Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якій прохає стягнути із [PERSON] на його користь борг за договорами позики від 20 жовтня 2017 року, 02 листопада 2017 року, 22 грудня 2017 року у загальній сумі 275 413 гривень та судові витрати (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 20 жовтня 2017 року він позичив відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 доларів США на строк до 20 листопада 2017 року, про що [PERSON] склав розписку. 02 листопада 2017 року він знову позичив відповідачу грошові кошти у сумі 3500 доларів США на строк до 02 грудня 2017 року, про що [PERSON] складено розписку. 22 грудня 2017 року ним втретє позичено кошти відповідачу у сумі 1900 доларів США на строк до 27 грудня 2017 року. Всього [PERSON] позичив у нього 10 400 доларів США. У визначені договорами позики строки відповідач кошти не повернув та більше двох з половиною місяців (на момент подачі позову) ухиляється не тільки від повернення коштів, а і від зустрічі з ним. Станом на 06 березня 2018 року заборгованість відповідача за договорами позики у гривневому еквіваленті, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, становить 275 412 гривень 80 копійок. З тих підстав, що позика не повернута, прохає його позов задовольнити. Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали надати відзив на позовну заяву (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року справу прийнято до провадження цим складом суду, призначено підготовче судове засідання на 11 жовтня 2018 року та знову запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання її копії надати до суду відзив на позовну заяву (а.с. 24). Копія ухвали суду від 08 серпня 2018 року надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням, який повернувся до суду за минуванням строку зберігання (а.с. 24-25). Підготовче судове засідання, призначене на 14 січня 2019 року проведено за участі позивача та закрито, розгляд справи по суті призначено на 12 березня 2019 року (а.с. 31-32). 17 січня 2019 року до суду надійшла апеляційна скарга відповідача [PERSON] на ухвалу суду від 08 серпня 2018 року (а.с. 35-36). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто, у зв`язку з тим, що ухвала суду від 08 серпня 2018 року не підлягає окремому апеляційному оскарженню (а.с. 40). Судове засідання, призначене на 04 червня 2019 року відкладено на 25 червня 2019 року за усним клопотанням представника відповідача адвоката Лабовкіна О.О., з метою надання йому часу на ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 49-50). 04 червня 2019 року представник відповідача - адвокат Лабовкін О.О. ознайомився з матеріалами цивільної справи (а.с. 52). Судове засідання, призначене на 25 червня 2019 року відкладено до 02 липня 2019 року за письмовим клопотанням представника відповідача - адвоката Лабовкіна О.О. у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 53, 57-58). Представник відповідача належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення йому смс-повідомлення на зазначений ним номер мобільного телефону, яке було доставлено йому 27 червня 2019 року (а.с. 65), однак у судове засідання не з`явився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Позив не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення. З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Надав оригінали розписок відповідача про отримання коштів від 20 жовтня, 02 листопада, 22 грудня 2017 року. Пояснив, що надав оригінали договорів позики, які не виконує відповідач лише у засіданні при розгляді справи по суті, оскільки мав побоювання, що за час розгляду справи ці оригінали можуть бути втрачені. Крім того, маючи право на стягнення з відповідача додаткових коштів за невиконання тим грошових зобов`язань, не бажає їх стягувати, а бажає якнайшвидше отримати позичені гроші. Позичив він їх тому, що раніше із відповідачем працював разом. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши фактичні обставини справи наданими позивачем письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 20 жовтня 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму коштів у строк до 20 листопада 2017 року, про що склав розписку, яка по суті є договором позики (а.с. 8). 02 листопада 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 3500 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму коштів у строк до 02 грудня 2017 року, про що склав розписку, яка по суті є договором позики (а.с. 9). 22 грудня 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 1900 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму коштів у строк до 27 грудня 2017 року, про що склав розписку, яка по суті є договором позики (а.с. 10). Позивач [PERSON] свої зобов`язання за договорами зазначених позик виконав, передав відповідачу грошові кошти у загальній сумі 10 400 доларів США. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договорами позик від 20 жовтня 2017 року, 02 листопада 2017 року, 22 грудня 2017 року не виконав, кошти в отриманому ним розмірі у визначений строк не повернув. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростований та не заперечений відповідачем, заборгованість [PERSON] у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБ України станом на 06 березня 2018 року складає 275 413 гривень. З наведених норм чинного законодавства України та дійсних обставин справи випливає наступне. Так, сторони знаходяться між собою у договірних правостосунках на підставі укладених між ними договорів позики від 20 жовтня 2017 року, 02 листопада 2017 року та від 22 грудня 2017 року. Згідно із цими договорами відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у загальній сумі 10 400 доларів США. В порушення вимог цих договорів, у обумовлений у них строк, грошові кошти не повернув, уникає від зустрічей із позивачем та явки до суду. З цих підстав, суд приходить до висновку, що право позивача на повернення йому позичкових коштів порушено з боку відповідача та підлягає судовому захисту. Суд погоджується із обраним позивачем способом захисту його порушеного права, оскільки він прямо передбачений нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати на судовий збір у розмірі 2754,31 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: approved