Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та зміну розміру аліментів. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 листопада 2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який 13 вересня 2012 року було розірвано. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. З 2011 року батько дитини з родиною не проживає, матеріальної допомоги на утримання доньки а батьківського піклування щодо виховання дитини не надавав. 31 січня 2012 року Шевченківським районним судом Харківської області було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на утримання доньки: [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно до повноліття дитини. Аліменти відповідачем сплачувалися без затримки. Проте більше ніяких коштів на утримання дитини не надавалися. Як зазначає позивач ,за весь час, а саме з 2011 року відповідач жодного разу доньку не відвідав та з нею не спілкується. Проживає окремо в іншому місті, має іншу родину та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує. Зараз дівчинці виповнилось 7 років та на жаль свого батька вона не знає, з ним не зустрічалась та не спілкувалась. Бажання спілкуватися з донькою у відповідача відсутнє. Аліменти у розмірі 300 гривень на утримання доньки на теперішній час не можуть задовольнити витрат на розвиток та матеріальне забезпечення дитини, і не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідач на теперішній час працює, його заробітна плата дозволяє сплачувати аліменти в більшому розмірі, але батько дитини в добровільному порядку не бажає змінювати величину аліментів на утримання їх неповнолітьої доньки. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: як батько дитини, [PERSON], самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. В зв'язку з зазначеним, питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] розглянуто на комісії органу опіки та піклування результатом розгляду якого, прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач, звернулась до суду та вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], за той факт, що починаючи з 2011 року і потеперішній час він не виявляв щодо доньки батьківського піклування і турботи, таким чином ухиляється та неналежне виконує батьківські обов'язки. Також, змінювати розмір аліментів на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не збирається, тому позивач просить змініти розмір аліментів з твердого грошового розміру та стягувати з відповідача в ? частини з усіх видів прибутків, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до її повноліття. Судові витрати сплачені позивачем при зверненні до суду документально підтверджені стягнути з відповідача на користь позивача. В судове засідання позивач та її представник не з'явились. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у своєї відсутності , позовні вимоги прохала задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, тобто не заперечує проти його позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки та стягнення з нього аліментів на її утрима ння в розмірі ? частини з усіх видів прибутків, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до її повноліття. Представник органу опіки та піклування Шевченківської РДА Харківської області в судове засідання не з'явилась , надала до суду письмове клопотання про розгляд справи у своєї відсутності , в письмових поясненнях зазначила , що всі зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування батьком своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своєї дитини. З метою захисту прав та законних інтересів дитини, вона вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається ,що сторони перебували у шлюбі з 2011 року, який рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2012 року було розірвано. Від даного шлюбу, згідно свідоцтва про народження ( серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської обалсті від 15 лютого 2011 року), [INFO] народилася - [PERSON] , батьками дитини вказані відповідно: [PERSON], [PERSON]. Донька повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Згідно до виконавчого листа № 2-538/11 (2/2037/31/2012) виданого 17 березня 2012 року,за рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 31 січня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень, щомісячно з 1 грудня 2011 року до поівноліття дитини. [PERSON] мешкає разом з позивачем, самостійних доходів не має, знаходяться на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги. З акту обстеження житлової площі №42 Шевченківської селищної ради Харківської області від 04 липня 2018 року, довідок №40 Шевченківського ДНЗ «Калинка» від 11 липня 2018 року, №550 Шевченківської ЦРЛ Харківської обалсті від 10 липня 2018 року вбачається, що з 2011 року по теперішній час, батько дитини - [PERSON] жодного разу не відвідував свою доньку [PERSON] ні в дитсадку, ні в закладі охорони здоров'я, а також за місцем її мешкання. Батьківські обов'язки та піклування відносно неповнолітньої [PERSON] виконують лише її бабуся та мати. Батько дитини не виявляє до неї ніякого батьківського інтересу. За висновком № 02-72/1950 органу опіки та піклування Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, встановлено , що починаючи з 2011 року і потеперішній час [PERSON] не виявляє щодо доньки батьківського піклування і турботи, таким чином ухиляється та неналежне виконує батьківські обов'язки, також змінювати розмір аліментів на утримання дитини в добровільному порядку не бажає, та не проявляв батьківського піклування, турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються та неналежно виконують батьківські обов'язки відносно своєї малолітньої дитини, а також таких, що без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, як до дитини, що знаходиться в реабілітаційному центрі, та в інших дитячих закладах. Ухилення від виконання юридичного обов'язку дбати про дитину - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконувати його, але не вчиняє відповідних дій. Статтею 150 Сімейного кодексу України, передбачено ,що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною певної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідач не надав суду будь-яких переконливих пояснень, доказів щодо неможливості чи перешкод які б йому заважали з 2011 року спілкуватися донькою [PERSON], дбати про неї, дізнатися про її життя , побут, бажання. Конституція України гарантує дітям усі права, необхідні для їхнього розвитку і життя. На захист прав дитини, її розвитку прийнята низка міжнародних документів. Серед цих документів особливо важливе значення має Конвенція ООН про права дитини, яку було прийнято і відкрито для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року. Ця Конвенція ратифікована Верховною Радою України і набула чинності для України 27 вересня 1991 р. Міжнародними зобов'язаннями Україна гарантує свободу і гідність своїх дітей, створює умови для їхнього всебічного розвитку. Згідно із ст. 12 Конвенції про права дитини держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці по гляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Стаття 171 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Правові роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладені в постанові від 30 березня 2007 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначають, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом але це на думку суду є стимулом належного виконання батьками своїх обов'язків. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], є доцільним, відповідає інтересам дитини та необхідно для встановлення остаточного соціально-правового статусу та призначення державної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Враховуючи викладене в позовній заяві та надані докази, суд приходить до висновку, що доводи позову щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованими, а будь - які інші заходи впливу на батька дитини з урахуванням його свідомої позиції щодо небажання приймати участь у вихованні та житті доньки не можуть досягнути мети такого впливу - зміни ставлення батька до дитини. Окрім того зазначає, що [PERSON] відповідно до ст. 169 Сімейного Кодексу України має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав після усунення умов, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав, за умови, що дитина за той час не буде усиновлена, а також якщо на час вирішення питання судом про поновлення батьківських прав дитина не досягне повноліття. Щодо зміни розміру аліментів суд дійшов наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як, зазначено позивачем відповідачем, офіційне не працює але має дохід без оформлення трудових договорів ,будь -який заперечень ,щодо зміни розміру аліментів суду не надав. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено , що за рішенням суду аліменти можуть бути визначені в частці від заробітку (доходу ) матері , батька дитини. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути збільшений за позовом одержувача аліментів. Згідно розяснень п.23 Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року» Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліменів» розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути збільшений за позовом одержувача аліментів. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XI1(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального та соціального розвитку дитини. Суд, враховуючи збільшення витрат на утримання дитини, враховуючи вік дитини, можливості платника аліментів , вважає, що необхідно змінити розмір аліментів в розмірі ? частини з усіх видів прибутків, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до її повноліття. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню. За правилами ст.133, 141 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved