Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2017 року звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що з 23 травня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,на даний час сімя сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сімї стали різниця характерів та відсутність між подружжям взаєморозуміння, у звязку з чим сторони з лютого 2017 року проживають окремо, шлюбні відносини між нами припинено. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], народження 04 вересня 2015 року. Позивач у судове засідання не зявилася, на адресу суду подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, строк наданий судом на примирення бажаних результатів не дав. Відповідач у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву у якій просива справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 23.05.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], народження 04 вересня 2015 року (а.с. 6). Спору про місце мешкання якої у сторін не виникає. Неповнолітня [PERSON] залишається проживати з матірю [PERSON] При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши норми сімейного законодавства, та те, що строк наданий судом на примирення бажаних результатів не дав, шлюбні відносини між сторонами припинені, суд рахує, задовольнити позов та розірвати шлюб. Позивач судові витрати залишає за собою.

Outcome: approved