Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач, вказуючи, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] значаться зареєстрованими в належній їй квартирі № 2 у житловому будинку по вул. Січових Стрільців, 44, в м. Бережани Тернопільської області, але більше 6 років не проживають за вказаною адресою. Звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], як відповідач та законний представник малолітнього [PERSON], в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 25 травня 2018 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. 05 червня 2018 року судом відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року розгляд справи відкладено у звязку з відсутністю відомостей про вручення повістки відповідачу про час та місце судового засідання, та продовжено строк проведення підготовчого судового засідання у справі на тридцять днів. 26 липня 2018 року судом постановлено окрему ухвалу у звязку з неналежним виконанням службових обовязків працівниками ВПЗ Бережани 1 Тернопільської дирекції ПАТ «Укрпошта» по доставці судової повістки адресованої відповідачу. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року розгляд справи відкладено у звязку з відсутністю відомостей про вручення повістки відповідачу про час та місце судового засідання. 12 вересня 2018 року судом постановлено окрему ухвалу у звязку з неналежним виконанням службових обовязків працівниками ВПЗ Бережани 1 Тернопільської дирекції ПАТ «Укрпошта» по доставці судової повістки адресованої відповідачу. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № 2 в житловому будинку по вул. Січових Стрільців, 44, (вул. Меліоративна, 8) м. Бережани Тернопільської області, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Бережанським МБТІ (а.с. 4). В квартирі [ADDRESS] відповідно до будинкової книги (а.с. 5-8) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 19.07.2011 року. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача і їй достовірно відомо, що відповідач та її син понад один рік не проживають за місцем реєстрації. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача і йому достовірно відомо, що відповідач та її син понад один рік не проживають за місцем реєстрації [ADDRESS]. Таким чином, встановлено, що хоч відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], однак у вказаній квартирі не проживають понад один рік без поважних причин (не використовують належний їм особистий сервітут). Згідно з ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд, а тому позивач має право вимагати його припинення, тобто на визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Таким чином, поскільки відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у квартирі, належній позивачу, понад встановлені Законом строки без поважних на те причин там не проживає, то вона втратила право на користування цим житлом, а тому позовні вимоги позивача в цій частині слід визнати підставними і задовольнити їх. Що стосується позовних вимог в частині визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, то вони є безпідставними. Відповідно до ст. 52 Конституції України, ст.ст. 3,4,18 Закону України від 7 березня 2002 року «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі мають рівні права і свободи. Держава гарантує і розробляє систему заходів щодо основних правових, екологічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей. В ст. 3 Конвенції від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» зазначено, що діти мають право на особливе піклування та допомогу і суди, в усіх діях щодо дітей мають першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що [PERSON] є малолітнім, на даний час відсутні відомості про наявність у нього іншого житла, санітарно-гігієнічні та побутові умови проживання в якому відповідають його фізичному та розумовому розвитку, він, як член сім'ї власника жилого приміщення має право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником, позбавлення його права користування житлом істотно порушить законні права та інтереси [PERSON], а тому підстав для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, немає. На підставі наведеного,

Outcome: partial