Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №739 від 05.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем. Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 17.08.2021 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №739 від 05.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем. Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь [PERSON] судові витрати, а саме: 4999,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1362,00 грн., а всього судових витрат на загальну суму 6361,00 грн. Вирішено питання щодо вжитих ухвалою Буського районного суду Львівської області від 28 травня 2021 року заходів забезпечення позову (зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №739 від 05.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем), які продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Антонів Н.С. звернувся в суд із заявою про розподіл судових витрат, поклавши на позивача відшкодування відповідачеві понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у повному обсязі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В обгрунтування поданої заяви представник позивачки покликається на те, що 18 березня 2021 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «МТА Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги № Л.21.084.1.67. У поданій до суду позовній заяві відповідачем заявлено про очікувані витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., на підтвердження чого між сторонами були підписані акти здавання-приймання правової допомоги до цього Договору від 14.04.2021 та від 20.01.2021, згідно яких загальна вартість наданої правничої допомоги становить 8000,00 грн. Проміжний платіж у розмірі 4999,00 грн. було сплачено [PERSON] , докази цьому додано до справи. В подальшому 20.08.2021 року відповідачем здійснено оплату в розмірі 3001,00 грн. згідно банківської квитанції № ПН845 від 20.08.2021, що є оплатою вартості наданої правової допомоги у повному обсязі. Адвокат Антонів Н.С. в судовому засіданні подану заяву підтримав повністю з вищенаведених підстав і просив суд її задовольнити. Інші учасники справи та їх представники в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими судом про дату, час та місце судового засідання (розписки про вручення судових повісток долучені до справи), що в силу приписів частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви. Розглянувши заяву про розподіл судових витрат між сторонами, заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Приписами частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Разом із тим, у даному випадку процесуальною підставою для розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення в аспекті порушеного представником позивачки в заяві про розподіл судових витрат є виключно пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України (судом не вирішено питання про судові витрати). Однак, як вбачається із ухваленого судом заочного рішення від 17.08.2021 року, яким задоволено позовні вимоги шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №739 від 05.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем. Також цим судовим рішенням було вирішено питання про судові витрати шляхом стягнення з відповідача (ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») на користь позивачки ( [PERSON] ) судових витрат на загальну суму 6361,00 грн., а саме: 4999,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1362,00 грн. Відтак, суд вважає, що процесуальних підстав для ухвалення додаткового судового рішення у даній цивільній справі шляхом додаткового стягнення судових витрат із відповідача на користь позивачки з наведених підстав не має, оскільки судом було вирішено питання про судові витрати у рішенні Буського районного суду Львівської області від 17.08.2021, а повторного розподілу судових витрат між сторонами у справі процесуальний закон не передбачає. Що стосується покликання представника позивачки у поданій заяві про розподіл судових витрат на вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, такі доводи в даному випадку, на думку суду, є помилковими, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У поданій до суду позовній заяві [PERSON] від 25.03.2021 року позивачка зазначила про попередній розрахунок судових витрат у вказаній позовній заяві, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи на суму 10 362,00 грн., оскільки через відсутність у неї юридичних знань було укладено із Адвокатським об`єднанням «МТА Партнери» договір про надання правової допомоги № Л.21.084.1.67 від 18.03.2021. На підтвердження вищевказаних витрат позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 4999,00 грн., на сплату судового збору в сумі 908,00 грн. і 454,00 грн., представником позивачки до матеріалів справи були долучені відповідні квитанції про сплату (квитанції від 26.03.2021, від 26.05.2021, від 13.04.2021), а також Акт здавання-приймання правової допомоги від 14.04.2021 (а.с. 102). Зазначені докази та вимоги сторони позивача про їх стягнення з відповідача на користь позивачки були підтримані в судовому засіданні до ухвалення судового рішення. Інших доказів чи заяв про виникнення таких витрат у майбутньому до закінчення судового розгляду справи та виходу суду до нарадчої кімнати позивачкою та її представником не було зроблено. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, як убачається із матеріалів справи та дослідженого судом звукозапису судового засідання від 17.08.2021 року, що в судовому засіданні до виходу суду в нарадчу кімнату адвокат Антонів Н.С. в інтересах позивачки [PERSON] заявив клопотання про стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу виключно у розмірі 4999,00 грн., яке сама позивачка повністю підтримала в судовому засіданні, що були сплачені останньою згідно квитанції №42 від 13.04.2021 року, оригінал якої адвокат Антонів Н.С. долучив до матеріалів справи. Натомість жодних заяв про додаткові витрати позивачки на професійну правничу допомогу (у тому числі зараз заявлена сума в розмірі 3001,00 грн.), які вона додатково сплатила або має сплатити адвокату, як і про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення ні від позивачки, ні від її представника до суду не надходило. Отже суд не вбачає процесуальних підстав для додаткового розподілу судових витрат між сторонами шляхом покладення на відповідача відшкодування позивачці понесених судових витрат на додаткову оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3001,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення в даній цивільній справі, яким у задоволенні вимог про відшкодування додатково понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги пропорційно задоволених позовних вимог слід відмовити повністю. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed