Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовною заявою в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у розмірі 14 987,63 грн. з яких: 12 931,59 грн. - загальна сума основної заборгованості; 1 949,94 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 52,99 грн - комісія; 53,11 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі у розмірі 2 270,00 грн. Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Позивач виконав свої зобов`язання за договором надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. У порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору, станом на 01.03.2021 у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 14 987,63 грн. з яких: 12 931,59 грн. - загальна сума основної заборгованості; 1 949,94 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 52,99 грн - комісія; 53,11 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.03.2021 позов акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.05.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 34-35/. 31.05.2021 справу розглядом було відкладено на 26.07.2021 у зв`язку із неявкою відповідачки [PERSON] /а.с.63-64/. Розгляд справи по суті відбувся 26.07.2021 за відсутності сторін. Представник позивача, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідача [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала, правом на подання відзиву не скористалася, а тому суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] . Судом скеровувались виклики у судові засідання на зазначену адресу, однак конверти поверталися до суду із відміткою засобу зв`язку Укрпошта «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання. Окрім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались оголошення про виклик у судове засідання [PERSON] . Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.07.2021, є дата складення повного тексту судового рішення - 27.07.2021. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.07.2020 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», № ТВБВ №10013/0166 ОПЕРВ м. Жидачів та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), та відповідно до заяви про приєднання відповідачу [PERSON] встановлена відновлювальна кредитна лінія у розмірі 250 000,00 грн. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Термін дії платіжної картки до квітня 2025. В зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору, станом на 01.03.2021 у неї перед позивачем виникла заборгованість в сумі 14 987,63 грн. з яких: 12 931,59 грн. - загальна сума основної заборгованості; 1 949,94 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 52,99 грн - комісія; 53,11 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором. Випискою по рахунку [PERSON] вбачається рух коштів по рахунку за період з 27.07.2020 по 01.03.2021. /а.с.44-46/. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), зокрема, заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку дійшла Велика палата ВС у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи те, що укладений АТ «Ощадбанк» і [PERSON] кредитний договір передбачає сплату відсотків на поточну заборгованість і на прострочену заборгованість (невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту), а строк кредитування, передбачений договором ще не завершився, оскільки в даному випадку строк договору визначається терміном дії картки, який спливає 04.2025. Нарахування позивачем окремо заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ставки 3% річних за ст. 625 ЦК України є безпідставним, адже сторони у договорі вже визначили відсоткову ставку, яка застосовується у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування відсотків у розмірі 3% річних за невиконання грошового зобов`язання згідно з ч.2 ст. 625 ЦК можливе лише після завершення строку кредитування. Умовами договору, банком вже передбачено відповідальність позичальника у виді стягнення відсотків за прострочену заборгованість, яка банком була нарахована при звернені з даним позовом до суду. Тому у частині стягнення 53,11 грн. як заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, слід відмовити. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Оскільки відповідачка в судове засідання не з`явилася, свою позицію щодо правильності розрахунку не оспорювала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 14 934,52 грн., в частині стягнення загальної суми основної заборгованості у розмірі 12 931,59 грн.; заборгованості по сплаті відсотків ту розмірі 1 949,94 грн. та комісії у розмірі 52,99 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 262,06 грн (14 934,52 х 100% : 14 987,63 = 99,65%; 2 270,00 : 100% х 99,65 % = 2 262,06). На підставі статей 207, 526, 549, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial