Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», 19.02.2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просить суд звільнити нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , з-під наступних арештів: накладеного 24.11.2015 року Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ в Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер 46761521, від 05.03.2015 року, номер запису про обтяження 12190666; накладеного 09.11.2016 рокуЦентральним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 52465252, від 03.11.2016 року, номер запису про обтяження 17348343; накладений 20.02.2019 року Центральним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області на підставі постанови, серія та номер 58428395, від 20.02.2019 року, номер запису про обтяження 30374682; накладений 31.08.2010 року Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 31.08.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10192618. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», - (кредитором) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 215/12-08-470, за яким відповідач отримав кошти у сумі 29000 доларів США. 03.06.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір № 215/1208-471, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання [PERSON] , іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - двокімнатну квартиру № 101, загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] іпотекодавець [PERSON] померла. Спадкоємцем за законом щодо майна померлої, зокрема квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщинну та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складється з зазначеної квартири. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку. Таким чином відповідач набув статус іпотекодавця і отримав всі його права і обов`язки за іпотечним договором № 215/1208-471 від 03.06.2008 року у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Через систематичне невиконання відповідачем умов кредитного договору позивач був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, однак позивачу стало відомо, шо реалізувати власне майно на даний час неможливо оскільки на все нерухоме майно, належне [PERSON] , постановами Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в різний час накладено арешт, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 197313627 від 23.01.2020 року, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що накладення арешту на іпотечне майно в даному випадку порушує його права як іпотеко держателя, який має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 20.03.2020 року в порядку забезпечення доказів витребувано з Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) інформацію щодо накладення арештів та заборон відчуження на нерухоме майно, належне [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в обґрунтуванні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать дані, які містяться в матеріалах справи. Правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи - Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник позивача проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував, про що подав письмову заяву. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу). Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1, 5.3 Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» а саме - з 15.10.2019 року. 03.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», (кредитором) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 215/12-08-470, за яким останній отримав кошти у сумі 29000 доларів США. 03.06.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір № 215/1208-471, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання [PERSON] , іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - двокімнатну квартиру № 101, загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] іпотекодавець [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.10.2019 серії [NUMBER] , виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом РАЦС ГТУЮ у Донецькій області. Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58875630 від 24.12.2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєвим О.О. на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 65293149, як спадкоємцю першої черги після смерті [PERSON] , до складу спадкового майна увійшла двокімнатна квартира № 101, загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня, 24.12.2019 року, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194693545 від 24.12.2019, за відповідачем [PERSON] (позичальником) зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (частка власності 1/1). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 197323127 від 23.01.2020 року того ж дня, 24.12.2019 року, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєвим О. О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку від 03.06.2008 року № 34844861 та запис про обтяження, а саме заборону не нерухоме майно №34845169. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, відповідач [PERSON] набув статус іпотекодавця і отримав всі його права та обов`язки за іпотечним договором № 215/1208-471 від 03.06.2008 року в тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 197313627 від 23.01.2020 року вбачається, що на нерухоме майно, яке на праві власності належить [PERSON] , накладено наступні обтяження: арешт нерухомого майна від 24.11.2015 року, обтяжувач - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, підстава - постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер 46761521 від 05.03.2015 року, номер запису про обтяження 12190666; арешт нерухомого майна від 09.11.2016 року, обтяжувач - Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області, підстава - постанова про арешт майна боржника, серія та номер 52465252 від 03.11.2016 рку, номер запису про обтяження 17348343; арешт нерухомого майна від 20.02.2019 року, обтяжувач - Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області, підстава - постанова, серія та номер 58428395 від 20.02.2019 року, номер запису про обтяження 30374682; арешт нерухомого майна від 31.08.2010 року, обтяжувач - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, підстава - постанова про відкриття виконавчого провадження б/н від 31.08.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10192618. На час виникнення спірних правовідносин - накладення арешту нерухомого майна боржника 31.08.2010 року та 24.11.2015 року, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 11.04.1999 року з наступними змінами та доповненнями. Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин). На час виникнення спірних правовідносин, а саме: накладення арештів на майно [PERSON] 09.11.2016 року та 20.02.2019 року на підставі постанов Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року з наступними змінами та доповненнями. Права та обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі VII Закону України «Про виконавче провадження» Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Відповідно до частин шостої та сьомої статті 51 «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступногодня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, що визначає окремі види застав, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет - переважне правооднієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна; нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. При цьому за змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, позивач має пріоритет на задоволення його вимог до [PERSON] за рахунок належної боржникові квартири за адресою: [ADDRESS] , а наявність арештів на вказану квартиру порушує права позивача, оскільки перешкоджає останньому у здійсненні свого пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою грошових вимог за кредитним договором №; 215/12-08-470 від 03.06.2008 року шляхом звернення стягнення на зазначену квартиру. Способом захисту порушеного права позивача є звільнення квартири з-під арешту. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідностідо вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач достатніми та належними доказами довів законність та обґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню . На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved