користування до своїх квартир на підставі розпорядження міського голови. На повторне звернення до міського голови отримала відповідь від 09.10.2015 року про те, що у такій ситуації позивачу потрібно звернутися до суду. Син [PERSON], як співвласник квартири не заперечує проти приєднання холу до квартири та зміни розміру часток кожного з співвласників вищезазначеної квартири. Позивач під час судового розгляду збільшила позовні вимоги, просить визнати за набувальною давністю право власності на частину приміщення загального користування площею 9.45 кв.м за адресою [ADDRESS]., встановити загальну площу у розмірі 31.15 кв.м., житлову 21.65 кв.м. Визнати за [PERSON] 2/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та відповідно за [PERSON] 1/3 частку у праві спільної часткової власності на вищезазначену квартиру. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовільнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Відповідач [PERSON] подав заяву в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі ордеру №3400 від 18 лютого 1988 року [PERSON] вселилася і на даний час проживає у квартирі №17 на вул. Відінській, буд. №3 в м. Рівне. Відповідно до свідоцтва №1215/01 від 23.10.2015 року квартира №17 на вул. Відінській, 3 в м. Рівне належить на праві приватної спільної часткової власності ? частки [PERSON] та ? частки [PERSON]. В технічному паспорті від 13.10.2015 року на квартиру №17 на вул. Відінській, 3 в м. Рівне зроблено відмітку про самовільно приєднану до квартири частину приміщення загального користування 4.02 х 2.35. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у 1998 році Управління державної пожежної охорони та Міськсанепідемстанція, надали відповідь про те, що не заперечують проти розширення кімнати за рахунок хола. У 2015 році ЖКП «Галицьке» на письмовій заяві [PERSON] зазначає, що не заперечує щодо використання позивачем спірного приміщення. До справи долучено список жильців 2-го поверху будинку Відінська, 3 , м. Рівне, які не заперечують щодо прибудови хола до квартири №17. До справи долучено розпорядження міського голови м. Рівне №280-р від 16.02.2001 року, яким було погоджено приєднання частини коридору загального користування площею 9.5 кв.м до квартири №31 буд. №3 на вул. Відінській у м. Рівне. [PERSON] двічі зверталася з аналогічним зверненням до міського голови, однак отримала відмову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що більше десяти років проживають поряд з [PERSON] Їм відомо про те, що вона користується допоміжним приміщенням холу протягом часу з якого вселилася, жоден з сусідів з цього приводу до неї претензій не має. Крім цього, показали, що інші мешканці в даному будинку на інших поверхах такі ж самі частини холу перепланували та оформили право власності. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 13 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право на захист особа здійснює на свій розсуд. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] добросовісно заволоділа частиною коридору загального користування площею 9 кв.м., який знаходився поряд з її квартирою, оскільки їм ніхто не користувався. В 1998 році отримала всі дозволи на перепланування щодо розширення кімнати за рахунок холу. Неодноразово зверталася до міського голови щодо надання дозволу на приватизацію частини холу до квартири №17 по вул. Відінській в м. Рівне, однак, отримала відповідь про відмову. Ніхто із сусідів не заперечує, що позивач користується даним приміщенням. Таким чином позивач протягом 18 останніх років відкрито і безперервно фактично володіє приміщенням. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання за нею права власності на частину приміщення загального користування площею 9.45 кв.м. за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved