Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач, в особі АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з-а кредитним договором, вказуючи, що 03.03.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах, що містяться в Умовах та правилах надання банківських та Тарифах банку, що розміщені на сайті банку. Позичальник\~\~підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає укладений між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок порушення позичальником взятих на себе грошових зобов`язань виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2019 року становить 418\~058,28 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10689,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 405668,31 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1\~700,00 грн. Від цієї суми заборгованості підлягає відніманню сума, стягнута за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.06.2015 року в розмірі 16313,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором в розмірі 10689,97 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4370,71 копійки, штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 753,03 грн. (процентна складова). Отже різниця до стягнення становить 402997,60 грн. та складається з процентів за користування кредитом в розмірі 401297,60 грн. та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1700,00 грн. Посилаючись на те, що кредитодавець може на власний розсуд вимагати від боржника частину заборгованості за кредитом просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.03.2011 року яка складається з заборгованості за процентами з користування кредитом, що утворилася за період з 31.12.2018 року по 30.06.2019 року в розмірі 120514,41 грн. Відповідач, отримавши 21.10.2019 року ухвалу суду від 09.10.2019 року про відкриття провадження у справі та, знаючи про право подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду, у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав. Поза межами 15 денного строку, 16.12.2019 року, від його представника надійшли в електронному вигляді заперечення на позовну заяву, які по суті є відзивом на позов. Поштовим відправленням зазначене заперечення надійшло 20.12.2019 року. Окрім того, до надісланих документів не надані докази що підтверджують надсилання відзиву іншим учасникам справи, що є обов`язковою умовою, передбаченою ст. 178 ЦПК України. В запереченнях представником позивача ставиться питання про відмову в задоволенні позову у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Представник позивача до судового засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач, та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність з урахуванням позиції , викладеної в заперечення. Але враховуючи те, що заперечення подано до суду поза строками встановленими судом та те, що їх копія не була направлена позивачу для доведення своєї позиції (відсутній документ, що підтверджує факт направлення), суд не враховує ці заперечення під час судового розгляду, згідно з положеннями ст. 178 ЦПК України та розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2011 року [PERSON] , отримав кредит у розмірі 12 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином покладені на нього зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 30.06.2019 року становить 418\~058,28 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10689,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 405668,31 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1\~700,00 грн. При відрахуванні із цієї суми заборгованості встановленої рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.06.2015 року в сумі 16313.71 грн., яка складалась із заборгованості за тілом кредиту, відсотками, неустойки у виді штрафу та пені, і комісії, просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 120514.41 грн. за період з 31.12.2018 по 30.06.2019 року. На підставі копії заочного рішення Володарського районного суду Донецької області від 30.06.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором № б/н від 03.03.2011 року, яка виникла станом на 28.02.2015 року, в розмірі 16313,71 грн., яка складалась з заборгованості за кредитним договором в розмірі 10689,97 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4370,71 копійки, штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 753,03 грн. (процентна складова). Рішення набуло законної сили 13.07.2015 року. Тобто, станом на час набрання чинності рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.06.2015 року у відповідача перед позивачем була відсутня заборгованість за тілом кредиту, бо вона, крім інших нарахувань в повному обсязі стягнута за рішенням суду. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пред`явивши вимогу про сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, вимоги банку про повне повернення кредиту та заборгованості, що є кінцевим строком виконання його умов. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості рішенням суду вже задоволені, тож подальший порядок виконання рішення суду регламентуються Розділом VI\~ЦПК України\~та загальними положеннями\~ЦК України\~щодо прострочення виконання грошових зобов`язань. Тому суд вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом, після ухвалення рішення суду про стягнення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2011 року . Зазначений висновок суду узгоджується з положеннями викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Відповідно до пункту 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки встановлені договором чи законом. З \~ \~ \~ \~гідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з моменту зверненні позивача з позовом до Володарського районного суду Донецької області та після задоволення позовних вимог , згідно заочного рішення від 30.06.2015 року , яким стягнуто з відповідача заборгованість за цим кредитом, позивач втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору. Після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості\~по відсоткам за користування кредитом за період з 31.12.2018 по 30.06.2019 року\~за кредитним договором б/н від 03.03.2011 року в розмірі 120514,41 грн. Відповідно до положень\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи із викладеного, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені в запереченні про застосування строків позовної давності, тому що заперечення подані поза строками встановленим судом та без додавання доказу про направлення копії заперечення позивачу.

Outcome: dismissed