Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з цим, станом на 20.09.2020 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 21013,45 грн., в тому числі 7004,72 грн. основної суми кредиту, 4527,84 грн. процентів, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також 9480,89 пені, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Виходячи з положень ч. 2, ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 176, ст. 274 ЦПК України, ухвалою суду від 13.11.2020 року було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням дати судового засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Відзиву на позов не надала, але подала заяву про невизнання позовних вимог. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано фотокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У зазначеній Анкеті-заяві містяться анкетні відомості про відповідача, а також у відповідних графах містяться підписи відповідача та представника позивача. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, Анкета-заява містить згоду відповідача на отримання примірника договору шляхом роздрукування з офіційного сайту позивача, а також зобов`язання відповідача регулярно ознайомлюватись із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті позивача. Суд виходить з того, що, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, - до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України щодо правил укладання договору приєднання. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак, всі посилання позивача на існування між сторонами відносин приєднання на основні Правил надання банківських послуг ПриватБанку суд відхиляє. Водночас судом встановлено, що 26.08.2011 року відповідач підписав, а отже, узгодив з позивачем умови кредитування, зазначені у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме тривалість пільгового періоду щодо нарахування процентів за користування кредитним коштами (не більше 55 днів щодо кожної витрати), процентну ставку за користування кредитними коштами на рівні 2,5% на місяць від непростроченої заборгованості (шляхом нарахування на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік), розмір та строки внесення платежів з погашення кредитної заборгованості (щомісячний платіж не пізніше 25 числа у розмірі не меншому за 7% від суми заборгованості), ставку пені, яка розраховується на заборгованість за кожний день прострочення за базовою процентною ставкою кредитування, поділеною на 30, а також за ставкою на рівні 1% від суми заборгованості щомісяця, тощо. Крім того, 09.06.2020 року відповідач підписала, а отже, узгодила з позивачем умови кредитування, зазначені у Паспорті споживчого кредиту, а саме межі кредитного ліміту за карткою «Універсальна» (до 50000,00 грн.), процентну ставку за користування кредитними коштами в межах пільгового періоду (0,0001% річних) та за його межами (43,2% річних), реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, санкції за невиконання договірних зобов`язань, в тому числі право банку нараховувати в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти за невиконання грошового зобов`язання за ставкою 84,% річних, тощо. Також із довідки, наданої позивачем, судом встановлено, що 26.08.2011 року відповідачу була видана кредитна картка з кредитним лімітом 2000,00 грн., яка в подальшому була замінена на іншу у зв`язку із закінченням строку дії, а 09.06.2020 року відповідач отримала останню у часі картку із строком дії до 31.01.2024 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що 26.08.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено крединий договір на умовах, узгоджених у відповідній довідці про умови кредитування, а 09.06.2020 р. ці умови були змінені шляхом підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, доданого до позову. Відтак, факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як випливає з розрахунку позовних вимог та виписки про рух коштів по рахунку відповідача, відповідач активно користувалась кредитними коштами, однак зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 15.06.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 21013,45 грн., яка складається з 7004,72 грн. основної суми кредиту, 4527,84 грн. процентів, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, та 9480,89 грн. пені. Однак суд частково відхиляє розрахунок позивача з огляду на таке. По-перше, ствердження позивача про наявність заборгованості з основної суми кредиту в розмірі 7004,72 грн. не відповідає дійсності, оскільки ця сума на 2004,72 грн. грн. перевищує встановлений відповідачу максимальний кредитний ліміт (5000,00 грн.). Суд виходить з того, що заборгованість з повернення основної суми кредиту не може перевищувати максимального розміру кредитних коштів, якими скористався (міг скористатись) боржник, а тому приходить до висновку, що в даному випадку така заборгованість становить саме 5000,00 грн. По-друге, суд також відхиляє посилання позивача на те, що з 01.03.2019 року були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12, про те, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів тощо, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується проценти від суми неповернутого у строк кредиту відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за ставкою 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна Голд». Ця норма Умов та правил надання банківських послуг не може бути застосована до відповідача, оскільки, як встановлено раніше, вони не є договором з відповідачем, і внесення змін до них в односторонньому порядку не породжує зобов`язань у відповідача. Узгодження згаданих ставок відповідачем шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту 09.06.2020 року також не впливає на спірні відносини між сторонами, оскільки позивач, як випливає з виписки про рух коштів по рахунку відповідача, нарахував вказані проценти в період з листопада 2019 року по березень 2020 року, тобто до узгодження відповідачем вказаних вимог. Водночас в силу дії самої ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання 3% річних від суми заборгованості за період, протягом якого він здійснював відповідні нарахування. Беручи до уваги висновок суду про розмір заборгованості за основною сумою кредиту та період, за який позивачем нараховувались проценти в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України (з листопада 2019 року по березень 2020 року), сума таких процентів, яка підлягає стягненню, становить 62,50 грн. ((5000,00 грн. * 3,00% річних) / 12 * 5). По-третє, згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, - ч. 3 ст. 551 ЦК України) з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст. 10 ЦК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав) дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При цьому, визначення граничного розміру залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч. 3 ст. 551 ЦК України. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Конституційний суд України в рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів кредитних послуг. Виходячи з встановлених по справі обставин та того факту, що розмір неустойки, який просить стягнути позивач з відповідача (9480,89 грн.), майже вдвічі перевищує розмір збитків, понесених банком внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором кредиту, їх не співмірність, ту обставину, що рішення суду повинно бути не тільки законним та обґрунтованим, а й справедливим, а також ненадання позивачем доказів завдання негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання відповідачем, вважає за можливе зменшити суму пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, до суми 2000,00 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial