Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач в квітні 2016 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що протягом останніх майже трьох років спільне сімейне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на сімейне життя, що призводило до постійних непорозумінь та стало причиною втрати почуттів. З березня 2015 р. вони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет для кожного. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примирення не можливе. Спір з приводу місця проживання дітей та участі кожного, як батьків, у вихованні дітей, їх утриманні, відсутній. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, відповідно до якої, позивач позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сім'я розпалась остаточно. Зазначає, що терміну для примирення призначати не потрібно та просить розглянути справу за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, оскільки сім'я розпалась остаточно, та просить розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.09.1996 р. Сторони від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сторони з березня 2015 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. 06.04.2016 р. сторони уклали договір про утримання дітей. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved