Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач в інтересах неповнолітньої [PERSON] 02 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа КП «ЖЕП № 34» Дніпропетровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він призначений піклувальником над неповнолітньою дитиною-сиротою [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім неї, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі, які з 2004 року за вказаною адресою не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють. Позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 72 в будинку № 28а по вул. Чеботарьова в м. Дніпрі. Позивач 20 січня 2017 року надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Представник КП «ЖЕП № 34» Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] призначений піклувальником над неповнолітньою [PERSON], [INFO], на підставі розпорядження Голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 12.05.2016 року № 130 (а.с. 6, 8). На підставі рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпропетровську ради від 26.07.2016 року № 350 закріплено право користування житлом за адресою: [ADDRESS], за неповнолітньою [PERSON] (а.с. 28). У відповіді КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 18.01.2017 року № 590 вказано, що житловий будинок літ. А-9, в який входить квартира № 72 за адресою: м. Дніпро, вул. Чеботарьова, буд. 28а належить Дніпропетровській місцевій раді згідно реєстраційного посвідчення, виданого 25.01.1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 486 від 08.09.1989 року (а.с. 48). У вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 45). Відповідачі у вищезазначеній квартирі не мешкають з 2004 року, що підтверджується актом КП «ЖЕП № 34» Дніпропетровської міської ради від 05.07.2016 року (а.с. 46). Крім того, відповідачі комунальні послуги не сплачують (а.с. 30-33, 39-40, 53-56). Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація відповідачів у квартирі [ADDRESS] порушує права позивача, відповідачі за зазначеною адресою не проживають з 2004 року, тобто понад шість місяців, а, отже є достатні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на те, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 3), суд вважає за необхідне стягнути рівними частками з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved