Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею майнові права на квартиру № 135 (сто тридцять п'ять), секція 4 (чотири), поверх № 11 (одинадцятий), кількість кімнат - 1 (одна), загальною площею 59,8 кв.м., у будинку за адресою: [ADDRESS], як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно попереднього Договору від 03.11.2017 року; визнати за позивачем майнові права на машиномісце № 57, підземного паркінгу за адресою: [ADDRESS], як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно попереднього Договору від 03.11.2017 року, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконання умов вищезазначених попередніх договорів та договорів про забезпечення виконання зобов'язань, позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 877 200,00 грн. та 200 00,00 грн., але ураховуючи повне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договорами, зокрема, здійснення інвестування в об'єкти нерухомого майна, та у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань щодо будівництва, введення будинку в експлуатацію, оформлення права власності позивача на вказані об'єкти нерухомості, позивачу належать майнові права на ці об'єкти нерухомості, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» про захист прав споживачів та визнання майнових прав, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» - Кондратюк А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що будинок за адресою: [ADDRESS] не введений в експлуатацію, а, відповідно, не можливо за позивачем визнавати майнові права на квартиру та машино-місце. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до положення статей 2, 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність») Судом встановлено, що 03.11.2017 року між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» (надалі Сторона 1) та [PERSON] ( надалі Сторона 2) укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1278.(а.с. 8-11) Згідно п. 1.1 Попереднього договору сторони зобов'язались в строки, встановлені даним Договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Сторона 1 ( в Основному договорі - Продавець) зобов'язується передати у власність Сторони 2 (в Основному договорі - Покупець) квартиру, характеристики якої вказані в п.1.4. розділу 1 цього попереднього договору, яка знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS], кількість кімнат 1 (одна), загальна площа 59,8 кв.м. а Сторона 2 зобов'язується прийняти у власність цей об'єкт та належним чином оплатити його вартість. Відповідно до п. 1.3. Попереднього договору сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом ІІ (другого) кварталу 2018 року, але в будь-якому разі не раніше надання відповідним органом до компетенції якого входить здійснення обмірів об'єкта нерухомості документів (проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна) та реєстрації Стороною 1 права власності на об'єкт. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання Стороною 2 відповідного повідомлення від Сторони 1, про що свідчитиме поштове повідомлення про вручення. За умовами п. 1.2. Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов'язання щодо укладання та виконання Основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 попереднього договору повинне бути забезпечене. На виконання п. 1.2. попереднього договору, 03.11.2017 року між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» та [PERSON] було укладено договір про забезпечення виконання зобов'язань № 164/4/11/135. (а.с. 12-15) Відповідно до п.1.1. Договору про забезпечення виконання зобов'язань для підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу (Основний договір) та забезпечення виконання таких зобов'язань Сторона 2 сплачує Стороні 1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума коштів буде після її належної сплати Стороною 2 за даним договором, зарахована до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору. Пунктом 2.2.1. Договору про забезпечення виконання зобов'язань встановлено, що розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов цього договору як забезпечення виконання зобов'язання становить 877 200,00 грн. Також 03.11.2017 року між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1279.(а.с. 16-18) Згідно п. 1.1 Попереднього договору сторони зобов'язались в строки, встановлені даним Договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу машиномісця, відповідно до якого Сторона 1 ( в Основному договорі - Продавець) зобов'язується передати у власність Сторони 2 (в Основному договорі - Покупець) окреме машиномісце, характеристики якого вказані в п.1.4. розділу 1 цього попереднього договору, яке знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS], машиномісце 57 (п'ятдесят сім), а Сторона 2 зобов'язується прийняти у власність цей об'єкт та належним чином оплатити його вартість. Відповідно до п. 1.3. Попереднього договору сторони зобов'язуються укласти основний договір протягом ІІ (другого) кварталу 2018 року, але в будь-якому разі не раніше надання відповідним органом до компетенції якого входить здійснення обмірів об'єкта нерухомості документів (проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна) та реєстрації Стороною 1 права власності на об'єкт. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання Стороною 2 відповідного повідомлення від Сторони 1, про що свідчитиме поштове повідомлення про вручення. За умовами п. 1.2. Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов'язання щодо укладання та виконання Основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 попереднього договору повинне бути забезпечене. На виконання п. 1.2. Попереднього договору, 03.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про забезпечення виконання зобов'язань № 165/57. (а.с. 19-22) Відповідно до п.1.1. Договору про забезпечення виконання зобов'язань для підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу (Основний договір) та забезпечення виконання таких зобов'язань Сторона 2 сплачує Стороні 1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума коштів буде після її належної сплати Стороною 2 за даним договором, зарахована до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору. Пунктом 2.2.1. Договору про забезпечення виконання зобов'язань встановлено, що розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов цього договору як забезпечення виконання зобов'язання становить 200 000,00 грн. На виконання умов вищевказаних попередніх договорів та договорів про забезпечення виконання зобов'язань позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 877 200,00 грн. та 200 000,00 грн., що підтверджується квитанціями від 03.11.2017 р. за № 0.0.885388616.1 та № 0.0.885390282, а також довідками ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» про оплату вартості об'єкту нерухомості від 03.11.2017 р. вих. № 108 та № 109 (а.с. 24, 25, 26) Тобто основний акт цивільного законодавства України фактично визначив три моменти виникнення права власності на об'єкт новоствореного нерухомого майна: один безумовний - момент завершення будівництва, та два випадки, які діють у разі якщо вони прямо передбачені законодавством - момент прийняття майна до експлуатації та момент його державної реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» новозбудовані об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Згідно із ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, чинним на сьогодні законодавством для нерухомого майна передбачена процедура його державної реєстрації, яка міститься у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». За змістом положень статей 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення Договору інвестування, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до положення статті 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання за позивачем [PERSON] майнових прав на квартиру № (сто сорок один), секція 5 (п'ять), поверх № 4 (четвертий), кількість кімнат - 1 (одна), загальною площею 41,93 кв.м., житлова площа - 29,90 кв.м., знаходиться в осях 15-17 по вертикалі та осях Е-Ж по горизонталі, у будинку за адресою: [ADDRESS], як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно Договору про пайову участь у фінансуванні будівництва № 01/01-16 від 01.02.2016 року; визнання за позивачем майнових прав на машиномісце № 38, розміром 3х6 метрів, що знаходиться на осях 6-7 по вертикалі та осях Е-Ж по горизонталі підземного паркінгу за адресою: [ADDRESS], як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно Договору про пайову участь у фінансуванні будівництва № 01/15-08 від 15.08.2008 року; визнання за позивачем майнових прав на квартиру № 146 (сто сорок шість), секція № 5 (п'ять), поверх № 5 (п'ять), кількість кімнат - 1 (одна), загальною площею 40,06 кв.м., житловою площею - 19,69 кв.м., що знаходиться в осях 15-17 по вертикалі та осях Е-Ж по горизонталі, у будинку за адресою: [ADDRESS], як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно Договору про пайову участь у фінансуванні будівництва № 02/10-01 від 10.01.2006 року, - з підстав виконання позивачем умов Договорів інвестування та сплати відповідачу стовідсоткової вартості загальної площі об'єктів фінансування, передача яких позивачу гарантована відповідачем після завершення будівництва спірних об'єктів нерухомості. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved