Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

позивач в особі голови правління ЖБК, звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання йому іншого житлового приміщення. Крім цього, просить стягнути заборгованість орендну плату за період з травня 2012 року по травень 2015 року в розмірі 21600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] належить ЖБК. До 30.01.2015 року була службовою. На умовах договору оренди від 08.11.2010 року укладеного між ЖБК та відповідачем, вказана квартира була передана відповідачу на строк до 01.03.2011р. тобто на 4 місяці, із встановленням орендної плати в розмірі 600 грн. щомісяця. Договір продовжував діяти, оскільки сторони не виявляли бажання та підстав для його розірвання. Листом 12.02.2015р. відповідач був попереджений про бажання позивача розірвати договір оренди з пропозицією добровільно звільнити займане ним приміщення. Станом на травень 2015 року відповідач не звільнив займане приміщення, дану квартиру має намір передати члену ЖБК, тому змушений звернутись за захистом своєї власності. Представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з*явився, причин своєї неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст.\~169, ч.1 ст.\~224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Житлово-будівельні кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого у всановленому порядку (ч.5 ст.137 ЖК УРСР). Згідно ч.1 ст.384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним кооперативом, є його власністю. Згідно ст.144 ЖК УРСР, договір найму укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією в правлінні житлово-будівельного кооперативу. Згідно ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить ЖБК, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.4-5). 08.11.2010 року між ЖБК-209, від імені та в інтересах якого діяли члени правління та [PERSON] був укладений договір оренди квартири [ADDRESS]. За умовами договору термін оренди визначався до 01.03.2011р., відповідач зобов*язувався щомісячно оплачувати поточні рахунки за комунальні послуги та вносити орендну плату на рахунок ЖБК в розмірі 600 грн. Після закінчення строку дії договору жодною стороною договор не було продовжено. Листом від 12.02.2015 року ЖБК скеровувало відповідачу попередження з пропозицією 01.03.2015 року добровільно звільнити займану квартиру. Через три місяці після отримання цього попередження, тобто з 01.06.2015 року відповідач зобовязаний був звільнити квартиру, однак не виконав в добровільному порядку свого зобовязання. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач користувався житловим приміщенням, орендної плати не платив. За умовами п. 1 даного договору термін оренди складає (поточний рік -закреслено) дописано «до 1 березня 2011р. з дня підписання договору». Також, в п. 1 даного договору щодо терміну його дії зазначено, що орендар має повернути дану квартиру позивачу по закінченню строку оренди, тобто в термін дії вказаного договору оренди, до 1 березня 2011р. Згідно з положеннями п. 3 вказаного договору визначено, що питання про продовження строку та інші умови оренди за даним договором можуть бути вирішені за взаємною згодою орендодавця та орендаря не пізніше ніж за місяць до завершення строку оренди. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~629 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до\~ст. 821 ЦК України\~договір оренди від 08.11.2010 року слід вважати договором короткострокового найму житла, оскільки він укладався на строк до одного року, а тому до нього не можуть застосовуватись положення ст.ст.\~816,\~818,\~822-824 ЦК України щодо автоматичної пролонгації дії договору на такий саме строк та на тих же умовах. Таким чином, суд приходить до висновку, що термін дії вказаного договору оренди припинився 1 березня 2011 року та у [PERSON] відсутні правові підстави для проживання у спірному житлі. Положеннями\~ст. 58 ЖК УРСР\~визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст.820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Згідно ч.1 ст.821 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач з 1 березня 2011 року по даний час самоправно та без відповідних правових підстав займає спірне житлове приміщення. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК УРСР\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Положеннями ч. 3\~ст. 116 ЖК УРСР\~передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу №209 про виселення є обґрунтованим та підлягають задоволенню. [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення Вирішуючи питання про стягнення з відповідача орендної плати, суд виходить з того, що що термін дії вказаного договору оренди припинився 1 березня 2011 року. Враховуючи суму обумовленої орендної плати за договором 600грн. в місяць, те, що відповідач користувався орендованою квартирою за договором 4 місяці. Розрахунок заборгованості по орендній платі має бути наступним: 600грн.х 4 міс.= 2400грн. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за орендною платою за листопад 2010р -березень 2011р в сумі 2400грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені при подачі позову до суду судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial