Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд витребувати від [PERSON] на користь [PERSON], як спадкоємця [PERSON], майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Також просять суд скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], проведену 09 жовтня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності № 11549068) на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2578. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав і посилаючись на обставини та підстави, викладені у письмових запереченнях на позовну заяву, просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, матеріали цивільної справи № 2-1470/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Перша Рівненська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та визнання недійсним договору купівлі-продажу (далі справа № 2-1479/10), матеріали цивільної справи № 2-362/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності (далі справа № 2-362/11), матеріали кримінальної справи № 1-1009/11 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.209 КК України, [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України (далі справа № 1-1009/11), суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року помер [PERSON], спадкоємцем за заповітом після смерті якого є позивач [PERSON] Як слідує з довідки від 12 серпня 2015 року № 136402-14, виданої Другою рівненською державною нотаріальною конторою, [PERSON] 12 серпня 2015 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно після смерті [PERSON], який помер 23 лютого 2015 року, згідно якої заведено спадкову справу № 271/2015. Згідно заповіту, посвідченого від імені [PERSON], спадкоємцем всього майна є [PERSON] Згідно заяви, спадкоємців, передбачених статтею 1241 ЦК України, немає. Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007 року, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, [PERSON] був власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (далі - спірна квартира). 06 березня 2007 року між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованій в реєстрі за № 523, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 673. 20 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2190. Разом з тим, до суду звернулась [PERSON], яка є дочкою [PERSON], з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та визнання недійсним договору купівлі-продажу. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року у справі № 2-1470/10 позов [PERSON] було задоволено та надано [PERSON] додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до Першої Рівненської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 березня 2007 року, укладений між [PERSON] (який діяв від імені та за довіреністю [PERSON]В.) з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2011 року заява [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення залишена без розгляду, а ухвалою від 26 березня 2015 року без задоволення залишена заява [PERSON] (дружини [PERSON]О.) про перегляд цього заочного рішення. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року відхилено апеляційну скаргу [PERSON], а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року залишене без змін. В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 02 грудня 2015 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року у справі № 2-1470/10 та ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року були скасовані, а справа передана на новий розгляд до Рівненського міського суду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2016 року у справі 2-1470/10 позовна заява [PERSON] залишена без розгляду у звязку з відмовою позивача від позову. Крім того, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007 року, договору купівлі-продажу спірної квартири від 20 березня 2007 року та про визнання за нею права власності на спірну квартиру. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року у справі № 2-362/11 позов [PERSON] було задоволено повністю та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя [PERSON], як спадкоємця [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 20 березня 2007 року, та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на спірну квартиру. Ухвалами Апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2011 року та 21 січня 2015 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року у справі № 2-362/11 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на спірну квартиру, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Цією ж ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року у справі № 2-362/11 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом залишено без змін. Таким чином, на теперішній час судовим рішенням, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя [PERSON], як спадкоємця [PERSON], визнано недійсним. Крім того, судом встановлено, що 09 жовтня 2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2578. Всі зазначені обставини сторонами по справі визнаються. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається не те, що після винесення вищевказаних судових рішень фактично власником спірної квартири був [PERSON], а [PERSON] незаконно та безпідставно здійснила відчуження квартири, скориставшись тим, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири значилась вона згідно рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2011 року у справі № 2-362/11, яке в подальшому було скасоване. Отже, майно (спірна квартира) вибуло з власності поза волею власника та на підставі судового рішення, яке було скасоване, відтак подальше його відчуження є незаконним, а тому спірна квартира має бути витребувана від нового власника [PERSON] Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача посилається на те, що спірна квартира вибула із володіння [PERSON] неправомірним шляхом, що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 1-1009/11, яка була порушена по факту незаконного заволодіння чужим майном, і з якої слідує, що [PERSON] не мав наміру відчужувати належну йому квартиру, повноваженнями щодо її відчуження [PERSON] не наділяв (довіреність на імя [PERSON] не видавав), останній не вчиняв жодних дій щодо відчуження квартири, а тому договір купівлі-продажу квартири від 06 березня 2007 року було укладено без волевиявлення її власника. Оскільки видана довіреність на імя [PERSON] є нікчемною, то і вчинені на її підставі правочини не породжують жодних правових наслідків. Отже, як договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 березня 2007 року, так і договір купівлі-продажу від 20 березня 2007 року є нікчемними. Відповідно ні спадкодавець [PERSON], ні позивач [PERSON] не були та не є власниками спірної квартири і не можуть висувати вимог про витребування її з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України. Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до вимог статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як встановлено судом, на теперішній час судовим рішенням, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя [PERSON], як спадкоємця [PERSON], визнано недійсним, що свідчить про відсутність у [PERSON], як особисто, так і у його представника за довіреністю, права на відчуження спірної квартири. Враховуючи недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя [PERSON], як спадкоємця [PERSON], та відсутність у [PERSON] права на відчуження спірної квартири, а також те, що на теперішній час не визнано недійсними довіреність, видану від імені [PERSON] на імя [PERSON], посвідчену 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 523, договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 06 березня 2007 року між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі цієї довіреності, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 673, та договір купівлі-продажу спірної квартири від 20 березня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2190, добросовісним набувачем спірної квартири слід вважати саме [PERSON] Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно після смерті [PERSON], в контексті положень статті 388 ЦК України, не є і не може бути власником спірної квартири, а тому не має і права на її витребування. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-1168цс15), відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках. Суд вважає необхідним зауважити, що оскільки [PERSON] набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року у справі № 2-363/11, яке в подальшому було скасоване, що свідчить про вибуття майна з володіння власника поза його волею, то і її і, відповідно, [PERSON], по відношенню до спірної квартири також слід вважати добросовісними набувачами.

Outcome: dismissed