Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач в особі акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.03.2011 позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивачем 25.07.2018 була направлена претензія кредитора до Чаплинської державної нотаріальної контори. 21.09.2018 позивачем було отримано нотаріальну відповідь, в якій зазначалось, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.\~13.11.2019\~до спадкоємців\~було направлено\~лист-претензію,\~згідно якої\~позивач пред`явив\~свої вимоги,\~але ніяких\~дій не\~було виконано. Станом на день смерті позичальника перед банком заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2011 становить 12595,14 гривень. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити. 14 травня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 16.09.2020 було витребувано у державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І. спадкову справу, яка заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та від Асканія-Нова селищної ради (ОТГ) Довідку про склад сім`ї [PERSON] , померлого [INFO] і Довідку про реєстрацію осіб за адресою [ADDRESS] , станом на дату смерті померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2020 залучено у справу в якості співвідповідача: [PERSON] , [INFO] , як спадкоємицю першої черги після смерті її батька [PERSON] .. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подавали. Зі згоди позивача, висловленої під час звернення до суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 1054 ч.1 Цивільного Кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.03.2011, позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у виді встановлено ліміту на платіжну картку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 12595,14 грн.. [INFO] боржник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2018. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в порядку ст. 1281 ЦК України, на адресу Чаплинської державної нотаріальної контори 25.07.2018 було направлено претензію кредитора від 16.07.2018 Вих.№SAMDN50000041860511 та 21.09.2018 року було отримано лист Чаплинської державної нотаріальної контори про те, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. При цьому, у відповідь на претензію Банку листом Чаплинської державної нотаріальної контори від 27.07.2019 було повідомлено, що кредиторські вимоги банку включені в спадкову масу. Свідоцтва про право власності не видавалися, відомості про фактичне прийняття спадщини відсутні, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. 13.11.2019 року позивачем на адресу спадкоємців відповідачів по справі направлено лист-претензію від 28.10.2019, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, щодо виконання умов вказаного договору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - відповідачка [PERSON] та його донька відповідачка [PERSON] , оскільки на час смерті спадкодавця останні проживали разом за однією адресою, що підтверджується довідками А.Нова селищної ради від 13.10.2020 №729 та 13.10.2020 №732, наданими на виконання ухвали від 16.09.2020. Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм статей\~1281,\~1282 ЦК України\~позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі\~статтею 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені\~статтею 1281 ЦК України\~строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених\~статтею 1281 ЦК України\~строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно з відповіддю Третьої Чаплинської державної нотаріальної контори від 27.07.2019 №879/01-16 вбачається, що з питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців за законом та заповітом не звертався, свідоцтва не видавалися, відомостей про фактичне прийняття спадщини відсутні. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до\~статті 1296 ЦК України\~є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, яке мають право успадкувати відповідачі після померлого [PERSON] , його вартості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову позивача до спадкоємців боржника. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач вказаного обов`язку не виконав. Позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає\~стаття 1282 ЦК України. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з недоведеністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволені позовних вимог відмовлено, судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed