Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2018 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2016 року, мають спільну неповнолітню доньку. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, з вересня 2018 року шлюбні відносини були припинені, спільного господарства не ведуть, фактично їхня родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.11.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, на адресу суду подав заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути позовну заяву у його відсутності (а.с.26) Відповідач у судове засідання не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву, у якій зазначила, що пред'явлений позивачем позов про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, проти розірвання укладеного з ним шлюбу, а також проти розгляду справи за її відсутності - не заперечувала. (а.с. 24) Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 26.08.2016 року було укладено шлюб, що зареєстрований Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а/з № 1762), що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи вбачається, що сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства з вересня 2018 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, позивачу підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору з державного бюджету у розмірі 352,40 грн., що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved