Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 7'586,59 грн. за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2015 року, посилаючись на те, що останні тривалий час не проводять оплату за вказані послуги. У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві і просила їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позов (запереченнях проти позову), у якому зазначає, що не є споживачем послуг, які надає позивача, оскільки протягом 2011 року приватне підприємство «Обрій-Т» (далі ПП «Обрій-Т») встановило у його квартирі систему автономного опалення, відєднало її від загальнобудинкових систем централізованого опалення та постачання гарячої води і відповідно, він перестав користуватись такими послугами. Незважаючи на це, позивач продовжував нараховувати йому плату за користування такими послугами, аж доки 16 червня 2016 року Тернопільською міською радою не було прийнято рішення про відєднання його квартири від вказаних комунікацій. Також позивач просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Про причини неявок суду не повідомили, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзивів на позовну заяву не подали. За даних обставин наявні підстави, визначені частиною 1 та пунктом 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для розгляду справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 146, по просп. Злуки, 33 у м. Тернополі. Вказане стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 30 вересня 2004 року, посвідченого виконкомом Тернопільської міської ради. Позивач проживає у даній квартирі, що підтверджується довідкою ДП «Люкс-1» № 711 від 11 квітня 2017 року. Забезпечення даного житлового приміщення тепловою енергією у певний період, вказаний нижче, здійснює КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго». Власник повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману (спожиту) теплову енергію згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до статтей 67, 68, 160 Житлового кодексу України (далі ЖК України), власник зобов'язаний щомісячно вносити плату за надані послуги за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, що передбачено пункту 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У період часу з 01 жовтня 2012 року до 01 травня 2015 року вказаних зобовязань [PERSON] належним чином не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 7'586,59 грн., що підтверджується повторною випискою з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання (далі Виписка), а також із витягу про нарахування та оплату таких послуг. При визначені останнього місяця за який [PERSON] повинен був здійснити оплату вказаних комунальних послуг, суд бере до уваги наступне. 13 травня 2016 року, представники приватного підприємства «Люкс», монтажної організації, яка перевірила якість виконання робіт, виконавця послуг, позивача та відповідач склали та підписали акт про відєднання квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання (далі Акт). Акт був затверджений рішенням Тернопільської міської ради № 7/9/163 від 16 червня 2016 року «Про затвердження актів». Також цим рішенням орган місцевого самоврядування зобовязав позивача у місячний термін погодити акт про відключення приміщень від внутрішьобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. З вказаних документів вбачається, що з червня 2016 року [PERSON] перестав бути споживачами послуг позивача, а тому КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» припинив нараховувати йому плату за користування ними. З огляду на викладене суд залишає поза увагою твердження [PERSON] про те, що користуватись послугами позивача він припинив з 2011 року, оскільки такі його доводи, всупереч вимогам частини 1 ст. 81 ЦПК України, не доведені належними, допустимими та достовірними доказами. Не є таким доказом, поданий [PERSON] договір від 13 червня 2012 року, оскільки він свідчить виключно про те, що між ПП «Обрій-Т» та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо виконання робіт по монтажу системи опалення, газопостачання, водопостачання, виготовлення проектної документації (з її узгодженням відповідними службами) та здачу систем в експлуатацію з оформленням відповідних документів (актів і т.п.) згідно нормативних вимог та діючого законодавства України за адресою просп. Злуки, 33/146 у м. Тернополі. Доказів того що даний договір був виконаний [PERSON] не надав. Навпаки, як встановлено у судовому засіданні невиконання ПП «Обрій-Т» свої договірних зобовязань, в тому числі і щодо [PERSON], стало фактом, за яким було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013210010002622 від 05 липня 2013 року та проводилось слідство. Отже, в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з [PERSON], належних КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» коштів заборгованості за спожиті послуги із централізованого опалення. При визначенні суми, котра підлягає до стягнення з [PERSON] суд враховує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність \~\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що періодичність платежів котрі зобовязані були здійснювати відповідачі за надані позивачем послуги визначалась місяцями, то про невнесення коштів, а отже і про своє порушене право позивач повинен був дізнатись кожного наступного місяця, котрий слідував за тим, у якому послуги ним були надані, однак [PERSON] не оплачені. Позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті комунальні послуги позивач предявив 23 жовтня 2017 року, тобто обрахунок строку позовної давності розпочався з жовтня 2014 року. Вимоги КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» про стягнення коштів за період з 01 жовтня 2012 року до жовтня 2014 року заявлені з спливом трьохрічного строку позовної давності. [PERSON] заявлено про застосування до вказаних вимог позивача наслідків спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина 4 ст. 267 ЦК України) Таким чином до задоволення підлягають вимоги про стягнення з [PERSON] в користь позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з жовтня 2014 до квітня 2015 року (кінцевої дати у поданому позивачем розрахунку заборгованості у Виписці) на загальну суму, 2'648,52 грн., а у задоволенні вимоги за період з 01 жовтня 2012 року до жовтня 2014 року слід відмовити у звязку з спливом позовної давності. Не заслуговують на увагу пояснення представника позивача, що відповідач [PERSON] сплативши в травні 2016 року заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення фактично визнав позов та позовна давність була перервана, оскільки вказані кошти були внесені відповідачем на виконання договору реструктуризації заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.05.2016 року (сума заборгованості 1076 грн.72 коп.), який в подальшому був розірваний. Вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне. Статтею 322 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), передбачено, що власник майна зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім. (ст. 156 ЖК України) Як уже зазначено вище, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому лише він несе обовязок зі сплати вартості послуг з централізованого опалення, так і відповідальність за їх несплату. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із [PERSON] в користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати спрямовані на сплату судового збору.

Outcome: partial