Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] територіальне управління юстиції у Тернопільській області звернулося до суду з зазначеним позовом про визнання правочину недійсним посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження №41035154 про стягнення із ТОВ «Агрокомбінат Тернопіль» на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості. В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішень суду шляхом винесення постанов про арешт коштів боржника та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у період із 2012 року по 2013 рік. Згідно повідомлення УДАІ УМВС України в Тернопільській області від 10.12.2013 року за боржником зареєстровані транспортні засоби в тому числі автокран КС 3575 КРАЗ 250, 1993 року випуску, Д/н [NUMBER] на який накладено арешт ДВС 29.12.2012 року, 18.07.2013 року, 16.08.2013 року, 17.10.2013 року. Однак, 26.03.2014 року вказаний транспортний засіб знято з обліку, що вбачається з повідомлення Регіонального сервісного центру в Тернопільській області. Тобто посадовими особами ТОВ «Агрокомбінат Тернопіль» всупереч закону відчужено зазначений транспортний засіб [PERSON]. Тому [PERSON] територіальне управління юстиції у Тернопільській області вважає, що порушені його законні права та інтереси. В судовому засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи ТОВ «Агрокомбінат Тернопіль» у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження №41035154 про стягнення із ТОВ «Агрокомбінат Тернопіль» на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості. В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішень суду шляхом винесення постанов про арешт коштів боржника та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у період із 2012 року по 2013 рік. Згідно повідомлення УДАІ УМВС України в Тернопільській області від 10.12.2013 року за боржником зареєстровані транспортні засоби в тому числі автокран КС 3575 КРАЗ 250, 1993 року випуску, Д/н [NUMBER] на який накладено арешт ДВС 29.12.2012 року, 18.07.2013 року, 16.08.2013 року, 17.10.2013 року. Однак, 26.03.2014 року вказаний транспортний засіб знято з обліку, що вбачається з повідомлення Регіонального сервісного центру в Тернопільській області. Тобто посадовими особами ТОВ «Агрокомбінат Тернопіль» всупереч закону відчужено зазначений транспортний засіб [PERSON]. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Суд вважає, що представником позивача не представлено суду оспорюваний правочин, не наведено конкретної норми закону яка визначає підставу недійсності зазначеного договору, не наведено доказів які вказують на порушення прав позивача. Зміст правочину відповідно до частин 13, 5 ст. 203 ЦК не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 215 ЦК та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом не встановлено порушення прав позивача укладенням правочину про відчуження транспортного засобу а саме, автокрану КС 3575 КРАЗ 250, 1993 року випуску, Д/н [NUMBER] на який накладено арешт ДВС. Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд вважає, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що при відчужені автокрану КС 3575 КРАЗ 250, 1993 року випуску, Д/н [NUMBER] на який накладено арешт ДВС порушуються інтереси ГТУЮ у Тернопільській області а не інтереси осіб на користь яких проводиться стягнення з товариства-боржника, оскільки представник позивача крім власних пояснень, ніяких доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, суду не надав. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів які б вказували на порушення законних інтересів позивача також, зазначених порушень не встановлено судом тому суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed