Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. Свій позов обґрунтовує тим, що він із відповідачем 13 жовтня 2011 року уклав договір позики, за яким передав відповідачу грошові кошти в розмірі шістдесяти тисяч гривень. Позика надавалася на без відсотковій основі на рік та мала бути повернута до 13 жовтня 2012 року. В зазначений термін відповідач позику не повернув, у зв'язку із чим між позивачем і відповідачем утворилися боргові зобов'язання. Відповідач казав, що поверне гроші одразу після того, як вирішиться його матеріальна проблема, а саме визнання права власності за [PERSON] рішенням відповідного Вільнянського районного суду та продаж відповідної власності. Через деякий час, відповідач повідомив, що цивільну справу в суді вирішено на його користь і що тепер, він є власником житлового будинку [ADDRESS] і відповідної земельної ділянки, що належала померлому батьку, і на даний момент, рішенням суду законно визнано власність за ним і він зможе, після продажу будинку повернути борг. Відповідач надав [PERSON] рішення суду від 07.09.2010 року у якому дійсно були вказані відповідні повідомлені дані. До зазначеного терміну у договорі, відповідач борг не повернув. Кожного разу, коли у позивача [PERSON] були намагання заговорити із відповідачем про боргові зобов'язання, він скаржився, що питання із переоформленням, а саме, внесення змін до технічного паспорту ще не вирішено, що йому необхідний час, щоб невдовзі повернути борг у повному обсязі. Остання розмова відбулася наприкінці серпня 2013 року. [PERSON] в телефонній розмові попросив відповідача повернути борг, бо йому терміново були потрібні гроші і відповідно строк повернення боргу давно сплинув. Відповідач повідомив, що має проблеми із продажем майна і на даний час йдуть пошуки покупця. [PERSON] вважає, що відповідач по справі [PERSON] порушив усі строки повернення боргу, і навмисно уникає повернення своїх боргових зобов'язань та не бажає добровільно повернути гроші. Просить суд, визнати за [PERSON] право власності на будинок, що знаходиться за адресою: житловий будинок [ADDRESS] у рахунок боргу, що заборгував відповідач по справі [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, про те, що уточнену позовну заяву підтримує та просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному об'ємі. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує, щоб право власності на відповідні будівлі вказані в уточненій позовній заяві позивачем, будуть визнані за [PERSON], про що була надала до суду 04.08.2014 року письмова заява. Просить розглядати справу без його участі. Тому суд, вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, приймаючи до уваги позицію сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 3 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вивчивши матеріали справи встановив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 13 жовтня 2011 року. Даним договором сторони домовились про наступне: позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 60 000,00 тисяч гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Істотними умовами договору передбачено, що зазначену суму грошей позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою у строк до 31 жовтня 2012 року. Станом на теперішній час, відповідач ухиляється від сплати боргу, в усній бесіді погоджується повернути позивачу грошові кошти, шляхом переоформлення будинку, що є в його власністю, але постійно відтерміновує сплату, хоча має джерела доходу. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 25 січня 2007 року [PERSON] стала спадкоємицею частки майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею - 1013 кв.м., що належить спадкодавцю на підставі Акта про передачу будинку у власність, виданого виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 28.12.1979 р., зареєстрованого в ЗМБТІ 03.06.1992 року за реєстраційним № 17082438 та в реєстровій книзі № 7 за реєстрованим № 174, що підтверджується витягом з реєстру прав власності інвентаризації 11.12.2006 року № 12834894. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок А, цегла, житловою площею - 50,9 кв. м., навіси К,С,Т, сарай Б, гараж літ. Б1; літня кухня В, паркан № 1, ворота № 2, яма зливна № 5, водогін № 3, замощення І, хвіртка № 4. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 вересня 2010 року позов [PERSON] було задоволено повністю і визнано за ним в порядку спадкування після померлої [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що даним рішенням [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. У процесі розгляду справи відповідачем [PERSON] було визнано позов і підтверджено відповідні дані по справі. Згідно довідки від 07.03.2014 року № 146 виданої виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради було підтверджено, що [PERSON], 28.02.1979 року мешкає без державної реєстрації за адресою [ADDRESS] з 17.05.2011 року по теперішній час. З урахуванням клопотання позивача від 05 травня 2014 року про забезпечення доказів та необхідності призначення по справі інвентаризації, до суду був наданий технічний паспорт від 25 березня 2014 року. Судом встановлено, що замовник технічної інвентаризації був [PERSON]. На відповідній земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані такі господарські будівлі та споруди: житловий будинок літ. А; гараж літ. Б1; сараї літ. Б, Ж, Е; літню кухню літ. В; навіси літ. К, Т; вбиральню літ. З Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням вищевикладеного розміру боргу відповідача, станом на дату подачі позову та з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе, визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок літ. А; службову прибудову літ. а; ганок до літ. а; гараж літ. Б1; сараї літ. Б, Ж, Е; літню кухню літ. В; навіси літ. К, Т; вбиральню літ. З, замощення літ. І; паркан №1; ворота №2; водопровід №3; хвіртка №4; зливна яма № 5, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved