Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до [PERSON] про визнання права власності на 2/6 частини житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 42 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] та діда [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовує позов тим, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності колгоспному двору у складі шести членів. [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті її смерті спадщину прийняв [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач прийняв спадщину, подавши до нотконтори заяву про її прийняття. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частину спірного будинковолодіння йому відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. З цих підстав позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просив суд визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно. Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 27 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року залучено Байковецьку сільську раду Тернопільського району як співвідповідача та відкладено підготовче судове засідання до 24 березня 2020 року. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача [PERSON] - адвокат Семененко С.М. в підготовче судове засідання подав заяву, згідно з якою позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу в його відсутності. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району в підготовче судове засідання подав заяву, згідно з якою не заперечив проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: 07 червня 1959 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06 січня 1960 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу записано « [PERSON] ». Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 січня 1963. У зв`язку з одруженням [INFO] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00011172686 від 09 жовтня 2012 року. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 1988 року. Батьками [PERSON] у вказаному свідоцтві записано: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Як убачається з інформаційної довідки №1608 від 06 грудня 2018 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахуноквим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] . Як слідує зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 лютого 1991 року, виданого Тернопільською районною радою, записаного в реєстрову книгу №1 за реєстровим №127, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого є [PERSON] . Як убачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1627 від 10 грудня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння по [ADDRESS] раніше рахувалось по [ADDRESS] . Крім цього, із вказаної інформаційної довідки убачається, що загальна площа житлового будинку 83,5 кв.м., житлова площа 42 кв.м. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 травня 2013 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На запит суду Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було надано копії матеріалів спадкової справи №589/2013, заведеної після смерті [PERSON] та спадкову справу №163/2018, заведеної після смерті [PERSON] . Як убачається з матеріалів спадкової справи №589/2013, 25 лютого 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області Гронською Л.Я., яким заповіла належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] [PERSON] 19 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Як слідує з довідки №258 від 25 грудня 2013 року, виданої виконавчим комітетом Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району, [PERSON] на день смерті проживала у житловому будинку по [ADDRESS] , разом із нею був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] в силу ст. 1268 ЦК України України прийняв спадщину після померлої [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 жовтня 2017 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів спадкової справи №163/2018, 23 квітня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кузьмак П.І., яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалося, та все те, що буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права та обов`язки [PERSON] 17 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті [PERSON] в користь внука померлого [PERSON] 17 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] в силу ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину після померлого [PERSON] шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Маючи намір отримати свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. [PERSON] частково оформив спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши 28 січня 2020 року свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., зареєстровані в реєстрі за №2-47 та за №2-49, на частину спадкового майна. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 28 січня 2020 року №145/02-31, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті діда [PERSON] , на його особисту частку та частку, що належала [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивач звернувся до суду за захистом його прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] та [PERSON] за життя належало по 1/6 частині спірного житлового будинку, суд виходить із наданих доказів. Як убачається з копії погосподарських книг за 1991, 1992, 1993, 1994, 1995 роки, будинковолодіння по [ADDRESS] рахується як колгоспний двір членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом установлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по [ADDRESS] належав колгоспному двору, членами якого були - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Також, у матеріалах справи наявна довідка №24 від 27 січня 2020 року, видана Байковецькою сільською радою Тернопільського району, згідно з якою будинковолодіння в [ADDRESS] рахується з колгоспним двором, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, суд не бере до уваги цю довідку, оскільки зазначені в ній відомості спростовуються копією погосподарських книг, згідно з якими станом на 15 квітня 1991 року вказане будинковолодіння належало колгоспному двору у складі шести членів. Відтак, [PERSON] та [PERSON] за життя належало по 1/6 частині вказаного будинку. [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував належну їй 1/6 частину спірного будинковолодіння, однак за життя не оформив своїх спадкових прав. Відповідачі права позивача на спірне майно не оспорюють. Однак, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності [PERSON] на належні йому 2/6 частину у праві власності на вказаний житловий будинок, це стало перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення його позовних вимог - визнання за [PERSON] права власності на 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 42 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 392, 1221, 1225, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

Outcome: approved