Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого [INFO] року у них народився син [PERSON]. Після народження дитини їхні стосунки різко погіршилися, часто почали виникати сварки на побутовому грунті, вони мали різні погляди щодо виховання сина. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, тому рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 листопада 2014 року з нього стягнуто аліменти, заборгованість по яких станом на 01 березня 2018 року становить 48 720 грн. За весь цей час відповідач жодним чином не цікавився долею сина, його здоров»ям, не приймає участі у вихованні та догляді, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться успіхами дитини у навчанні та спорті. На її думку, нехтування батьківськими обов»язками принижує гідність дитини, а наявність у неї батька юридично, який фактично залишається чужою людиною, може призвести у подальшому до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Нею забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, з сином склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Відповідачу ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з сином та прийманні його участі у вихованні, навпаки вона постійно просила спілкуватися з дитиною, щоб він відчував батьківську турботу і любов, але відповідач такого бажання не виявляв і не бажав виконувати батьківські обов»язки. З цих підстав звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року витребувано докази з Центрального відділу РАЦС Полтавського МУЮ, Управління ДМС у Полтавській області, з Дитячої поліклініки № 4 м.Полтави, КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №3 Полтавської міської ради. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що він не зловживає алкоголем чи наркотичними засобами, до кримінальної відповідальності не притягувався, не ухилявся від виховання дитини, позитивно характеризується. Спільне проживання з відповідачем припинив в результаті виникнення конфліктних відносин. У 2014 році позивач дійсно подала позов про стягнення аліментів, але не у зв»язку із тим, що він не надавав матеріальної допомоги, а з метою оформлення субсидії. Факт надання матеріальної допомоги може підтвердити квитанціями, а припинив перераховувати кошти, оскільки [PERSON] їх не отримувала, так як виїхала на роботу за межі України. Про існування виконавчого провадження йому було невідомо, коли про це дізнався, відразу звернувся до Шевченківського ВДВС. Тільки 04.06.2018 року ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, з якого вбачається, що ніяких документів з ВДВС він не отримував. Позивач навмисно ввела в оману ВДВС про ніби-то сплату ним аліментів. Іншій фізичній особі перераховувати аліменти він не міг, так як в рішенні суду зазначалося прізвище позивача, тому він чекав, коли вона повідомить, що знаходиться в Україні і сплатить їй аліменти. На даний час аліменти сплачені частково, вважає, що несплата аліментів не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини. Позивач неналежним чином приймає участь у вихованні їхнього сина, так як на протязі кількох років разом з ним не проживає. На даний час він позбавлений можливості спілкуватися з сином, намагається спілкуватися з ним по телефону. В більшості випадків він трубку не піднімає, а якщо і піднімає, то ненадовго, так як жіночий голос говорить сину «Поклади трубку». Він неодноразово приходив за місцем проживання сина, але йому двері не відчиняли. Від виконання своїх обов»язків щодо виховання сина він не ухилявся та не нехтував, позивач свідомо створила такі умови, щоб обмежували його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не бажала отримувати аліменти, тобто перешкоджала в прийнятті участі у вихованні. Це робиться з метою вивезення дитини без його згоди на постійне місце проживання в іншу країну, так як у 2018 році [PERSON] пропонувала йому добровільно відмовитися від батьківства, так як збирається заміж за іноземця. Представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивач з позовом про стягнення аліментів звернулася до суду у зв»язку із нестачею коштів на утримання та розвиток [PERSON]. Державним виконавцем були виконані всі можливі заходи, передбачені законодавством, для стягнення із [PERSON] аліментів, але вони були безрезультатними, так як останній ігнорував свої обов»язки, хоча йому було відомо про відкрите виконавче провадження щодо нього. Твердження відповідача, що ним неодноразово перераховувалися кошти на утримання сина не відповідають дійсності і не підтверджені будь-якими доказами. Перерахування аліментів у сумі 1870 грн. 09.06.2018 року вже після звернення до суду з позовом здійснене з метою створення враження спроби погашення ним боргу, а сума є незначною в порівнянні із загальною сумою боргу і не відповідає потребам дитини. Позивач поїхала на тимчасові роботи до [PERSON] вимушено, у зв»яку із відсутністю роботи з достатнім для проживання рівнем заробітної плати у м.Полтаві. Її перебування там не є постійним, вона періодично приїздить додому та проводить весь час з дитиною. Зароблені кошти за кордоном є достатніми для утримання і розвитку дитини, зокрема, витрат на харчування та одяг, оплату освітнього гуртка та спортивної секції, придбання коштовних іграшок. З 2012 року відповідач дуже рідко спілкувався із сином, з 2016 року не спілкується з ним взагалі, не цікавиться його долею, розвитком, станом здоров»я, не надає коштів на утримання та розвиток, умисно ухиляється від виконання батьківського обов»язку. Позивач у судове засідання не з»явилася, довірила представництво своїх інтересів представникам [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що висновок органу опіки є необ»єктивним, оскільки при його складенні не було враховано думку дитини про позбавлення батьківських прав. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов»язків, почав їх виконувати лише після подачі позову до суду. [PERSON] його поведінку не щирою, а такою, яка направлена на створення враження, що він бажає приймати участь у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що син у нього один і він хоче займатися своєю дитиною, давати йому батьківську любов та приймати участь у його вихованні До 2017 року вони підтримували зв»язок, гуляли, відпочивали разом, він водив його на гуртки, але потім його внесли у чорний список, телефон заблокували і він втратив можливість спілкуватися із сином. Караулити сина під під»їздом він не хоче, щоб не травмувати його психіку. Із класним керівником спілкується по інтернету, знає про його успіхи у навчанні. Аліменти не сплачував, так як не знав яким чином це робити, оскільки [PERSON] поїхала до [PERSON], а раніше гроші перераховував їй. На даний час з червня 2018 року сплачено більше 15 тис.грн. заборгованості. Прохав в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, прохала в його задоволенні відмовити, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Додатково пояснила, що позивач не вказав, що відповідач сплачував аліменти, що було з»ясовано в ході судового розгляду, але не по середній заробітній платі по м.Полтава, тому і виникла заборгованість. Квитанції збереглися не всі, але на пошті їх взяти не вдалося, так як вони зберігаються три місяці. Сама позивач жодного разу не з»являлася у судові засідання, а представник позивача не може знати як саме склалися відносини між сторонами. Як з»ясувалося в органі опіки вони між собою довго не спілкувалися. Оскільки мати перебуває тривалий час за кордоном, батько має повне право відібрати сина у бабусі, однак він цього не робить, щоб не травмувати психіку дитині. Перед дитиною створили образ поганого батька, тому він не бажає з ним спілкуватися, але поганий він виходить тому, що у нього немає багато грошей. За дозволом на виїзд дитини за кордон мати ніколи не зверталася, тому позбавлення його батьківських прав для цієї мети є безпідставним. Позбавлення батьківських прав вважає крайньою мірою, а тому не може бути застосовано до відповідача, який на обліку ні в психологічному, ні наркологічному диспансері не перебуває. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на засіданні виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради було прийнято одноголосно рішення про надання висновку про відмову у позбавленні батьківських прав [PERSON] Однак, зазначила, що після досягнення [PERSON] 10 річного віку, 05.10.2018 року від нього були відібрані пояснення, в яких він зазначив, що дуже образився на батька, що він не привітав його з днем народження, прохав позбавити його батьківських прав. Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали разом у цивільному шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Октябрським відділом РАЦС Полтавського МУЮ 09 жовтня 2008 року (а.с.4). З березня 2012 року [PERSON] почав проживати окремо, а [PERSON] залишилася проживати із сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS], що слідує із довідки КП «ЖЕО № 2» ПМР від 08.02.2018 року (а.с.8). З акту обстеження побутових умов сім»ї, затвердженого директором КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР [PERSON] від 16 лютого 2018 року, вбачається, що [PERSON] проживає разом із матір»ю в двокімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 47, 5 кв.м. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, у квартирі чисто, затишно, зроблено якісний ремонт. Дитина має власну кімнату із сучасними зручними меблями для навчання та відпочинку. Є книги, приладдя, іграшки. Відносини в сім»ї доброзичливі, толерантні. Мама порядна, відповідальна, пунктуальна, трудолюбива, є прикладом для сина. Взаємовідносини з дітьми доброзичливі, панує взаєморозуміння. Проблем у вихованні немає. Дитина забезпечена одягом, взуттям, збалансованим харчуванням, іграми. Сімейне виховання на належному рівні (а.с.11). З характеристики сусідів на [PERSON] вбачається, що остання проживає за адресою [ADDRESS] із 2005 року. Проживає із сином, 2008 року народження. Є працьовитою, ввічливою, доброю, охайною. Завжди допоможе, приймає активну участь у громадському житті будинку. Вихованням сина займається одна. Дитина завжди ввічлива та охайна (а.с.9). З характеристики [PERSON], 2008 року народження, з місця навчання КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР слідує, що він має високий рівень загального розвитку, зарекомендував себе як старанний, уважний, відповідальний, дисциплінований учень. [PERSON] виявляє зацікавленість до навчання, легко опановує матеріал, до уроків завжди підготовлений. У хлопчика добре розвинена пам»ять та логічне мислення, на уроках активний, володіє культурою мовлення. Любить читати художню літературу, відмінно переказує, аналізує зміст та висловлює власне до прочитаного. [PERSON] бере активну участь у культмасових заходах, позашкільних конкурсах та змаганнях, класних святах, екскурсіях, культпоходах. Відвідує спортивну секцію. Правила поведінки учень виконує свідомо , шкоду відвідує регулярно. Батьки розлучені, [PERSON] проживає з матір»ю, яка приділяє належну увагу вихованню сина. [PERSON] забезпечений одягом, взяттям, шкільним приладдям, має багато книг та розвиваючих ігор. Батько не цікавиться навчанням дитини, до школи не приходить, батьківські збори та культмасові заходи, де син приймає участь, не відвідує (а.с.10). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 листопада 2014 року із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], 2008 року народження, у розмірі ? часини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12). Відповідач ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість станом на 01 березня 2018 року у сумі 48 720 грн., що слідує із довідки -розрахунку від 26.02.2018 року (а.с.14). З повідомлення директора школи КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР від 22.05.2018 року за вих. № 01-37/190 вбачається, що відповідно до інформації класного керівника 3-Н класу [PERSON], за три роки навчання в школі [PERSON] його батько [PERSON] жодного разу не привів і не забрав сина зі школи, батьківські збори, класні та шкільні спортивні змагання та свята і конкурси, де брав участь [PERSON], не відвідував, ніколи не цікавився успіхами дитини у навчанні (а.с.44). Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як сусіда, вона проживає на другому поверсі, а [PERSON] на третьому. Останній раз бачила [PERSON] як він будував турнік для [PERSON]. Знає зі слів бабусі [PERSON], що [PERSON] сина не забирає, хоча раніше брав із собою на природу. Знає, що бабуся позичала гроші, щоб заплатити за гуртки. Свідок [PERSON] показала, що є сестрою [PERSON], знайомі із [PERSON] давно. Коли вони розлучилися, то вона деякий час спілкувалася із [PERSON], він їй телефонував, питав про справи, які відбуваються у сім»ї. В останні два роки спілкування перервалося. Чула від [PERSON], що він не хоче брати трубку, коли телефонує батько, оскільки він весь час тільки обіцяє, але нічого не робить та не купує. Знає, що всі гуртки оплачує мати, а водить на них бабуся. Батько не буває присутнім на змаганнях, не розділяє з ним перемог. Вона не вірить в те, що дитину можна настроїти проти батька, якби він цього не хотів. Останнім часом від [PERSON] не чує слова «тато», а мати та бабуся все роблять для того, щоб в дитини було все, що він потребує. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є другом дитинства [PERSON] Знає, що останній проживав із [PERSON] разом по вул.Європейській в м.Полтава, у них народився син. Коли вони припинили спільне проживання, [PERSON] ходив до дитини, робив подарунки. Також розповідав йому, що йому перестали давати сина, ховали його. Одного разу відповідач їздив до [PERSON], але той тікав від батька навколо будинку. Знає, що [PERSON] хоче спілкуватися із сином, не хоче його втрачати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вони познайомилися із [PERSON] та [PERSON] в кінці 2008 року, коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом, разом товаришували. Потім сторони розійшлися, але [PERSON] забирав Даню то на шашлики, то на футбол. Їй відомо, що років три назад [PERSON] будував для [PERSON] у дворі майданчик. Знає, що десь рік тому, йому почали перешкоджати бачити сина. Також відомо, що аліменти [PERSON] платив, але вони йому поверталися. Влітку останній їздив в табір, купував подарунки [PERSON], дитина була задоволена. [PERSON] хорошим батьком, відповідальним. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є другом [PERSON] з дитинства. Знає, що у нього є син [PERSON]. Влітку 2018 року вони разом їздили до дитячого табору відвідувати [PERSON]. Останній вийшов до [PERSON], вони спілкувалися. Батько возив йому солодощі, дав грошей. До сина [PERSON] також неодноразово приїздив і додому, але йому двері не відчиняли, на телефонні дзвінки не відповідали. Не знає чому так сталося, адже до 2015 року все було добре, вони разом їздили відпочивати, гуляти, а з 2016 року йому сина не дають. У кінці травня та на початку червня 2018 року сам особисто був свідком того, як [PERSON] приїздив до сина, але двері ніхто не відчиняв. Коли [PERSON] побачили на вулиці, він почав тікати. Знає, що батько цікавиться сином Відповідно до ч. ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 212 від 25.09.2018 року, виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради прийшов до висновку, що не зважаючи на те, що гр.[PERSON] не виконував тривалий час покладені на нього обов»язки щодо виховання, розвитку та підготовки до самостійного життя сина [PERSON], [INFO], але останнім часом батько [PERSON] намагається налагодити контакт з дитиною, сплачує заборгованість по аліментах, провідував сина під час перебування в спортивно-оздоровчому таборі, має стійке бажання приймати участь у житті сина. Громадянина [PERSON] недоцільно позбавляти батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], слід надати батькові шанс виправити ситуацію та належним чином виконувати батьківські обов»язки (а.с.131). Положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], з огляду на таке. Так, судом було встановлено, що [PERSON] починаючи з 2016 року перестав виконувати свої батьківські обов»язки належним чином, що підтверджується зібраними по справі доказами, а саме характеристикою зі школи, характеристикою з місця проживання, повідомленням з медичного закладу, показами свідків [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, відповідач має бажання та хоче спілкуватися із сином, але на телефонні дзвінки йому не відповідають, при відвідуванні сина вдома, двері не відчиняють, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із пояснень неповнолітнього [PERSON] також слідує, що він на батька ображений та прохає позбавити його батьківських прав (а.с.128). Про бажання відповідача виконувати свої батьківські обов»язки, крім показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідчить заява від 31.05.2018 року, з якою останній звернувся до директора школи КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР, в якій навчається [PERSON], з проханням повідомити його про навчальні досягнення сина (а.с.61). Крім того, 30.05.2018 року він звернувся із письмовою заявою до головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м.Полтави» з проханням повідомити про стан здоров»я сина [PERSON] (а.с.62). Вказані обставини свідчать, що він виявляє інтерес до дитини, став цікавитися його навчанням та станом здоров»я. Слід врахувати, що батько проживає окремо від дитини, а тому не має можливості приймати щоденну участь у його вихованні. [PERSON] на обліку у психіатричній лікарні та психоневрологічному диспансері не перебуває, негативних характеристик на нього не встановлено, як і не встановлено негативного впливу на дитину під час його спілкування з ним. Як вбачається із наданих позивачем копій квитанцій від 04.04.2016 року на суму 410 грн., від 21.08.2014 року на суму 917 грн., від 02.07.2014 року на суму 600 грн., від 01.09.2014 року на суму 321 грн., від 30.09.2014 року на суму 321 грн., від 30.10.2014 року на суму 321 грн., 21.08.2014 року на суму 900 грн., [PERSON] перераховував кошти [PERSON] (а.с.67-68). Із квитанцій № 87 від 09.06.2018 року на суму 4 000 грн., № 86 на суму 1870 грн., № 222 від 06.07.2018 року слідує, що [PERSON] почав погашати заборгованість за аліментами (а.с.96-98). Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У судовому засіданні були досліджені письмові пояснення дитини [PERSON], [INFO], проте обставина, що він не хоче спілкуватися з батьком, оскільки він не виконує свої обіцянки, не є обґрунтованою підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Що стосується тверджень сторони позивача про те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини і це є підставою для позбавлення його батьківських прав, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ці вимоги не можуть бути підставою заборони в участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною. До того ж, відповідач почав її активно погашати. Судом критично оцінюється самоусунення [PERSON] від виконання свого батьківського обов»язку щодо виховання сина, але в той же час судом встановлено бажання батька спілкуватися із сином, виховувати його, дбати про нього, а тому суд вважає передчасними та необґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вважає, що це є крайнім заходом, який може бути застосовано до батьків, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed