Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] позов обгрунтуала тим, що на підставі незаконного рішення Кагарлицької міської ради від 29.12.2011 року №145, так як при його прийнятті не враховано існуючі на місцевості межі суміжних земельних ділянок в натурі, відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на суміжну земельну ділянку по вул.. Кірова,9 в м. Кагарлику, кадастровий план якої накладався на земельну ділянку позивача по вул.. Кірова,11 в м. Кагарлику і тим самим позивача незаконно позбавлено права користування частиною земельної ділянки яка нею приватизована . Просила суд скасувати рішення міської ради від 29.12.2011 року №145, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № 3222210100:01:470:0012, що виданий [PERSON] Також просила поновити строк для звернення до суду з вимогою про скасування рішення про яке вона дізналась лише 9.02.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримала позов і доповнила позовні вимоги та просила суд скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, скасувати Поземельну книгу на земельну ділянку. Також на обґрунтування вимог послалась , що земельна ділянка в 1971 році надана в користування батьку. Потім мати користувалась земельною ділянкою і подарувала будинок їй , а вона приватизувала земельну ділянку. Відповідач [PERSON] та її представник пояснили, що позов не визнається, так як земельна ділянка яка приватизована відповідачем, не належить позивачу. Представник відповідачів - Кагарлицького міжрайонного виробничого відділу Київської обласної філії Державного підприємства « Центр державного земельного кадастру», Державного підприємства « Центр державного земельного кадастру» пояснив, що позов не визнає і не вбачає порушень у технічній документації на земельну ділянку позивача.. Судом встановлено слідуюче. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0833 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Кагарлику, Київської області по вул.. Кірова,11, що приватизована нею згідно рішення Кагарлицької міської ради від 23.12.2008 року №298. Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на цю земельну ділянку було складено ПП «Абрис Альфа» з неправильним визначенням каталогу координат земельної ділянки. Згідно акту передачі межових знаків, встановлення та погодження меж земельних ділянок у натурі межі земельної ділянки проходять по умовних лініях та існуючій огорожі. В порушення п.1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 4.05.1999 року №43 у вказаному акті не зазначено кількість межових знаків, які передаються, що стверджується також листом головного управління Держкомзему у Київській області. Тому допустимими доказами не підтверджуються пояснення позивача, що було два стовпчика як межа і по них проходила умовна лінія. ( а.с. 35, 209). Позивач на час приватизації відповідно до ст. 118 ч.1,2 ЗК України була користувачем земельної ділянки , так як отримала згідно договору дарування від 17.12.2005 року житловий будинок за вказаною адресою. Відповідно до редакції ст.377 ч.2 ЦК України на час договору дарування, до позивача перейшло право користування тією частиною земельної ділянки , на якій розміщений житловий будинок та частина ділянки яка необхідна для обслуговування житлового будинку. Позивач не надала допустимих доказів на підтвердження розміру і меж цієї земельної ділянки. Рішенням апеляційного суду Київської області від 17.04.2013 року в справі №2-409/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою вже встановлено, що на межі між земельними ділянками вказаних сторін спору встановлений новий паркан на тому самому місці, де стояв до приватизації земельних ділянок старий паркан, так як показаний на генеральному плані забудови міста Кагарлика 1984 року , де вказано , як проходить розмежування забудови по вул.. Кірова,9 та Кірова,11, державних актах на земельні ділянки та кадастровому плані. ( а.с.45-47). Посилання позивача на план земельної ділянки ( а.с.22), виданий її батьку [PERSON] районним архітектором на підставі рішення Кагарлицької районної ради від 11.09.1972 року №225 на земельну ділянку площею 600 кв.м. не є допустимим доказом меж вказаної земельної ділянки , так як відповідно до ст.22 Земельного кодексу України 1971 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі ( на місцевості) і видачі документа, що засвідчує право користування землею, забороняється. Також позивач посилається на кадастрову зйомку фактичних меж земельної ділянки [PERSON] , проведену ТОВ « [PERSON] Україна» та висновок експертного дослідження [PERSON] від 30.04 2015 року які суд оцінює критично, так як межі визначені по промірах ліній меж земельної ділянки [PERSON], які зазначені в плані державного акту на право власності на земельну ділянку який виготовлений ПП «Абрис Альфа» з неправильним визначенням каталогу координат земельної ділянки. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Кагарлику, Київської області по вул.. Кірова,9. Земельна ділянка має кадастровий № 3222210100:01:470:0012. Вказана земельна ділянка передана їй у приватну власність рішенням сесії Кагарлицької міської ради від 29.12.2011 року № 145 відповідно до положень ч.2 ст.118 ЗК України на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки яка перебувала у її користуванні та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. На підтвердження позову позивач також посилалась на абрис земельної ділянки ( а.с.158) де вказані розмірі для приватизації [PERSON] , але вказаний абрис не є допустимим доказом, що підтверджує межі земельної ділянки позивача. Також позивач посилається на технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж її земельної ділянки в натурі, виготовленої ТОВ « УКРПРИВАТЗЕМ» яку суд оцінює критично, так як він виготовлений на підставі плану земельної ділянки ( а.с.22), виданого батьку позивача районним архітектором на підставі рішення Кагарлицької районної ради від 11.09.1972 року №225, що не є допустимим доказом. Відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела обставин на які посилалась, обґрунтовуючи свої вимоги і відсутні підстави для захисту прав згідно ст..152 ЗК України. Тому в задоволенні позову відмовити. У поновленні строку для звернення до суду відмовити, так як відповідно до ст. 267 ч.5 ЦПК України при визнанні судом поважними причин пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Outcome: dismissed