Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2020 року звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , з вимогою розірвати шлюб (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 03.07.2010 року, що підтверджується актовим записом № 308, що внесений Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вказує позивач, шлюбні стосунки були припинені кілька років тому, через те, що з відповідачем не знаходили спільну мову, що призводить до постійних сварок. Постійне непорозуміння впливають на наше здоров`я. Також донька відчуває душевні хвилювання та перебуває у нездоровій атмосфері на фоні наших сварок. Майнових претензій на час подання позову сторони не мають. Протоколом автоматизованого розподілу справу було передано у моє провадження (а.с.9). Ухвалою від 23 грудня 2020 року позов було залишено без руху та надано позивачці строк на усунення недоліків (а.с. 11). 29 грудня 2020 року позивач усунула недоліки, надавши до суду позовну заяву у новій редакції та оригінал свідоцтва про шлюб (а.с. 13-16). Ухвалою від 11 січня 2021 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 15 лютого 2021 року (а.с. 17). 15 лютого 2021 року позивачка подала заяву в якій зазначила, що позов вона підтримує та прохає його задовольнити, прохала справу розглядати за її відсутністю. Того ж дня відповідач подав заяву в якій також прохав провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 21-22). Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони 03.07.2010 року уклали шлюб у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 308 (а.с. 16). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом із позивачем (а.с. 2-3). Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Крім того з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення даного рішення між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини яка залишиться проживати разом з позивачем. Положенням ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд, перевіривши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, а збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесений нею судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved