Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 439 від 15.08.1995 року [PERSON] , разом з членами родини отримав ордер № [NUMBER] від 30.08.1995 року на право займати квартиру [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 07.07.2009 була визнана наймачем даної квартири за адресою: [ADDRESS] , замість померлого наймача. Згідно довідки про склад сім`ї № 14.03-08/65255 від 01.09.2020 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, окрім неї, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі у 2019 році виїхали з квартири і з того часу більше не приїздили. На даний -Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] . Всі обіцянки Відповідачів знятися з реєстраційного обліку в квартирі залишилися без виконання. У зв`язку з тим, що Відповідачі не цікавляться квартирою та не забезпечують її утримання та сплату за комунальні платежі, з метою позасудового врегулювання спору, 06.2020 року Відповідачам було направлено листа з вимогою самостійного зняття з реєстраційного обліку. Станом на час подання позовної заяви до суду вимога самостійно виконана не була. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Маслова О.Є. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Сумська міська рада та Управління «Служба у справах дітей» у судове засідання своїх представників не направили, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що витікають з здійснення права власності та регулюються Цивільним кодексом України. Судом при розгляді справи встановлено, що рішенням виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 439 від 15.08.1995 року [PERSON] , разом з членами родини отримав ордер № [NUMBER] від 30.08.1995 року на право займати квартиру [ADDRESS] . (а.с.7) Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 07.02.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] у віці 58 років у м. Суми, про що зроблено актовий запис №408. (а.с.8) З Довідки Управління обліку, розподілу та приватизації житла вбачається, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 07.09.2009 квартира [ADDRESS] переоформлена на [PERSON] . (а.с.9) Згідно довідки про склад сім`ї № 14.03-08/65255 від 01.09.2020 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, окрім неї, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.10) Докази щодо чинення перешкод проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі в матеріалах справи відсутні. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі, створює перешкоди у користуванні житлом. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] за місцем реєстрації без поважних причин більше 6 місяців, їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. Щодо визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать також особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо. Непроживання неповнолітніх осіб у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі №133/3096/15-ц. Тому, на підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] .

Outcome: partial