Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач в особі Національної академії внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. Свої вимоги обгрунтовує тим, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ України від 23.07.2004 р. № 65 [PERSON] з 01.09.2004 р. зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ України. Постановою КМУ від 08.09.2005 р. № 880 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ», Національну академію внутрішніх справ реорганізовано у Київській національних університет внутрішніх справ (далі - КНУВС). 28.11.2007 р. між КНУВС, комплектующим органом - ГУ МВС України в Київській області та [PERSON] укладено Договір № Ко-237 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов»язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 р. № 1709-р. «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. З 01.09.2004 р. по 20.06.2008 р. відповідно до умов Договору № Ко-237, відповідач у період навчання у КНУВС за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом КНУВС від 20.06.2008 року № 592 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Зазначають, що після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору № Ко-237 відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області. Вказують, що таким чином, навчальний заклад умови вищевказаного Договору виконав у повному обсязі. Проте, наказом ГУ МВС України в Київській області від 29.03.2011 р. № 393 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Вважають, що відповідач в порушення умов Договору до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, звільнився за власним бажанням, тим самим порушив умови Договору. Відповідно до п. 2.3.6 Договору № Ко-237, відповідач зобов»язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі. П. 3.1. Договору № Ко-237 передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, звільнився з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, тому він повинен відшкодувати НАВС витрати за навчання. Витрати, пов»язані з утриманням відповідача під час навчання складають 4 932,33 грн.. Добровільно відповідач спірну суму не відшкодував, тому виникла необхідність у зверненні з позовом до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. На підтвердження своїх вимог представник позивача надав суду витяг з наказу по Національній академії внутрішніх справ України № 65 від 23.07.2004 р. «Про зарахування на І курс навчально-наукового інституту підготовки слідчих та криміналістів Національної академії внутрішніх справ України набору 2004 року», відповідно до якого [PERSON] зараховано на навчання на 1 курс факультету підготовки слідчих навчально-наукового інституту підготовки слідчих та криміналістів НАВС України, з 1 вересня 2004 року(а.с.1). Судом встановлено, що сторони пербували у договірних/зобов»язальних правовідносинах. 28.11.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с. - 11-12), відповідно до якого [PERSON] зобов'язаний був після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідач відповідно до умов вказаного Договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів МВС» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внітрішніх справ, відповідно, останній є правонаступником КНУВС (а.с.20). З 01.09.2004 року по 20.06.2008 року відповідно до вказаного Договору відповідач у період навчання у КНУВС за державним замовленням за напрямком «правознавство» не тільки отримував освітні послуги, а й перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом Київського національного університету внутрішніх справ від 20.06.2008 р. № 592 «Про черговий випуск курсантів та слухачів навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів у 2008 році» відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «правознавство» та видано диплом спеціаліста за спеціальністю - слідча спеціалізація (а.с.14). Після здобуття освіти відповідача відповідно до умов вказаного договору направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, проте наказом № 393 о/с від 29.03.2011 року [PERSON] звільнено за п. 64 «Ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», за власним бажанням, з 30.03.2011року(а.с. - 15) . Згідно з ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі. На цих положеннях Закону базуються п. 3 Договору, що підтверджує вимогу про відшкодування витрат, понесених Київським національним університетом внутрішніх справ, пов'язаних з утриманням [PERSON] у вищому навчальному закладі. Згідно п.2.3.6 Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно п. 4.4. у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. У відповідності з довідкою про розрахунок фактичних витрат, пов»язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в НАВС (а.с.- 16), в період із 01.09.2004 р. по 20.06.2008 р. на грошове забезпечення, речове забезпечення [PERSON] витрачено 4 032,33 грн. Відповідно до п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішнії справ, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов»язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основої та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку; сплатою комунальних послуг і вартості спожитих електронесіїв(а.с. 22). З врахуванням того факту, що у відповідності п.1 Договору саме позивач забезпечив [PERSON] теоретичну та практичну підготовку за навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створив умови для навчання, практики, стажування, забезпечив харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, а також беручи до уваги положення п. 3 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, яким в тому числі і МВС констатує, що відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів, НАВС слід вважати належним позивачем. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються ст.ст. 526, 610, 623, 626,629 ЦК України. Відповідач в порушення умов договору до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після навчання, звільнився за власним бажанням, тим самим порушив умови договору, як наслідок має відшкодувати навчальному закладу 4 032,33 грн. витрат, які складаються із таких складових: період навчання охоплює період з 01.09.2004 р . по 20.06.2008 р. й складає 1 389 діб; фактичні витрати, пов»язані з: грошовим забезпеченням - 3 908,97 грн., речовим забезпеченням - 1 023,36 грн.(а.с. 16-18). Обставин, які б спростовували суму заборгованості та долученого розрахунку судом не здобуто, відповідач в свою чергу не надав суду належні докази для обгрунтування своїх заперечень. Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, передбачені Договором, тобто звільнився за власним бажання з посади слідчого слідчого відділу Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району), до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після навчання (а.с.15). Позивачем на виконання умов Договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про порушення ним умов Договору й необхідністю відшкодувати матеріальні витрати НАВСУ, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання (а.с.9-10). Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 230,00 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved