Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2016 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, який у подальшому уточнив та просив стягнути на його користь 275600 грн. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що пропрацював у відповідача, а саме в період з 12.01.1977 р. на ш. «Більшовик» та «Октябрська» в шкідливих умовах праці, по професії підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, підземним бурильником шпурів, прохідником, гірничим майстром, працював на базі по прийомці та зберігання лісоматеріалів; 28.04.2014 року - звільнився у звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КзпП України. 12.10.1995 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першого ступеню з агіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами рук та артрозом ліктьових суглобів. В 2014 р. тим же інститутом встановлено ще два професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.., групи В - фаза загострення. ЛН першого-другого ступеню та нейросенсорна приглухуватість першого ст. За висновками МСЕК від 31.10.1995 року йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності, 25.09.1997 року при повторному огляді встановлено 25 % втрати професійної працездатності, від 20.10.2015 року при переогляді встановлено 40 % втрати професійної працездатності - 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості, 15% по вібраційній хворобі, 5% по трудовому каліцтву (1997р.) встановлено на безстроково. Як наслідок вказує, що його непокоїть періодичний біль в спині та суглобах, ниючий біль в верхніх та нижніх кінцівок в нічний час, непокоїть біль в грудній клітці, задишка при незначному фізичному навантаженні, виникають приступи кашлю, непокоять шуми у вухах, погіршення слуху на обидва вуха. В звязку з погіршенням слуху, виникає дискомфорт при спілкуванні з оточуючими. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги. Зазначив, що в звязку з отриманими трьома професійними захворюваннями, як наслідок втрата працездатності, у позивача виникли негативні фізіологічні зміни в організмі, він зазнає фізичного болю та щоденних моральних страждань. На теперішній час позбавлений нормального життя, негативні зміни вимагають від нього додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоровя. Просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 275600, 00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Позивач [PERSON] не скористався правом брати участь у судовому засіданні. Представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» позов не визнала. Зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про небезпечні умови праці в яких працював, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також в обґрунтування своєї позиції представник вказав, що положення ст. 237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя [PERSON], пропрацював з 12.01.1977 р. в ш. «Більшовик» та «Октябрська» - по професії підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, підземним бурильником шпурів, прохідником, гірничим майстром, працював на базі по прийомці та зберігання лісоматеріалів, 28.04.2014року - звільнився в звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КзпП України ( трудова книжка а.с. 7-11). Із повідомлення про хронічне професійне захворювання встановлено, що 12.10.1995 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання, за діагнозом - вібраційна хвороба першого ступеню з агіодистонічним синдромом з частими акро ангіоспазмами рук та артрозом ліктьових суглобів, причина захворювання спричинена вібрацією, виробничими факторами та шкідливі речовини. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 25.08.2015 року, комісією у складі представників адміністрації ш. «Октябрська», інституту промислової медицини, страхового експерту ФСС, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких позивач захворів, а саме період роботи в ш. «Більшовик», «Октябрська» в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу запиленість аерозоль з вмістом кристалічного кремнію діоксину в пилу від 10% до 70% - 4.8 при ГД до 2.0; шум, еквівалентний рівень звуку 90 при ГДР до 80 дБА. В пункті 19 Акту не вказано, конкретних винних осіб, які допустили порушення норм законодавства, в звязку з тривалою роботою більше 27 років 6 місяців в ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ( а.с. 12-15). Висновком медико соціальної експертної комісії [PERSON] від 31.10.1995 року встановлено 30 % втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності, 25.09.1997 року при повторному огляді встановлено 25 % втрати професійної працездатності, довідка (серія 12 ААА № 014789) від 20.10.2015 року при переогляді встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з яких первинно - 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості, повторно - 15% по вібраційній хворобі, 5% по трудовому каліцтву (1997р.) на безстроково, група інвалідності не визначена, протипоказана важка праця, вимушена поза, переохолодження, шум, запиленість. Відповідно медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини. Медичним висновком лікарсько - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 12.10.1995 року встановлено професійне захворювання вібраційна хвороба першої стадії з ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами рук та артрозом ліктьових суглобів ПФС - першого ступеню (захворювання професійне). Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини від 02.07.2015 року встановлено професійні захворювання за основним діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої другої стадії) група «В». Легенева недостатність першого другого ступеню; нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху). Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: лікування та спостереження лікарів за місцем мешкання, прийом медикаментів (протизапальних препаратів), щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії профілакторії в теплу пору року, пульмонологічного профілю). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним відповідачем по справі є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди, виникли 31.10.1995 року, тобто з моменту встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, в звязку з отриманим професійним захворюванням вібраційна хвороба. Відповідно до п. 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоровя, в звязку із виконанням ним трудових обовязків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472 (надалі Правила…) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Суд при винесенні рішення, керувався правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6 24цс15, оскільки на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось п. 11 Правил, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Таким чином, вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання виходить з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд виходив із того, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. 440 1 ЦК УРСР, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, який не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Стосовно, права позивача на відшкодування моральної шкоди в звязку з утратою 20% професійної працездатності, в звязку з хронічним обструктивним захворюванням легень та нейросенсорною приглухуватістю, виниклого в 2015 році, з моменту встановлення первинно МСЕК. Тому, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійними захворюваннями, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного \~звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу була заподіяна шкода, він захворів, з ним стався нещасний випадок, отримав травму, в наступному отримав професійні захворювання, втратив професійну працездатність в розмірі 40 відсотків, у нього виникли незворотні зміни в організмі, тому для нього це є щоденні нервові потрясіння, які не потребують доказів, для підтримання свого стану здоровя, вимушений постійно лікуватися, бути не вдома, що також спричиняє йому моральні страждання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода [PERSON] підлягає частковій компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з професійним захворюваннями, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди від професійного захворювання встановленого в 1995р. вібраційної хвороби, суд вважає можливим стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 6890 гривень, оскільки на час розгляду справи мінімальна заробітна плата встановлена Законом України «Про державний бюджет на 2016р.» з 01.01.2016р. становить 1378 гривень, відповідно до ст. 440 1 ЦК УРСР, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, який не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Щодо розміру моральної шкоди позивачу від професійних захворювань встановлених в 2014 р. - хронічне обструктивне захворювання легень та нейросенсорна приглуховатість, суд вважає призначити в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, в розмірі 14000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Загальна сума компенсації позивачу за спричинену моральну шкоду складає 20890 гривень . Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial