Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей посилаючись на те, що 03.09.2010 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Копичинецькій міській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис №39. Від цього шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між ними не склалися, через постійні конфлікти та суперечки, перестали розуміти один одного, сім`я фактично розпалася. Подружні відносини не підтримують. З червня 2017 року шлюбні відносини між ними припинились. В подальшому даний шлюб зберігати не доцільно. Діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, тому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений шляхом розміщеного, на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про виклик у судове засідання. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що сторони 03 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у Копичинецькій міській раді Гусятинського району Тернопільської області, про що зроблено відповідний актовий запис №39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 05 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області.(а.с.5) Сторони по справі від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.6,7). Спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини не підтримують, шлюб існує формально і зберігати його неможливо. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як слідує із змісту позовної заяви, спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини вони не підтримують, шлюб існує формально і зберігати його неможливо. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечать інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Як вбачається із змісту пояснень позивача викладених в позовній заяві, відповідач - [PERSON] на утриманні непрацездатних батьків, малолітніх дітей не має, матеріальне становище його задовільне, стан здоров`я -задовільний. Дочка [PERSON] та дочка [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Добровільно питання утримання малолітніх дітей сторонами не врегульовано . Судом також встановлено, що починаючи з 26.12.2019 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень щомісячно, на кожну дитину, оскільки доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 2500 грн., на кожну дитину щомісячно не представлено, а судом не здобуто. Твердження [PERSON] в позовній заяві, про те, що відповідач може їй надавати аліменти на утримання дітей в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно не ґрунтуються на матеріалах справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлені судом обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 грн. на утримання кожної дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»: прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей вікoм від 6 до 18 рокiв з 01 січня 2020 пo 30 червня 2020 року становить 2218 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2020 року - 2318 грн., з 01 грудня по 31 грудня 2020 року - 2395 грн.. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи із обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у сумі не меншій ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд також враховує правову позицію, висловлену в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 461/4936/16. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищезазначеного суд рахує за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.. Стягнути з [PERSON] в дохід держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп..

Outcome: partial