Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19553,33 грн. та судових витрат у розмірі 2270,00 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку\~з чим\~підписала анкету\~ заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку б/н від 25.02.2011 року,\~згідно якої\~отримала кредит\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~Підписавши анкету-заяву\~відповідач підтвердила свою згоду з тим, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору [PERSON] дала свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., який в подальшому збільшився до 12000 грн. Отже, позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена, тому посилаючись на ст.ст. 509,525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] 19553,33 грн. заборгованості за кредитним договором від 25.02.2011 року та 2270,00 грн. судового збору. Позовна заява надійшла до суду 08.04.2021 року. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Судове засідання, призначене на 25.05.2021 року було відкладене у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Судове засідання, призначене на 10.06.2021 року судом було відкладено за клопотання відповідача. 10.06.2021\~року відповідач\~ [PERSON] \~подала відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю та закрити провадження у справі, вказує на те, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.02.2011 року у сумі 19553,33 грн., а саме не надано пояснень щодо нарахування заборгованості. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором та доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно підписання та отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, які би в сукупності із Заявою, свідчили про укладення у належній формі між сторонами договору про надання банківських послуг. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, не надано відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Також відсутні докази відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого можна було б встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Зазначає, що додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використання кредитної картки не містить відомостей про отримання вказаних документів позичальником, ознайомлення останньої з вказаною довідкою. Вважає, що роздруківка з банківського сайту не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї особи (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Відповідь на відзив відповідачем не надано. В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши заяви\~по суті\~справи,\~надані сторонами\~докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.02.2011 року [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено тип банківської платіжної картки кредитка «Універсальна» (а.с. 11). Підписавши анкету-заяву відповідач надала свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з договором надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами, які розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua. Відповідач погодилась з умовами кредитування, підписавши інформацію про умови кредитування, копія якої надана суду позивачем, та містить особистий підпис відповідача. (а.с. 12-14) Як вбачається з довідок АТ КБ «Приватбанк», на виконання кредитного договору б/н [PERSON] були видані кредитні картки № [NUMBER] дата відкриття 25.04.2016 з терміном дії до 04/20 та № [NUMBER] дата відкриття 23.06.2020 з терміном дії до 12/23 та встановлений кредитний ліміт (а.с. 9). Також позивач АТ «Приватбанк» надав відповідачу строковий кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000 грн. який згодом було збільшено до 12000 грн. (а.с. 10) З виписки по рахунку відповідача вбачається, що починаючи з дня оформлення кредитної картки № [NUMBER] за період з 03.03.2017 року по 01.03.2021 року відповідач користувалась кредитними коштами (а.с. 48-50). На підтвердження заявленої Банком заборгованості надано відповідний розрахунок станом на 21.03.2021 року, згідно з яким розмір заборгованості [PERSON] за укладеним кредитним договором б/н становить 19553,33 грн, яка складається з: 14372,99 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту і 5180,34 грн. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 7 8) Крім того, позивачем додано до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, копію наказу про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для Приватбанку та всіх дочірніх банків та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», підпис на яких позичальника відсутній та Інформацію про умови кредитування, підписану відповідачем 30.06.2020 року (а.с. 12 40) Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обґрунтовуючи право вимоги повернення тіла кредиту і відсотків, Банк посилався на Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи Банку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог у письмовому вигляді, регулюються відносини між Банком і Клієнтом по відкриттю і обслуговуванню карткового рахунку Клієнта та інших банківських послуг, зазначених в заяві. Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Отже пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів того, які саме Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та з якими вона ознайомилася і погодилася, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також відсутня інформація про те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач була ознайомлена з інформацією про умови кредитування, про що свідчить її особистий підпис на документі, що містить таку інформацію, та фактично погодилась з істотними умовами договору кредиту, зокрема процентною ставкою, яка становить для картки «Універсальна» 43,2% річних (3,6% в місяць) є фіксованою та нараховується на фактичну кількість днів користування кредитними коштами, процентну ставку на прострочений кредит, яка становить 86,4% річних, права та обов`язки споживача (позичальника) і Банку, а також з умовами відповідальності сторін у випадку невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту. Підписавши 30.06.2020 року вказану інформацію про умови кредитування, відповідач ознайомилась з розміром процентної ставки за користуванням кредитом та погодилась з ним. Даних, що позивач заперечувала нарахування банком процентів в розмірі вказаному в інформації за весь час користування кредитними коштами, в тому числі і до підписання вказаної інформації, суду не надано. На підставі досліджених доказів суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку «Універсальна», на якій було встановлено кредитний ліміт в сумі 5000 грн. який згодом було збільшено до 12000 грн. з базовою процентною ставкою 43,2 % річних на залишок заборгованості. Відповідач користувалась кредитними коштами, не сплачуючи обов`язкові платежі в установлені строки, чим порушила умови договору, що стало наслідком виникнення заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. Отже, доводи відповідача, про те, що нею не укладався кредитний договір суд вважає безпідставним Як було зазначено вище, згідно розрахунку, наданого суду, заборгованість [PERSON] перед АТ «Приватбанк» за кредитним договором станом на 21.03.2021 року становить 19553,33 грн., в тому числі 14372,99 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту і 5180,34 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Суд не погоджується з доводами відповідача про недоведеність розміру заборгованості за кредитним договором належними та допустимими доказами, якими є документи первинної бухгалтерської документації, з огляду на наступне. Позивач в обґрунтування заборгованості за кредитним договором надав розрахунок заборгованості, а також виписку за договором № б/н за період часу з 03.03.2017 по 01.03.2021. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Тобто, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19). На підставі викладеного позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved