Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , у якому позивач просить стягнути з відповідача витрати, на які збільшилась вартість квартири. Предмет та підстави позову - відшкодування витрат на проведення капітального ремонту квартири, яка була на підставі судового рішення витребувана у позивача на користь відповідача, в порядку ч. 4 ст. 390 ЦК України. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 30.01.2002 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира) на підставі договору купівлі-продажу. 16.02.2002 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] , [INFO] [PERSON] подарувала квартиру [PERSON] . 16.11.2004 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.06.2016 року квартиру було витребувано у [PERSON] на користь відповідача. З моменту придбання квартири [PERSON] зробила в ній капітальний ремонт на суму 67700 гривень (12725 доларів США) згідно з актом приймання підрядних робіт №35. До проведення вказаного ремонту квартира перебувала у непридатному для життя стані, що підтверджено поясненнями свідків в ході розгляду іншої справи. [INFO] [PERSON] померла, її спадкоємцем є позивач, яка також неодноразово проводила ремонт квартири. За результатами проведених ремонтів вартість квартири збільшилась на 52550 доларів США, що еквівалентно 1391640,71 гривень станом на 16.11.2017 року. Правовими підставами своїх вимог позивач зазначила ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право. 03.05.2019 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій остаточно просила стягнути з відповідача на її користь 2108658.71 гривень, з яких 1391640,71 гривень витрат, на які збільшилася вартість квартири, 473157.60 грн. пені за останній рік, 60164,60 грн. 3% річних за період з 22.11.2017 року по 03.05.2019 року, 183696,51 грн індекс інфляції за період з 22.11.2017 року по 03.05.2019 року. Також просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 9605,00 грн. Відповідач із вказаними вимогами не погодилась, через що адвокатом відповідача до суду 15.06.2020 року подано письмові пояснення, відповідно до яких відповідач та її представник не погоджуються з твердженням позивача про нібито збільшення вартості квартири внаслідок проведення ремонтних робіт позивачем та її матір`ю; також відповідач та її представник не визнають доводів позивача про перебування квартири у непридатному для життя стані до її купівлі [PERSON] . Крім того, рішення суду, на підставі якого право власності на квартиру було визнано за [PERSON] , скасоване судом апеляційної інстанції. З приводу вимог, викладених у заяві про збільшення позовних вимог, адвокат наголосив на відсутності їх правового обґрунтування та на відсутності правових підстав для стягнення з відповідача вказаних позивачем сум. Адвокатом позивача у засіданні 02.11.2021 року були надані письмові пояснення по справі, які були судом приєднані до матеріалів справи. У поясненнях адвокат акцентувала увагу суду на тому, що фактична вартість квартири з моменту набуття її у власність [PERSON] є значно вищою від вартості квартири на момент вибуття з власності осіб, правонаступниками яких є відповідач. Також адвокат наполягала на тому, що [PERSON] є належним відповідачем у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 року позов повернуто позивачу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2018 року ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28.11.2017 року скасовано, позовну заяву направлено до Приморського районного суду м.Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Відповідно до ухвали суду від 02 травня 2018 року вказаний позов було залишено без руху. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 11.06.2018 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. 22.06.2021 року судом закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання з`явилась позивач [PERSON] , яка підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, після оголошення перерви у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином. У судове засідання з`явився адвокат позивача, позовні вимоги повністю підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, адвокат відповідача, присутній у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Жовтневого місцевого суду м.Одеси від 22.11.2001 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну способу та порядку виконання рішення суду, передано [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] в сумі 58700 гривень квартиру, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6757 грн. 50 коп,, визнано за [PERSON] право власності на квартиру. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.06.2003 року вказане рішення суду було скасоване, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. До скасування рішення суду першої інстанції, [PERSON] уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 30.01.2002 року, відповідно до якого продав квартиру [PERSON] за 26010 гривень (п.2 договору). 16.02.2002 року [PERSON] уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , за яким остання набула право власності на квартиру, сплативши за неї 2109 гривень (п.2 договору). 30.07.2002 року [PERSON] подарувала квартиру [PERSON] , оцінивши дарунок в 2109 гривень (п.1, абзац 3 договору). 16.11.2004 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] за 104533 гривні (п.3 договору). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.06.2016 року у справі №2-1694/11 частково задоволено позов [PERSON] , визнано за нею право власності на квартиру, витребувано квартиру з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Зазначені вище обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не заперечуються. Враховуючи зміст вказаних договорів, 16.02.2002 [PERSON] придбала квартиру за 2109 гривень, та 30 липня 2002 року подарувала квартиру [PERSON] , оцінивши дарунок у ці самі 2109 гривень, а 16.11.2004 року [PERSON] придбала квартиру у [PERSON] за 104533 гривні. Отже, наведені вище докази підтверджують збільшення вартості квартири в період перебування у власності [PERSON] та не доводять тверджень позивача про збільшення вартості квартири за час перебування у власності [PERSON] або [PERSON] . Надаючи оцінку поданому позивачем акту №35 приймання виконаних підрядних робіт від 25.02.2002 року за лютий-квітень 2002 року, суд зазначає наступне. Вказаний акт містить посилання на договір №28 від 25.02.2002 року, який позивачем під час розгляду справи суду не надано. Також, акт містить посилання на те, що до сплати підлягає сума у розмірі 67766 гривень, проте докази здійснення оплати позивачем суду також не надані. В своїх поясненнях позивач та її адвокат пояснили, що такі документи в них не збереглися, інші документи щодо оплати за виконання підрядних робіт в них також не збереглися. У підтвердження своїх вимог, позивачем надано суду договір іпотеки від 24.02.2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] . Об`єктом іпотеки за договором є квартира, заставна вартість якої визначена сторонами договору у розмірі 291132 гривні, що еквівалентно 57650 доларам США (п.1.4. договору). При правовому аналізі вказаних доказів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. За ч.4 ст.390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. При цьому, застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Позовні вимоги в частині стягнення витрат, на які збільшилася вартість квартири, вмотивовані приписами ч.4 ст.390 ЦК України, а питання про відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження квартири позивачем не ставиться. Для правильного застосування ч.4 ст.390 ЦК України необхідним є встановлення факту збільшення ринкової вартості квартири саме внаслідок виконаних позивачем будівельних робіт як невід`ємних поліпшень квартири. Саме таке правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від27.04.2021 року у справі № 161/10477/18, від 11.11.2020 року №654/223/18, від 25.05.2020 року у справі №199/2924/17, від 12.02.2020 року у справі № 761/17142/15-ц. Водночас, матеріали справи не містять даних та доказів щодо ринкової вартості квартири на час розгляду справи, так само, як і доказів того, наскільки збільшилася ця вартість саме внаслідок виконаних позивачем певних робіт. При цьому суд наголошує, що позивачем не було заявлено клопотання про призначення та проведення у справі відповідних експертиз (будівельно-технічної та/або товарознавчої) та не надано самостійно висновків таких експертиз. Вказана у договорі іпотеки від 24.02.2006 року заставна вартість квартири не може бути підставою для задоволення позову, оскільки зі змісту договору та інших доказів відсутня можливість встановити причини збільшення ринкової вартості квартири ремонтні роботи, загальний ріст цін на нерухомість. Також наявні у справі докази не надають можливості визначати час збільшення ринкової вартості квартири, натомість, як вказувалось, наявні у справі договори відчуження квартири свідчать про збільшення вартості квартири в період її перебування у власності [PERSON] , а не у власності [PERSON] або [PERSON] . Відповідно до\~ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вказана правова позиція послідовно дотримується Верховним Судом, зокрема вказана правова позиція наведена у постановах від 29.09.2021 у справі №2608/7123/12, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20, від 06.10.2021 у справі №191/590/20. \~ \~ \~ \~З приводу наданих позивачем письмових показів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає, що вказані пояснення не містять даних про обставини, які входять до предмету доказування у справі. Зокрема, ці пояснення не містять даних про ринкову вартість квартири на сьогоднішній день, даних про те, наскільки змінилася вказана ринкова вартість в наслідок виконання тих чи інших будівельних робіт. \~ \~ \~ \~Також суд не бере до уваги посилання позивача на перебування квартири в занедбаному стані, який вимагав проведення ремонту, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи. Зокрема, договором купівлі-продажу від 30.01.2002 року підтверджено, що на момент його укладання [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) зовнішніх недоліків квартири чи дефектів, які можуть перешкоджати використанню її за призначенням, не виявили. \~ \~ \~ \~Суд також не сприймає посилання адвоката позивача на дані, викладені в рішенні Жовтневого районного суду м. Одеси від 22.11.2001 року, оскільки вказане рішення було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.06.2003 року з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] . \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 139640 грн. витрат, на які збільшилася вартість квартири, відсутні. \~ \~ \~ \~Також, у суду відсутні підстави для задоволення інших вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та індексу інфляції, нарахованих на вказану суму, оскільки вказані вимоги є похідними вимогами в розумінні абз.2 ч.1 ст.188 ЦПК України від вимоги про стягнення витрат, на які збільшилася вартість квартири. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.\~129\~Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст.81ЦПК\~України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не може бути задоволений.

Outcome: dismissed