Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2017 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 07 червня 2017 року близько 11 год.40 хв. в м.Кодима по вул.Соборній сталось зіткнення автомобіля «ВАЗ-21093», яким він керував, та автомобіля «ВАЗ-2104, яким керував відповідач [PERSON] Постановою судді Кодимського районного суду від 22 червня 2017 року винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON] Внаслідок зіткнення належний йому автомобіль був пошкоджений, відновлювальний ремонт якого склав 8000 грн., які, а також сплачений судовий збір в сумі 640 грн., просив стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав частково, зокрема підтвердив факт зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та визнав свій обов'язок відшкодувати спричинені позивачеві збитки, ознак вказав, що розмір цих збитків є завищеним, оскільки автомобіль позивача можна була відремонтувати не більше як за 5000 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 07 червня 2017 року близько 11 години 40 хвилин в м.Кодима по вул.Соборній Одеської області сталось зіткнення автомобіля «ВАЗ-21093» номерний знак «[NUMBER]» під керуванням позивача [PERSON], та автомобіля марки «ВАЗ-21043», номерний знак «[NUMBER]», під керуванням відповідача [PERSON] Постановою судді Кодимського районного суду Одеської області 22 червня 2017 року винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, визнано відповідача [PERSON], який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння (справа №503/1079/17-п). Цією ж постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, доведеним у цій цивільній справі (а отже не підлягає доказуванню) є факт дорожньо-транспортної пригоди з участі керованих позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] транспортних засобів, а також винність відповідача у цій дорожній пригоді. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідальність такої особи є підвищеною і поширюється до межі непереборної сили. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, настає як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Так, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2016 року, прийнятій у справі №6-2808цс15, зазначила, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивачем пред'явлено вимогу про відшкодування завданої шкоди саме до відповідача як заподіювача шкоди. При цьому, суд роз'яснив позивачеві право заявити таку вимогу і/або до страховика, однак таким правом позивач не скористався, наполігши на відшкодуванні шкоди саме відповідачем. Отже, з врахуванням викладеного відповідальним за шкоду, завдану позивачу внаслідок вказаної ДТП, є відповідач [PERSON] На підтвердження свого позову у частині відшкодування завданих майнових збитків, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, позивач [PERSON] надав до суду розрахункові документи (товарні чеки, накладні, квитанції), відповідно до яких на придбання деталей та матеріалів для ремонту автомобіля він витратив 3607 грн. (1660 грн. відповідно до товарного чеку №11 від 10 червня 2017 року, 1290 грн. відповідно до товарного чеку №11 від 15 червня 2017 року та 657 грн. відповідно до товарного чеку №18 від 30 липня 2017 року). Крім цього відповідно до договору про надання послуг з ремонту автотранспорту №1 від 01 серпня 2017 року та акту виконаних робіт, позивач сплатив приватному підприємцю [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER], вид діяльності: КВЕД 45.20 - технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів) 4320 грн. за проведення ремонтних (відновлювальних) робіт пошкодженого транспортного засобу позивача. Надані позивачем документи суд визнає належними та допустимими доказами, що доводять вимоги позивача у цій частині позову. При цьому, клопотань про призначення у справі судової товарознавчої експертизи сторони не заявляли. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача завданої майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, зокрема стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3607 грн. - витрат на придбання запасних частин та матеріалів для ремонту та 4320 грн. - вартість послуг з ремонту, а всього - 7927 грн. Окрім цього, відповідно до ст.ст.79 та 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає 640 грн., сплаченого позивачем судового збору (квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» №0.0.808682907.1 від 18 липня 2017 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial