Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила наступне: 03 квітня 2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 23.10.2017 року (видане повторно). Позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. На даний момент сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають більше двох років. Внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя між сторонами зберегти неможливо. Строку для примирення позивач - [PERSON] просить не надавати. Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, подала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, у якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Проте, подав до суду заяву у якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Судове засідання у справі було призначене на 18.12.2017 року на 10 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 03 квітня 2004 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON], виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, був зареєстрований шлюб, про що 03.04.2004 року, складено відповідний актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу у подружжя є спільна дитина: [PERSON], [INFO]. На даний момент сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають більше двох років. Внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя між сторонами зберегти неможливо. Подальше знаходження у шлюбі та примирення між ними неможливе. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Крім того, як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved