Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2017 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності і спростування недостовірної інформації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.10.2017 відповідач, будучи особою, яка має вищу юридичну освіту, та володіє достатнім рівнем знань для аналізу своїх дій та наслідків, які ці дії викликають, здійснив умисне порушення законних прав та інтересів [PERSON], поширивши відносно останнього завідомо неправдиву інформацію. Як зазначив позивач у поданій позовній заяві, працюючи начальником Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області, та подавши 22.09.2017 документи на прийняття участі у конкурсі на посаду Голови Державного рибного агентства України, а також після офіційної публікації органами державної влади інформації щодо переліку осіб, допущених до прийняття участі у такому конкурсі, відповідач 05.10.2017 направив на адресу Адміністрації Президента України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ, Державного агентства рибного господарства, Міністерства аграрної політики, Національного агентства України з питань Державної служби, офіційне звернення із наступними неправдивими тезами: «… Інспектор [PERSON] відповідає за збір коштів з усього Страхолісся (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш! Все передається [PERSON]», «… Інспектор [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в р.Тетерів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].-», «… Інспектор [PERSON]. відповідає за збір коштів від р.Тетерів до м.Вишгород (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].», «…Інспектор [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в р.Прип'ять та на вершині водосховища за заборонений промисловий лов (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON]. -», «…Начальник територіального відділу [PERSON] відповідає за збір коштів з користувачів лівого берега Київського водосховища та бажаючих порибалити біля Київської ГЕС та на р.Десна, де заборонений промисловий лов (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].-», «…Начальник територіального відділу [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в межах м.Київ, де заборонений промисловий лов та користувачів Правого берега від м.Київ до смт.Ржищів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].-», «…Старший на цій дільниці [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та користувачів Правого берега від смт.Ржищів до смт.Канів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].», «…Старший на цій дільниці [PERSON], він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].», «…Старший на цій дільниці [PERSON], він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та користувачів які знаходяться на лівому березі водосховища (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].», «І все це відбувається під чітким «керуванням» (кришуванням) все того ж [PERSON].». Оскільки, наведена відповідачем недостовірна інформація містить чіткі прізвища інспекторів, територію їх діяльності і навіть надуману суму грошових коштів, яку останні стягують на користь позивача, вказане не може бути оцінено як оціночне судження, а визначається виключно як фактичне твердження, що не підтверджується жодним доказом, жодним свідком, проте напряму дискредитує позивача, як спеціаліста, який претендує на участь у конкурсі, а відтак позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого останній просив суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, відображену у заяві [PERSON] від 05.10.2017 щодо [PERSON], та відповідно зобов'язати останнього направити офіційне звернення до адресатів, яким було направлено таку заяву, про невідповідність інформації, відображеній у ній. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Шевчука О.П. від 17.10.2017, після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018, у зв'язку із звільненням судді Шевчука О.П., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. В ході підготовчого розгляду справи, стороною позивача було уточнено формулювання позовних вимог, а саме в частині зобов'язання відповідача направити відповідним адресатам саме офіційних листів про невідповідність інформації, відображеної у поданій ним заяві від 05.10.2017, а також доповнено обґрунтування заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 12.06.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем проживання, а також розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з'явившогося відповідача та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення, про що також не заперечувала представник позивача у судовому засіданні. Заслухавши вступне слово представника позивача - [PERSON], вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі - [PERSON] з 12.04.2016 працює на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області, та являється державним службовцем категорії Б (а.с.54). З наданого суду копії листа Національного агентства України з питань державної служби за №7980/90-17 від 25.09.2017 вбачається, що позивач подавав в якості кандидата на зайняття посади державної служби категорії «А» до Агентства документи для прийняття участі в конкурсі на зайняття вакантної посади голови Державного агентства рибного господарства (а.с.55). Відповідач 05.10.2017 направив на адреси Адміністрації Президента України, Кабінету Міністрів України, Центрального управління НАБУ, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справи України, Державного рибного господарства України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, Національного агентства України з питань Державної служби листа, із викладеними відносно позивача, як начальника Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області, наступними тезами: -«… Інспектор [PERSON] який відповідає за збір коштів з усього Страхолісся (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш! Все передається [PERSON].»; -«… Інспектор [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в р.Тетерів та устья р.Тетерів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«… Інспектор [PERSON]. який відповідає за збір коштів від р.Тетерів до м.Вишгород (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Інспектор [PERSON] відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в р.Прип'ять та на вершині водосховища за заборонений промисловий лов (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Начальник територіального відділу [PERSON] відповідає за збір коштів з (користувачів лівого берега Київського в-ща) та бажаючих порибалити біля Київської ГЕС та на р.Десна, де заборонений промисловий лов (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Начальник територіального відділу [PERSON] він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в межах м.Київ, де заборонений промисловий лов та користувачів правого берега від м.Київ до смт.Ржищів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Старший на цій дільниці [PERSON] він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та користувачів правого берега від смт.Ржищів до м.Канів (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Старший на цій дільниці [PERSON], він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«…Старший на цій дільниці [PERSON], він відповідає за збір коштів з бажаючих порибалити в заборонених місцях де заборонений промисловий лов та користувачів які знаходяться на лівому березі водосховища (браконьєрський і промисловий лов) - 5000 грн. і ловиш де хочеш, чим хочеш і скільки хочеш! Все передається [PERSON].»; -«І все це відбувається під чітким «керуванням» (кришуванням) все того ж [PERSON].». Вочевидь, дана інформація є негативною по відношенню до позивача. Як визначено ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. З наданої копії листа Національного агентства України з питань державної служби від 11.10.2017 вбачається, що Агентство переслало листа [PERSON] до Державного агентства рибного господарства України та Національної поліції України за належністю та розгляду в межах повноважень (а.с.133). З наданих суду стороною позивача копій пояснень осіб, що було опитано представником позивача, та відносно яких неправдива інформація була поширена відповідачем, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виклали письмові пояснення про те, що відповідача вони не знають, їм водімо про факт направлення останнім листа до низки державних органів із поширеної недостовірної інформації, ними надавались з цього приводу пояснення в органах Національної поліції, що перевіряли викладені відповідачем обставини. Такі дії відповідача вважали дискредитацію по відношенню до них та позивача, зокрема щодо проходження останнім конкурсу на посаду голови Агентства (а.с.56-100). Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» доказуванню в справах про захист честі, гідності та ділової репутації слід довести наступні обставини: - те, що відомості дійсно стали відомими третім особам; - відповідач не доклав достатні зусилля, щоб забезпечити конфіденційність розповсюдженої інформації; - причинно-наслідковий зв'язок між тим, що відповідач не забезпечив достатньої конфіденційності поширюваної інформації, в результаті чого така інформація стала відомою третім особам. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно вищевказаної норми закону, його об'єктивна сторона передбачає одночасну наявність таких складових елементів, як недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У розумінні вищевказаної норми закону, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Водночас, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 вищенаведеної постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, роз'яснив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У пункті 15 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно із ст.14 закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Законодавство України не містить визначення недостовірної інформації і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність інформації. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані, а, також, у частині 2 статті 302 Цивільного кодексу України встановлюється, що фізична особа, яка поширила інформацію, зобов'язана переконатися у її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Недостовірну інформацію можна визначити як інформацію, що належить до однієї з двох таких категорій: 1) інформація про суб'єкта, яка була поширена і сприймається негативно принаймні певною групою членів суспільства, що може спричинити порушення немайнових прав відповідної особи, при цьому відсутнє чинне рішення суду щодо достовірності/недостовірності такої інформації (презюмовано недостовірна); 2) будь-яка інформація, недостовірність якої встановлена судом (доведено недостовірна). Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Юридичним складом правопорушення в сфері інформаційних відносин наявність якого може бути підставою для задоволення позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації; б) інформація стосується позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В діях відповідача наявний склад цього цивільного правопорушення. Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому, згідно частиною першою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поняття «оціночного судження» викладено в статті 30 Закону України «Про інформацію». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В пункті 19 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, роз'яснено судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Дослідивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, та вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку що у даному випадку правовідносини підпадають під визначення «поширення інформації що принижують його честь, гідність та ділову репутацію особи» та не є оціночним судженням. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із положеннями ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved