Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Хрещатик» (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі - 3 527 732,56 грн., 3% річних в розмірі - 36 529,58 грн., інфляційні нарахування в сумі - 610 864,73 грн. та проценти за користування коштами в сумі - 366 124,56 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року було стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу в сумі - 2 326 928 грн., 3% річних в сумі - 22 229,25 грн. та інфляційні нарахування в сумі - 47 140,84 грн. і пеню в розмірі - 232 692,80 грн. Внаслідок неотримання вказаних коштів вчасно по закінченню дії договору строкового банківського вкладу позивач не міг віддати борг [PERSON] по 30.06.2014 року, а відтак повинен був відшукувати можливість віддати борг за рахунок інших джерел фінансування. Вказані обставини зумовили дії позивача по купівлі коштів в розмірі - 220 000 доларів США за гривні по курсу на гривні до долару США, який значно зріс станом на 20.02.2015 року (фактична дата повернення боргу). Зокрема, по курсу на день повернення боргу курс долару був 11,823346 грн. за 1 долар, а станом на 20.02.2015 року вказаний курс становив вже - 27,858494 грн. за 1 долар, а відтак для повернення боргу і купівлі іноземної валюти за гривні позивач був вимушений зробити додаткові витрати в розмірі 3 527 732,56 грн., які позивач в якості прямих збитків просить стягнути з відповідача на свою користь, оскільки останній не повернув йому кошти по вкладу, яким він мав намір розрахуватись із [PERSON] за договором позики. Оскільки станом на час розгляду справи відповідач ще не повернув йому кошти, що визначені до стягнення рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року, тому з врахуванням вимог ст.ст.526, 536 625, 631 ЦК України позивач просив суд стягнути нараховані на суму основного боргу кошти інфляційних втрат - 610 864,73 грн., 3% річних в сумі - 36 529,58 грн. та відсотків за користування його неповернутими коштами в сумі - 366 124,56 грн. Згідно заяви від 04.09.2015 року позивач збільшив свої позовні вимоги, розрахувавши станом на даний час інфляційні нарахування в сумі - 1337 618, 09 грн., 3% річних в розмірі - 56 420,03 грн. та проценти за користування чужими коштами в сумі - 564 072,85 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, стягнувши розраховані ним суми в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні підтримали свої письмові заперечення проти позову та просили в задоволенні позову відмовити наголошуючи на тому, що позивачем не було доведено в силу ст.ст.22, 623 ЦК України наявності усіх чотирьох умов відповідальності банку для відшкодування збитків в розмірі - 3 527 732,56 грн., не надано доказів купівлі коштів в доларах США за гривні, відсутній причинний зв»язок між протиправною поведінкою відповідача та настанням вказаних збитків. Також, представник відповідача зазначив, що позивачем не було надано суду розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, а нараховані позивачем проценти за користування коштами не відповідають тарифам банку, що розміщені у будь-якому відділенні банку в м.Києві. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.04.2015 року, було задоволено частково позов [PERSON] та стягнуто на його користь заборгованість за договором банківського рахунку в розмірі - 2 326 928 грн., 3% річних в сумі - 22 229,25 грн. та інфляційні нарахування в сумі - 47 140,84 грн. і пеню в розмірі - 232 692,80 грн., а в іншій частині позову відмовлено (а.с.9-17). За умовами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Обгрунтовуючи свої вимоги про необхідність стягнення збитків, позивач посилається на наявність у нього зобов»язань по поверненню коштів боргу [PERSON] в розмірі - 220 000 доларів США, які він мав намір повернути до 30.06.2014 року із коштів, що перебували на рахунку відповідача, але ні зміг їх повернути у зв»язку з їх не видачею банком, а відтак він був вимушений віддати борг за рахунок інших джерел фінансування. Обставини існування правовідносин між позивачем як боржником та [PERSON] як позичальником встановлені рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20.08.2015 року (а.с.62-64). Зокрема, за борговою розпискою від 18.04.2014 року позивач був зобов»язаний повернути борг в розмірі - 220 000 доларів США [PERSON] до 30.06.2014 року, але вказані кошти повернув не вчасно, а лише 20.02.2015 року, що з врахуванням збільшення курсу долару до гривні зумовило додаткові витрати позивача на купівлю іноземної валюти в розмірі 3 527 732,56 грн., які позивач в якості збитків просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 8 пункту 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до пункту 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 ст. 22 Цивільного кодексу України втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Позивач не подав належних доказів на підтвердження реальності збитків, а саме доказів того, що він сплатив грошові кошти за богом перед [PERSON], доказів купівлі ним іноземною валюти - доларів США за гривні та за відповідним курсом, а також не надав доказів причинного зв»язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки банку між тим, що він не повернув борг [PERSON] виключно через неповернення йому коштів вкладу банком. Посилання позивача на преюдиційність обставин, встановлених рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20.08.2015 року, не вказують на заподіяння збитків позивачу діями відповідача у цій справі, оскільки суб»єктний склад, предмет спору і межи доказування вказують на наявність між сторонами у тій справі інших правовідносин, до яких ПАТ «КБ «Хрещатик» не мав жодного відношення. Таким чином, з огляду на недоведеність позовних вимог в частині стягнення заподіяних збитків, а також того, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, враховуючи вимоги ст.10,59-60, 212 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з банку вказаних позивачем сум як заподіяних збитків, задоволенню не підлягають. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення коштів інфляції, 3% річних та процентів за користування коштами суд приходить на наступного. Так, з доводів сторін в судовому засіданні не заперечувалось сторонами, що станом на даний рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року залишається не виконаними, тобто стягнуті судом кошти позивачу не перераховані і отримані ним не були, що в силу ст.61 ч.1 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маг право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року, яка за вимогами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. За таких обставин, встановлено грошове зобов»язання відповідача сплатити позивачу наведені ним у цій позовній заяві види виплат, а саме: інфляційних втрат та 3% річних. Розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦКП України, з врахуванням стягнення рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року коштів 3% річних та інфляції по 10.11.2014 року, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення вказаних виплат за період з 11.11.2014 року по 01.09.2015 року для розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з 11.11.2014 року по 30.06.2015 року на суму основного боргу в розмірі - 2 326 928 грн., що визначена в рішенні суду від 16.02.2015 року. За таких обставин, з врахуванням позовних вимог та суми невиплачених коштів по вкладу, то розрахована із неї сума інфляційних втрат за цей же період з 11.11.2014 року по 30.06.2015 року становить - 1 109 944,66 грн., а сума 3% річних за період з 11.11.2014 року по 01.09.2015 року становить - 56420,03 грн., відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на помилковість наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат. Відповідно до ч. 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідно до ч. 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Згідно з ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 2.1.5 договору банківського рахунку № 2336 від 13.09.2012 року банк зобов'язується в останній робочий день місяця нараховувати проценти на залишки коштів на рахунку відповідно до Тарифів банку та зараховувати їх на рахунок. За умовами п.2.4.3 договору банківського рахунку №2336 від 13.09.2012 року передбачено, що клієнт має право отримувати дохід у вигляді процентів відповідно до п.2.1.5 договору. За відсутності доступної інформації щодо розміру процентів за тарифами ПАТ «КБ «Хрещатик» і не наданням своїх розрахунків в судовому засіданні відповідачем згідно затверджених ними тарифів, суд приймає до уваги розрахунки процентів за користування коштами позивача на залишок коштів осново боргу, які банк станом на даний час зберігає без остатньої правової підстави та користується ним в сумі - 2 326 928,00 грн. за період з 24.06.2014 року по 01.09.2015 року включно в сумі - 564 072,85 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial