Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач АТ «Державний експортно - імпортний банк України» 01.06.2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 16.02.2018 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8152882100БС/2018-02, згідно умов якого сторони домовились про відкриття кредитної лінії у розмірі не більше 20000 грн. для проведення операцій із застосуванням картки. Також умовами договору передбачено, що клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28 % річних. Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за договором №8152882100БС/2018-02 не виконав, а тому станом на 01.04.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 15004,62 грн.. У зв`язку з чим просив суд стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 15004,62 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 12 червня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою від 15 вересня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2018 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8152882100БС/2018-02, згідно умов якого сторони домовились про відкриття кредитної лінії у розмірі не більше 20000 грн. для проведення операцій із застосуванням картки. Також умовами договору передбачено, що клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28 % річних. Відповідно до п.6.2.2. договору, відповідач зобов`язався погасити банку усю існуючу заборгованість за кредитом у разі його звільнення з роботи в організації. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача № [NUMBER] останнє зарахування заробітної плати на рахунок [PERSON] відбулось 23.01.2019 року. Згідно п.7.1.1. Договору, у разі прострочення погашення кредиту та/або процентів за кредитом, клієнт сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме у періоді, за який нараховується пеня. Пеня нараховується на суму прострочення заборгованості із розрахунку фактичної кількості днів її прострочення, починаючи з дня виникнення прострочення заборгованості до дня її погашення у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання відповідач [PERSON] за договором №8152882100БС/2018-02 від 16.02.2018 року своєчасно не виконала внаслідок чого станом на 01.04.2020 року утворилась заборгованість, яка становить 15004,62 грн., з яких: 10032,31 грн. - сума простроченої основної заборгованості, 2148,57 грн. - пеня на суму основної заборгованості - 2148,57 грн., 2084,28 грн. - сума прострочених відсотків, 224,68 грн. - пеня на суму прострочених відсотків, 514,78 грн. - інфляційні втрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №8152882100БС/2018-02 від 16.02.2018 року в розмірі 15004,62 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved