Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач в квітні 2018 р. звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] 673 грн. 15 коп. - 3% річних від заборгованості та 3770 грн. 25 коп. - інфляційне збільшення боргу, а всього стягнути 4443 грн. 40 коп. Також просив стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 р. у справі № 760/25669/13-ц за позовом Національної академії внутрішніх справ (НАВС) до [PERSON] щодо стягнення витрат за навчання вирішено стягнути з [PERSON] на користь НАВС 16517 грн. 20 коп. витрат за навчання та 229 грн. 40 коп. судового збору. Відповідач зазначене рішення визнав, не оскаржував та 20.02.2014 р. звернувся до керівництва НАВС із заявою, в якій просив не звертати рішення до примусового виконання, а дозволити йому погашати заборгованість частинами, щомісячно до п'ятсот гривень, тобто зобов'язався самостійно оплатити суму заборгованості без звернення до виконавчої служби. На підставі судового рішення, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати НАВС суму витрат за навчання та судові витрати. Проте, як зазначає позивач, відповідач не виконує ні судове рішення, ні взяті на себе відповідно до поданої заяви обов'язки. Так, з моменту набрання рішенням законної сили і до сьогодні, відповідач сплатив на рахунок НАВС всього 1746 грн. 00 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 20.02.2014 р. № 1063. Таким чином, заборгованість відповідача перед навчальним закладом становить 15000 грн. 00 коп. Враховуючи, що відповідач не виконує вимоги, покладені на нього рішенням суду щодо погашення суми витрат на навчання та судових витрат, позивач, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, вважає, що [PERSON] зобов'язаний відшкодувати НАВС 3% річних та інфляційну складову від суми заборгованості. Згідно з розрахунком позивача, 3% річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов'язання за період з 01.09.2016 р. до 01.03.2018 становить 673,15 грн., а інфляційне збільшення боргу становить 3770,25 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Судом встановлено, що заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 р., у справі № 760/25669/13-ц за позовом Національної академії внутрішніх справ (НАВС) до [PERSON] щодо стягнення витрат за навчання стягнуто з [PERSON] на користь НАВС 16517 грн. 20 коп. витрат за навчання та 229 грн. 40 коп. судового збору. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 20.02.2014 р. звернувся до Національної академії внутрішніх справ України з заявою, згідно якої останній визнав, що за період навчання в НАВС з 2006 р. по 2010 р. він повинен відшкодувати витрати в розмірі 16517,20 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн. У поданій заяві, відповідач зазначив, що на даний час він являється співробітником ПП «Приват-Безпека», його місячна заробітна плата складає 1504,00 грн. З цієї суми він щомісячно сплачує 397,39 грн. за комунальні послуги та 31,49 грн. за послуги стаціонарної телефонії. Таким чином, на проживання йому залишається 1075,12 грн. Тому він має змогу внести відшкодування за навчання в розмірі 1517,20 грн. та судовий збір 229,40 грн. Іншу частину оплати заборгованості за його навчання в розмірі 15000,00 грн. він зобов'язався сплачувати рівними частинами по 500,00 грн. з березня 2014 р. по серпень 2016 р. Встановлено, що відповідачем [PERSON] було сплачено на рахунок НАВС всього 1746 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість відповідача перед навчальним закладом становить 15000,00 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що відповідач не виконав свої грошові зобов'язання, станом на 12.04.2018 р. (станом на день звернення до суду з позовом) не виконав вимоги, покладені на нього рішенням суду щодо погашення суми витрат на навчання та судових витрат, чим допустив прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Таким чином, оскільки відповідач на визначених умовах мав повернути позивачу кошти в сумі 15000,00 грн., дане зобов'язання зводиться до сплати грошей, тому є грошовим, в зв'язку з чим позивачем правомірно обрано спосіб захисту майнового права та інтересу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зокрема, ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, встановлено, що рішенням суду від 16.01.2014 р. у справі № 760/25669/13-ц за позовом Національної академії внутрішніх справ (НАВС) до [PERSON] щодо стягнення витрат за навчання, стягнуто з [PERSON] на користь НАВС 16517 грн. 20 коп. витрат за навчання та 229 грн. 40 коп. судового збору, залишається повністю невиконаним. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з розрахунком позивача, 3% річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов'язання за період з 01.09.2016 р. до 01.03.2018 становить - 673,15 грн. Розрахунок: 15000,00 грн. (сума боргу) * 3% * 546 днів (період прострочення: 01.09.2016 - 01.03.2018) / 365 днів = 673,15 грн. Згідно з розрахунком позивача, інфляційне збільшення боргу за період з 01.09.2016 р. до 01.03.2018 становить - 3770,25 грн. Розрахунок суми боргу з урахуванням інфляції: 15000,00 грн. (сума боргу) 125,135 (сукупний індекс інфляції) / 100 = 18770,25 грн. Місяці прострочення: 01.09.2016 - 01.03.2018. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Беручи до уваги наведені обставини, у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved