Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач в липні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку. В жовтні 2016 року уточнив позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що він працював у відповідача на посаді контролера КПП з 05.07.2012 року. 10.05.2016 року був звільнений з підприємства. При звільненні з ним не було проведено остаточний розрахунок, в звязку із чим у відповідача утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 569 грн. 37 коп., а також відповідачем при звільненні не сплачено компенсацію за не використану відпустку за період з 05.05.2015 року по 10.05.2016 року в сумі 1970 грн. 10 коп. Просив суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за не використану щорічну відпустку, компенсацію за невчасно виплачену заборгованість по заробітній платі в розмірі середнього заробітку з дня звільнення. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, розглянувши справу за їх відсутності. Представник відповідача не зявився, в письмовій заяві на адресу суду заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 06.06.2012 року [PERSON] був прийнятий на посаду контролером КПП Маріупольської філії ТОВ «Мединский і К» (а. с. 4). 10.05.2016 року позивача було звільнено з посади за власним бажанням,при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок, в звязку із чим утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 569 грн. 37 коп. (а. с. 5-6) Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, суд вважає, що не звернення позивача із вимогою про розрахунок при звільненні не звільняє відповідача від проведення розрахунку у передбачений законом термін, чого у встановлений строк проведено відповідачем не було, заборгованість по заробітній платі на момент звільнення відповідачем не сплачена. Відповідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата за останні 2 місяці, що передували звільненню позивача, дорівнювала 2453, 42 грн., середній заробіток за день дорівнює 74,70 грн., сума середнього заробітку з моменту звільнення 10.05.2016 року по 25.01.2017 року становить 74,7*111 робочих днів = 13446 грн. 00 коп. Також позивачу не сплачена компенсація за планову відпустку за період його роботи з 05.06.2015 року по 10.05.2016 року в кількості 22 днів в сумі 1970 грн. 10 коп. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved