Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON], в якому вказує, що 13 листопада 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей в усній формі, відповідно до якого ним було передано відповідачу 94000,00 грн., строком до 25 грудня 2017 року. На підтвердження передачі грошових коштів відповідачем написано власноручно розписку. Окрім цього, 23 листопада 2017 року між ним та відповідачем було укладено ідентичний договір позики грошей в усній формі, відповідно до якого позивачем передано відповідачу 30000,00 грн., строком до 25 грудня 2017 року. На підтвердження передачі грошових коштів відповідачем написано власноручно розписку. Вказує, що у встановлений домовленостями термін, грошові кошти відповідач не повернув, у добровільному порядку їх повертати відмовляється. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 124,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що його з позивачем познайомила їх спільна знайома на імя Олена. Позивач хотів взяти молодіжний кредит, а в цьому йому міг допомогти його знайомий - [PERSON], в якого є звязки в тій сфері. Відповідач також зазначив, що ним особисто були отримані вказані в позові грошові кошти від позивача (в офісі у адвоката) та власноручно ним написані розписки. Однак, після цього грошові кошти ним були передані [PERSON], який в подальшому фактично зник і кошти йому не віддав. Однак, в правоохоронні органи з даного приводу він не звертався. Щодо повернення коштів, то він зобовязується повертати поступово, оскільки на разі такої суми коштів в нього немає. Проти задоволення позову не заперечував. Судом встановлено, що 13 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивачем передано відповідачу 94000,00 грн., строк повернення до 25 грудня 2017 року, про що відповідачем власноручно написано розписку (а.с.23). Окрім цього, 23 листопада 2017 року між сторонами укладено ідентичний договір позики грошей, відповідно до якого позивачем [PERSON] передано відповідачу [PERSON] 30000,00 грн., строк повернення до 25 грудня 2017 року, про що відповідачем власноручно написано розписку (а.с.24). Однак, у визначений між сторонами строк 25 грудня 2017 року, відповідачем [PERSON]\~позичені кошти не були повернуті позивачу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, боргові розписки написані відповідачем [PERSON], за своєю природою є укладеним договором позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Таким чином, на підставі наведеного, з урахуванням позиції відповідача, його визнання позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за борговими розписками від 13 листопада 2017 року та 23 листопада 2017 року, що складає 124000 грн. 00 коп. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 3300 гривень, що підтверджується наданим представником позивача звітом про надані послуги та відповідною квитанцією. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved