Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON]М звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON]М на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1500,00 грн щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 2008 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, за час спільного проживання у них народилась донька [PERSON], яка перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Відповідач грошові кошти на утримання дітей не надає, ухиляється від обов'язку їх утримувати, офіційно не працює. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, в судових дебатах зазначила що погоджується щоб аліменти сплачувались позивачем в розмірі 1000 гривень щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі та постановити заочне рішення. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що 14 червня 2010 року народилась [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с. 2) Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами\~ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України\~визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~у 2016 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Суд не приймає до уваги зменшення позивачем розміру позовних вимог, оскільки це суперечить ч.8 ст. 193 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень\~ст. 182 СК України, суд враховуючи, що дитина проживає разом із матір'ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з донькою, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, проте офіційно не працевлаштований, однак протипоказань для працевлаштування, у тому числі за станом здоров'я не має, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання малолітньої дитини, повинен бути встановлений у розмірі 1000,00грн щомісяця, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку доньки сторін. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial