Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, зазначила, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який являється батьком [PERSON] - [INFO]. З 2011 року вона перебувала у Італії, куди виїхала на роботу. Там створила нову сім'ю та [INFO] народила сина [PERSON]. По приїзді в Україну відповідач не перешкоджав спілкуванню позивача та її сина [PERSON]. Вона як мати дуже за ним скучає. Довго перебувати в Україні не мала змоги, оскільки в Італії знаходиться її шестимісячний син. Син [PERSON] часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку з приводу рецедивуючого бронхіту. Дитина потребує материнського тепла та спілкування. Цілий тиждень дитина перебуває у дитячому садочку з понеділка до п'ятниці, і тільки на вихідні дні буває вдома. Позивач має змогу та бажання оздоровити сина в Італії. Відповідач не надає дозволу на тимчасовий виїзд сина до Італії для оздоровлення. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON] в період з 25 серпня по 25 листопада 2014 року до Італії в супроводі позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені вище, однак просила змінити та уточнила період на який просить дозволити виїзд сина до неї, а саме: з 15 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] до відповідача не зверталася. Крім того, не надано доказів, що позивач працевлаштована в Італії та має право власності або право користування житлом в Італійській республіці. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 25 листопада 2013 року. згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо та створили свої сімї. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно довідки № 315 від 28.054.2014 року поліклініки Сторожинецької районної лікарні вбачається, що неповнолітній син сторін - [PERSON], хворіє, діагноз рецидивуючий бронхіт в стадії ремісії, дитина знаходиться на диспансерному обліку та потребує оздоровлення. Позивач, як мати неповнолітнього сина вважає, що поїздка сина до Італії буде корисною для його здоровя, цікавою, важливою для спілкування з дитини мамою. Представник відповідача заперечуючи проти позову, не спростував того, що неповнолітній [PERSON] хворіє та потребує оздоровлення. Крім того, представником не заперечується та обставина, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на це та виключно в інтересах дитина, яка потребує лікування та спілкування з матірю , суд знаходить, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved