Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У позові зазначила, що 01.02.2014 позивач уклала із відповідачем [PERSON] договір позики, згідно до якого було передано грошові кошти у розмірі 11000 грн. терміном на три місяці з умовою повернення 11000 грн. до 01.05.2014. Станом на травень місяць 2014 року відповідач борг не повернув. Позивач рахує, що оскільки відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України) при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, то просив солідарно суму боргу стягнути і з дружини [PERSON] - [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позові його довірителем. Також зазначив, що у разі неявки у судове засідання відповідачів, просив справу слухати з винесенням заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки до судового засідання не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки № 39-706 від 16.05.2014 виданою Пирятинським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Полтавській області [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], за якими було направлено судові повістки. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку про отримання останнім в борг коштів у сумі 11000 грн., де було зазначено термін сплати боргу до 01.05.2014 (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Всупереч даним вимогам відповідач у вказані у розписці строки борг не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується позову в частині солідарного стягнення з відповідачки [PERSON] коштів по борговій розписці її чоловіка [PERSON] то у цій частині повинно бути відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як було встановлено, відповідачка [PERSON] згоди на укладення такого договору не надавала, оскільки відсутні будь які помітки про визнання отримання [PERSON] коштів у борг. За відсутності згоди [PERSON] відповідач [PERSON] не мав права укладати такі угоди. За таких обставин [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] 11000 грн. боргу. З метою забезпечення реалізації закріплених прав і свобод людини та громадянина Конституція України встановлює відповідні правові гарантії. Зокрема, у частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. Право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги. Процесуальним законодавством передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу з протилежної сторони в процесі у разі винесення позитивного рішення суду на вашу користь. Так, ч. 1 ст. 88 ЦПК України закріплює, що стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У свою чергу, ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат і витрати на правову допомогу. Таким чином, при стягненні витрат на правову допомогу визначального значення набуває саме документальне підтвердження понесених витрат. При цьому, необхідно мати на увазі, що ніде не встановлено, що витрати на правову допомогу повинні бути доведені лише певними засобами доказування. З матеріалів справи убачається, що позивач [PERSON] понесла витрати за сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1). а також витрати на правову допомогу у сумі 600 грн. (а.с. 6-7) Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial