Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», прохаючи відшкодувати завдану йому моральну шкоду у сумі 39000 гривень та покласти на відповідача відшкодування сплачених ним судових витрати по справі (а.с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 04 грудня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізінгу № 00209, який ним оскаржено до суду. Заочним рішенням суду від 23 квітня 2015 року його позов задоволено: зазначений договір фінансового лізингу визнано недійсним, стягнуто з відповідача на його користь адміністративний платіж у сумі 13500 гривень, матеріальну шкоду у сумі 27 гривень. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року зазначене рішення залишено в силі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року вказані судові рішення від 23 квітня та 17 вересня 2015 року, судів першої та апеляційної інстанції, залишено без змін. Діючи у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 124 Конституції України, яка встановлює обовязковість виконання судових рішень для усіх фізичних та юридичних осіб України, 13 липня 2016 року він звернувся до відповідача із листом про відшкодування йому грошових коштів у сумі 13527 гривень, який відповідач отримав 18 липня 2016 року. Однак, виконати самостійно рішення відмовився. Виходячи з вимог ч. 2 ст. 216 ЦК України, згідно з якою, якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину його стороні завдано збитків або моральної шкоди, то вона підлягає відшкодуванню винною стороною, вважає, що неправомірними діями відповідача з укладення недійсного правочину, а також діями з невиконання судового рішення, йому завдано значної моральної шкоди. Ця шкода, на його думку, полягає у тому, що відповідач, знаючи про його потребу у придбанні автомобіля, ввів його в оману, надавши для підписання договір фінансового лізингу, що був укладений із порушенням вимог низки нормативно-правових актів. Ці порушення стали підставою для визнання договору недійсним. Відповідач, за допомогою вказаного договору, не те, що не надав йому, як споживачеві послуги, можливість придбати необхідну йому річ автомобіль, а фактично, шляхом обману, заволодів його грошовими коштами, якими продовжує користуватися і донині, позбавивши його та його родину можливості розпоряджатися власним майном. Достовірно знаючи про недійсність договору, відповідач, зловживаючи своїм правом на оскарження судового рішення, розпочав зволікати з поверненням йому коштів, оскаржуючи судові рішення. Внаслідок протиправних дій відповідача, він, як добросовісний споживач, переніс сильні душевні страждання. Ці страждання викликали у нього порушення сну, нервове збудження, втрату працездатності. Через це у нього погіршилися стосунки із колегами на роботі та у родині, тому що у 2005-2016 роках його родина була обмежена у своїх звичайних витратах на оздоровлення та на підготовку дитини до школи. Проявляючи цинізм та правовий нігілізм, відповідач, замість того, щоб виконати рішення суду та повернути йому кошти, продовжує протиправну поведінку, чим продовжує завдавати йому моральної шкоди. Вважає, що розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду дорівнює 39000 гривень, які і прохає стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач позов підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Документальних медичних доказів погіршення стану свого фізіологічного та психологічного здоровя, погіршення сімейних стосунків та взаємостосунків із колегами та підлеглими на роботі, суду не надав. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак його представник у судове засідання повторно не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 48-49). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих позивачем межах, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 00209, предметом якого є сплата грошових коштів для отримання [PERSON] автомобіля (а.с. 5-12). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00209 від 04 грудня 2014 року (а.с. 18-20). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року залишено без змін (а.с. 26-27). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, судові рішення від 23 квітня та 17 вересня 2015 року, судів першої та апеляційної інстанції, також залишено без змін (а.с. 33-36). Листом від 13 липня 2016 року [PERSON] прохав у ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» виконати рішення судів та повернути сплачені ним за договором фінансового лізингу № 00209 від 04 грудня 2014 року кошти із понесеними ним витратами у загальній сумі 13527 гривень (а.с. 37). Судові витрати становлять 1378 гривень (а.с. 4). Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її родини чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності і справедливості, незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській чи адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, який узагальнює у державі судову практику при розгляді справ відповідної категорії, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. На звернення до нього позивача для можливого придбання автомобіля, саме відповідач запропонував йому укласти договір фінансового лізингу № 00209, який судами усіх рівнів визнано недійсним. Тому, саме з вини відповідача позивач без належних правових підстав сплатив йому кошти у сумі 13500 гривень на виконання цього договору. Не дивлячись на те, що рішеннями судів договір визнано недійсним, а відтак, сторони повинні бути повернуті у попередній, переддоговірний, стан, тобто позивач повинен отримати від відповідача сплачені тим кошти у сумі 13500 гривень, останній ухиляється від добровільного виконання судового рішення. Такий стан речей пропозиція укласти договір, складений з порушенням вимог чинного законодавства України, тривалий час не отримання позивачем права на придбання автомобіля, а також подальше ухилення відповідача від виконання судових рішень та повернення позивачеві безпідставно набутого у договорі майна - грошових коштів у сумі 13500 гривень, свідчать про його протиправну, винну поведінку. Суд вважає безумовним те, що фактом визнання договору недійсним та тривалим невиконанням судових рішень позивачеві заподіяно моральні страждання, і з цих підстав визнає факт заподіяння йому моральної шкоди. Однак, суд не погоджується із розміром відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди, внаслідок не доведення ним розміру її відшкодування у сумі 39000 гривень. Тому, розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи глибину душевних страждань, які переніс та продовжує переносити позивач, а також інші обставини, які на думку суду мають істотне значення той факт, що позивач звернувся до відповідача на його пропозицію придбати автомобіль за запропонованою тим схемою, де сам момент набуття права власності на автомобіль по суті, як це показала практика його виконання, спрямований на невизначений термін, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд визначає у 7000 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial