Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі належно уповноваженого представника за довіреністю Савіхіна А.М. (довіреність № 8332-К-Н-О, належно засвідчена копія долучена до матеріалів позовної заяви) 22.01.2019 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки - [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.05.2014 року у загальному розмірі 12 770 грн. 30 коп.. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 08.02.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Заочним рішенням, ухваленим 22.04.2019 року у даній справі, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» 12 770 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 921 грн. судових витрат у справі. Ухвалою суду, постановленою 17.07.2019 року у даній справі, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення, ухвалене 22.04.2019 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду, постановленою 04.11.2019 року у даній справі, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Магарського М.З. про передачу цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області. Розгляд справи по суті відбувся 04.11.2019 року за правилами спрощеного позовного провадження, з участю уповноваженого представника відповідача. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 16.05.2014 року, тобто уклала договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у розмірі 2 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанку», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 12 770 грн. 30 коп., з яких: 2 271 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 642 грн. 96 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7 771 грн. 27 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 1 084 грн. 30 коп.. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», просить позов задовольнити. Належним чином уповноважений представник позивача Савіхіна А.М. у судове засідання не з`явилася, однак під час подання позовної заяви подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у котрому зазначила, що просить дану справу розглядати без участі уповнвоаженого представника банку, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Уповноважений представник відповідача - адвокат Магарський М.З. у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті проти позову заперечив повністю, письмового відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подав. У ході вступного слова зазначений представник відповідача надав суду пояснення, згідно з котрими його довірителька коштів від позивача у виді кредитного ліміту на платіжну картку не отримувала, такими коштами не користувалася. Крім того, представником заперечено про ознайомлення його довірителькою з «Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, котрих відповідач не читала. Зазначив, що своїх підписів про ознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифами банку» на відповідному документі відповідач не ставила. За таких обставин, просив у позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № б/н від 16.05.2014 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надала своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, відповідачка станом на 01.01.2019 року має заборгованість у сумі 12 770 грн. 30 коп., з яких: 2 271 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 642 грн. 96 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7 771 грн. 27 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 1 084 грн. 30 коп.. Оцінюючи доводи позовної заяви про те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» є складовою частиною кредитного договору, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку» від 16.05.2014 року. У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідачка згідна, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, «Умовами і правилами надання послуг», а також «Тарифами банку» складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, суд вважає, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору, відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, вирішуючи спір у даному конкретному випадку, суд вважав за необхідне на підставі належних та допустимих доказів детально перевірити та оцінити обставину укладення такого договору, а також його умови. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між [PERSON] та банком договір кредиту. Однак, «Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифи на обслуговування карти», які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання кредиту. Згідно положень ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При таких фактичних обставинах справи, суд ввжає, що умови кредитування, на які посилається позивач, не були узгоджені стороною позичальника, а тому дійшов висновку, що «Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку», а також «Тарифи банку» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, не відійшовши таким чином від правових висновків в аналогічних правовідносинах, зроблених Верховним судом України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року та № 6-16цс15 від 11.03.2015 року. Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 1 642 грн. 96 коп., пені та комісії у загальному розмірі 7 771 грн. 27 коп., а також штрафів у розмірі 1 084 грн. 30 коп., не підлягають до задоволення у зв`язку із їх недоведеністю, оскільки позивач на виконання вищенаведених вимог ст. ст. 81, 89 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, виходячи з того, що відповідач не підписувала «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», якими передбачено їх нарахування. У той-же час, сума заборгованості за кредитом у розмірі 2 271 грн. 77 коп. позивачем доведена повністю і така підлягає стягненню з відповідачки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1 921 грн., котрий є мінімально передбаченим пложеннями Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви з вимогою майнового характеру.

Outcome: partial