Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою з адресою: [ADDRESS] , який в подальшому уточнив та з урахуванням уточнень просить суд встановити [PERSON] та [PERSON] порядок користування спірною земельною ділянкою згідно Додатку №2 до висновку експерта № 20778 від 19.12.2018, за яким для забезпечення проходу до обох частин житлового будинку літ. «А-1», а також для обслуговування труб газопостачання, виділити ділянка спільного використання площею 0,0052 га; в користування [PERSON] виділити земельну ділянку площею 0,03055 га, в тому числі Ѕ частину земельної ділянки спільного використання; в користування [PERSON] виділити земельну ділянку площею 0,03055 га, в тому числі Ѕ частину земельної ділянки спільного використання. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником 2/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.1977. У 1990 році позивач та інші співвласники житлового будинку, якими на той час були [PERSON] та [PERSON] уклали договір про порядок користування спільним житловим будинком з надвірними спорудами. Порядок користування земельною ділянкою в договорі не встановлювався, однак у співвласників спорів з цього приводу не виникало. 30.11.2016 відповідач [PERSON] набула право власності на 1/2 частини житлового будинку, після чого син відповідача почав самовільно встановлювати порядок користування земельною ділянкою, знищив багаторічні насадження, зніс надвірні споруди, збудовані позивачем, встановив паркан, яким відгородив у своє користування земельну ділянку значно більшого розміру, ніж позивачу. Дійти добровільної згоди щодо порядку користування спірною земельною ділянкою сторони не можуть, тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. 31.01.2017 ухвалою суду відкрито провадження у справі. 18.04.2017 від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень зазначено, що спірна земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді м. Харкова, тому жодний спір щодо такої земельної ділянки без залучення її власника вирішуватися не може. Крім того вказано, що між сторонами жодних спорів щодо порядку користування земельною ділянкою не існує, прав позивача відповідач жодним чином не порушує. Також відповідач посилалась на неможливість ізольованого користування співвласниками житлового будинку земельною ділянкою через наявність на ній самочинно збудованих позивачем двох надвірних будівель - сараю літ. «Н» та гаражу «М». У травня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява представника позивача [PERSON] 06.11.2017 ухвалою суду у справі призначено судову будівельно?технічну експертизу. 26.02.2018 від судового експерта на адресу суду надійшло письмове повідомлення про неможливість надання висновку експертизи, оскільки в матеріалах справи відсутні результати топографо-геодезичної зйомки. 06.08.2018 ухвалою суду у справі призначено будівельно?технічну експертизу, виконання якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого проф. М.С.Бокаріуса. 23.01.2019 до суду надійшов висновок експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого проф. М.С.Бокаріуса № 20778 від 19.12.2018 за результатами проведення судової земельно?технічної експертизи. У листопаді 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, у якій з урахуванням висновку експерта просив визначити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно 2 варіанту запропонованого експертом порядку користування земельною ділянкою, відображеною у додатку № 2 до висновку експертизи. 19.11.2020 ухвалою суду вирішено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 04.12.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти встановлення порядку користування земельною ділянкою, про який просить позивач, бо такий порядок порушує права її довірителя. Зазначила, що спору між сторонами не існує, а позов у даній справі штучно створений. У задоволенні позову просила відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд встановив на ступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.09.1977 № 9-7164, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 2/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Право власності на іншу Ѕ частину вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] від 30.11.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76135242 від 17.12.2016. Земельна ділянка, площею 611 кв.м, під вищевказаним домоволодінням була надана у користування попередньому власнику рішенням Червонозаводської райради депутатів трудящих м.Харкова № 39 від 19.06.1956. Згідно листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03.01.2017 № 2600125, фактична площа земельної ділянки по [ADDRESS] згідно акту поточних змін від 28.10.2013 також складає 611 кв.м. 01.11.1990 позивач [PERSON] та інші співвласники житлового будинку, якими на той час були [PERSON] та [PERSON] , уклали договір № 3-4562 про порядок користування спільним житловим будинком з надвірними спорудами, яким, зокрема, у користування [PERSON] були виділені такі приміщення: 3?3 житлова кімната, площею 14,5 кв.м, 2?2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м, 2?1 кухня, площею 7,5 кв.м, ганок «А4» у будинку літ. «А», частина сіней «а3» (І/2 І), сарай «И», душ «О», вбиральня «К», 1/3 частина огорож № 1?5, 1/3 частини замощень «ІІ», замощення І, що підтверджується відповідним договором та технічним паспортом до нього. Згідно вищевказаного договору, технічного паспорту та фототаблиці огляду домоволодіння вбачається, що житловий будинок знаходиться приблизно посередині земельної ділянки та був поділений власниками по поздовжній осьовій лінії. Відповідно до висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого проф. М.С.Бокаріуса № 20778 від 19.12.2018 експертом встановлено, що визначити порядок користування земельною ділянкою з урахуванням можливого подальшого оформлення прав на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , є технічно можливим, експертом запропоновано 3 варіанти порядку користування земельною ділянкою згідно додатків №1, №2, №3 до висновку експерта. Вартість експертизи згідно супровідного листа експерта від 26.12.2018 становить 7150 грн, оплату експертизи проведено. У відповідності до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України). При застосуванні положень ст. 120 ЗК України в поєднанні з нормою ст. 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пунктах 19, 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, якщо угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Так, відповідно до висновку експерта № 20778 від 19.12.2018 експертом запропоновано 3 варіанти порядку користування земельною ділянкою. З урахуванням уточнень позовних вимог позивач просить встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2, який графічно зображено у додатку № 2. В даному варіанті порядку користування земельною ділянкою пропонується порядок користування земельною ділянкою, згідно якого для забезпечення проходу до обох частин житлового будинку літ. «А-1», а також для обслуговування труб газопостачання, виділяється ділянка спільного використання площею 0,0052 га. Пропонується в користування І співвласника ( [PERSON] ) виділити земельну ділянку площею 0,03055 га, в тому числі Ѕ частину земельної ділянки спільного використання. Пропонується в користування ІІ співвласника ( [PERSON] ) виділити земельну ділянку площею 0,03055 га, в тому числі Ѕ частину земельної ділянки спільного використання. Межі земельних ділянок, що виділяються у користування співвласників (позначені на плані червоним кольором в додатку № 2 до висновку) проходять таким чином: точка А поділяє межу земельної ділянки по червоній лінії ( [ADDRESS] ) на відрізки 4,78 м та 3,59 м; відрізок АБ проходить по стіні гаражу літ. М, по прямій лінії розміром 9,98 м; відрізок БВ проходить від кута гаражу літ. М до точки розмежування житлового будинку, по прямій лінії розміром 2,74 м; відрізок ВГ проходить по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами; відрізок ГД проходить по прямій лінії розміром 1,18 м від точки розподілу житлового будинку до кута хвіртки; відрізок ДЕ проходить по прямій лінії розміром 8,09 м від кута хвіртки до кута господарської споруди літ. Н; відрізок ЕЖ проходить по стіні господарської споруди літ. Н до металевої огорожі по прямій лінії розміром 3,05 м; відрізок ЖЗ проходить по прямій лінії розміром 26,99 м; точка Е знаходиться на відстані 4,78 м від металевого паркану (від точки, що знаходиться на відстані 26,06 м від перехрестя парканів). Межі земельної ділянки для спільного використання співвласниками (позначені на плані червоним кольором в додатку № 2 до висновку) проходить таким чином: від кута межі земельної ділянки 1,0 м по червоній лінії ( [ADDRESS]) до т. 1 , далі по прямій лінії розміром 12,86 м. від т. 1 до кута житлового будинку т. 2 по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А-1» до т. Г (розмежування житлового будинку), потім по прямій лінії розміром 1,18 м (по паркану) до кута хвіртки, далі по прямій лінії розміром 5,24 м паралельно стіні житлового будинку до т. 3 (огорожі), далі вздовж паркану до кута межі. Для обслуговування та ремонту труб газопостачання, що йдуть вздовж стіни житлового будинку встановити сервітут на користь [PERSON] згідно п. З ст. 99 ЗК України з правами і обов`язками землекористувачів згідно статей 98, 99, 100, 101 ЗК України. Відповідач проти встановлення такого порядку користування заперечувала, однак будь?якого іншого порядку не запропонувала, встановити інший порядок користування земельною ділянкою із запропонованих експертом у висновку не просила, так само як і не просила призначити повторну чи додаткову земельно?технічну експертизу з метою встановлення додаткових варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою. Відповідач належними та достовірними доказами не довела, що встановлення порядку користування земельною ділянкою, про який просить позивач порушить її права. Жодних доказів на підтвердження того, що між сторонами в натурі визначено інший порядок користування земельною ділянкою відповідач також не надала. Так, матеріали справи не містять окремої угоди чи рішення суду, що визначають порядок користування земельною ділянкою, розташованою під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, встановивши, що сторони у позасудовий (договірній) спосіб порядок користування земельною ділянкою не погодили, встановивши, що порядок користування спірною земельною ділянкою, про який просить позивач, в найбільшій мірі відповідає ідеальним часткам співвласників у праві власності на житловий будинок, враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, забезпечить можливість належного користування співвласниками своєю частиною житлового будинку з надвірними спорудами відповідно до погодженого співвласниками у договорі від 01.11.1990, не порушуватиме права жодного із співвласників, та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку, суд вважає за можливе позов задовольнити, встановивши порядок користування відповідно до варіанту 2 висновку експерта. Визначений варіант користування земельною ділянкою є найбільш справедливий та оптимальний також з огляду і на те, що за цим варіантом земельна ділянка площею 611 кв.м виділяється у рівних частинах позивачу та відповідачу (по 0,03055 га) із залишенням частини земельної ділянки у спільному користуванні (0,0052 га), при цьому їхні права як землекористувачів не будуть порушені. Заперечення відповідача щодо неможливості розгляду спору у даній справі без залучення Харківської міської ради суд відхиляє, оскільки земельною ділянкою на передбачених законодавством підставах користуються саме сторони у справі, до того ж, враховуючи принцип неподільності долі переходу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване, необхідно зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває особа, а домоволодіння на спірній земельній ділянці на праві приват6ної власності належить саме сторонам у відповідних частинах. Інші заперечення відповідача висновків суду про задоволення позову не спростовують. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підстав ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судовий збір та витрати на проведення судової експертизи. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved