Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.11.2013 року був розірваний. Від спільного проживання з відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , через місяць після її народження, відповідач припинив приймати участь у вихованні та утриманні їхньої доньки, фактичне місце проживання їй не повідомляв, на зв`язок не виходить, спілкування з нею уникає. Відповідач самоусунувся від виховання доньки, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. В 2014 році вона створила нову сім`ю з громадянином [PERSON] з яким зареєструвала шлюб. У її доньки з теперішнім чоловіком [PERSON] склалися добрі родинні стосунки, як у батька й доньки. Донька [PERSON] , [INFO] своєю сім`єю вважає її та вітчима [PERSON] Висновком органу опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради від 23.07.2019 року №01/02-24/19/1941 встановлено, що з метою соціального захисту інтересів дитини позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є доцільним у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, має нерегулярний, мінливий дохід, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі, який встановити у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить поданий позов задовольнити. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та в їх інтересах представник, адвокат Антіпова Ю.С. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити в повному обсязі, у випадку неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І.Л. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.11.2013 року був розірваний (а.с.23). Від спільного проживання позивача з відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Позивач [PERSON] на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] , Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1966 (а.с.24). У відповідності до акта ПП «Ремжитлосервіс» від 31.01.2019 року, позивач [PERSON] та її донька [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але зі слів сусідів за даною адресою не проживають (а.с.25), а проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2014 року (а.с.26). Актом від 28.01.2019 року було обстежено житлові умови позивача [PERSON] , проживаючої з донькою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.27) та за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого дитина має власне місце для сну та розвитку, забезпечена усім необхідним (а.с.15). Дитина [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , перебуває на «Д» обліку з діагнозом далекозорість середньої ст., на прийом із дитиною з`являлась лише мати, при останньому відвідуванні сім`ї сімейним лікарем [PERSON] було повідомлено, що батько [PERSON] не проживає разом з сім`єю та не відвідує доньку, у відповідності до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Роша» Чернівецької міської ради від 24.01.2019 року (а.с.28). Згідно інформації про результати психодіагностичного дослідження вихованки старшої садової групи В ДНЗ №52 [PERSON] , [INFO] , дитина своєю сім`єю вважає маму - позивачку [PERSON] та вітчима [PERSON] , якого вважає батьком, дитині комфортно в сім`ї, вона отримує багато уваги від рідних, психоемоційний розвиток дівчинки відповідає віковим нормам. Зустріч психолога з батьком не відбулася через відсутність контактних даних (а.с.29-30). З повідомлення ДНЗ №52 Управління освіти Чернівецької міської ради від 29.01.2019 року вбачається, що психічний і фізичний розвиток дитини відповідає віковим особливостям, активну участь у розвитку, навчанні та вихованні, утриманні дитини бере мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Приводять її мати, бабуся, вітчим. Дитина доглянута, охайна, вихована. Батько [PERSON] в садочку жодного разу не був, участі у вихованні та навчанні дитини не брав (а.с.31). Батько дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , згідно довідки виконкому Заставнівської міської ради від 02.04.2019 року за № 1468 зареєстрований по [ADDRESS] , проте фактично за місцем реєстрації не проживає, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї відповідача. Зі слів його матері, проживаючої за цією ж адресою, фактичне місце проживання відповідача їй не відоме, про його особисте життя також немає ніяких відомостей (а.с.19-21). Згідно інформації Заставнівського відділення поліції Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 05.04.2019 р., відповідач [PERSON] неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності (а.с.17-18). З довідки Філії державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області Заставнівського районного сектору від 30.05.2019 р., [PERSON] засуджений 14.05.2018 р. Застанівським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 1020,00 грн., та позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі із випробувальним терміном на 2 роки. На даний час із засудженим проводяться заходи наглядового характеру (а.с.16). Позивач [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей м.Чернівці з приводу надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] (а.с.11), у зв`язку з чим виконавчим комітетом 16.07.2019 року вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] як батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.12). Висновком органу опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради від 23.07.2019 року №01/02-24/19/1941 встановлено, що з метою соціального захисту інтересів дитини [PERSON] , [INFO] вважають за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини (а.с.11). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначено ст.182 ч.2 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що малолітня дитина перебуває на матеріальному утриманні позивача; як позивач, так і відповідач є працездатними, інших стягнень за виконавчими листами з відповідача не має; суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня звернення в суд, тобто з 16.09.2019 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття - підлягають до задоволення. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз`яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст.164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не піклується донькою, вихованням не займається, ніколи з нею не бачиться, не цікавиться її досягненнями, дозвіллям, здоров`ям, не вітає з днем народження, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, повністю самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, з метою соціального захисту є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 164 СК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. Згідно ст.430 ч.1 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved