Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 26.11.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 04.06.2019 року утворилась заборгованість в сумі 337205,31 грн. Позивач посилається на можливість пред`явлення вимог в частині існуючої заборгованості та просить стягнути 121 038,48 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3779,67 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом з 26.11.2013 року по 01.04.2018 року - 117 258,81 грн. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому висловлено заперечення щодо заявлених позовних вимог та вказано на те, що строк кредитування завершився в 2014 році, а позовна заява подана Банком 2019 році, тобто з перевищенням встановленого строку позовної давності. Відповідач також зауважує, що наданий Банком розрахунок заборгованості не є деталізованим. У наданій відповіді на відзив позивач вказує на те, що строк дії чергової випущеної на ім`я відповідача картки становив до останнього дня березня 2016 року. Надані виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, на думку сторони, є належними доказами на підтвердження існуючого розміру заборгованості. Позивач посилається на п. 1.1.7.31 умов договору, згідно якого позовна давність за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки збільшено до 50 років на підставі ч.1 ст. 259 ЦК України, та спростовує твердження відповідача про сплив строку позовної давності. В судове засіданні представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності представника позивача та відповідача, що відповідає положенню ст.ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 26.11.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 26.12.2013 року відповідач мав заборгованість з фактично використаних як тіло кредиту коштів в сумі 2827,24 грн., яка в подальшому змінювалась та після 30.04.2014 року визначалась на рівні 3779,67 грн., серед яких - 3170,40 грн. поточної заборгованості за тілом кредиту, 609,27 грн. - простроченої заборгованості. В період з 28.02.2019 року загальна заборгованість з отриманого кредиту обліковується на рівні 3779,67 грн. Вказане підтверджується поданою відповідачем анкетою-заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» з проставленим підписом як позичальника на даній заяві, випискою по рахунку, розрахунком заборгованості, які приймаються судом як належні докази в доведення зазначених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення фактично отриманих грошових коштів, розмір заборгованості в сумі 3779,67 грн. є підтвердженим письмовими доказами. Положеннями ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У своїх поясненнях сторони визнали, що строк кредитування визначається строком дії випущеної кредитної картки. З дослідженої в судовому засіданні довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.09.2019 року слідує, що [PERSON] згідно кредитного одговору отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 03.2016 року. Звернення позивача до суду відбулось у червні 2019 року, тобто із перевищенням встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову з вказаних підстав у даній частині вимог. З приводу зауважень позивача про досягнуту домовленість про збільшення строку позовної давності суд вважає необхідним зазначити наступне. Позивач, обґрунтовуючи право пред`явлення вимоги в термін, що перевищує трирічний строк, посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (пункт 1.1.7.31). При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом не отримано відомостей про погодження відповідних умов правочину позичальником в спосіб, визначений законодавством щодо форми договору кредиту. З аналогічних мотивів суд відмовляє у стягнення інших, зазначених як складових заборгованості, коштів. Позивачем не надано доказів на підтвердження, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які визначають розмір відсоткової ставки, порядок нарахування відсотків та їх сплати, доведено до відповідача. За таких обставин, положення правил ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, до вказаних правовідносин застосуватись не можуть. Суд відмовляє у стягненні заборгованості по відсотках у зв`язку з недоведеністю виникнення відповідних правовідносин між учасниками.

Outcome: dismissed