Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27 вересня 2010 року в розмірі 12039 грн 05 коп. станом на 02 березня 2021 року, а також понесені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 2270 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27 вересня 2010 року. Поставивши свій підпис у Анкеті-заяві, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, та наказом банку про їх затвердження. Так, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в наступному було збільшено до 3500 грн. Згідно з досягнутою домовленістю за Договором про надання банківських послуг (надалі - Договір) відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від уми заборгованості. Відповідач належним чином не виконувала умови Договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02 березня 2021 року становить 12039 грн 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12039 грн 05 коп.; заборгованість за комісією - 0 грн 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором -0 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно з яким було оформлено платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна» на ім`я відповідача.Також в анкеті-заяві вказано бажаний ліміт за платіжною карткою «Кредитка «Універсальна»/Gold в розмірі 2000 гривень. У вказаній Анкеті-заяві також зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. До позовної заяви додано розрахунки заборгованості за договором б/н від 27.09.2010; виписку з рахунку, видану на ім`я відповідача станом на 03.03.2021; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] ; довідку про видані відповідачу кредитні картки; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання заяви. З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що 01.01.2014 відбулося збільшення кредитного ліміту до 3500,00 гривень; 01.01.2014, 03.01.2014, 04.01.2014, 13.09.2018 відбувалася зміна кредитного ліміту шляхом його зменшення до 0,00 грн. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань в частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02.03.2021 становить 12039 грн 05 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12039 грн 05 коп., в т.ч. 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12039 грн 05 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн 00 коп.- заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. - нарахована комісія. Згідно із п. 1 Статуту акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 594, наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк». Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Між сторонами дійсно виникли правовідносини починаючи з 27 вересня 2010 року, що підтверджується підписанням відповідачем Анкети-заяви, якою відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором № б/н від 02 березня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , вбачається, що за період з 16.01.2014 по 02.03.2021 відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також проводила повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Факт укладення кредитного договору та здійснення платежів по рахунку відповідача підтверджується підписаною 27.09.2010 анкетою-заявою та розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27.09.2010 станом на 02.03.2021, що знаходяться в матеріалах справи. При цьому, відповідно до виписки з рахунку, відкритого позивачем на ім`я відповідача вбачається, що відповідач [PERSON] з 14 травня 2015 року (дата, станом на яку відсутня заборгованість) фактично використала 3 869 грн 69 коп. кредитного ліміту; в рахунок погашення заборгованості сплатила 18 446 грн 62 коп., в тому числі внаслідок автоматичного погашення простроченої заборгованості з картки [NUMBER] . З розрахунку заборгованості та виписки видно, що банк формував тіло кредиту накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних коштів нараховані відсотки за використання кредитного ліміту, відсотки за прострочений кредитний ліміт, пеню, внаслідок чого тіло кредиту збільшувалось на відповідні суми. Як встановлено з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, [PERSON] за період з 27.09.2010 по 02.03.2021 фактично погашено заборгованості за тілом кредиту 871 грн 09 коп., за простроченим тілом кредиту 11 293 грн 46 коп., по пені 6 282 грн 07 коп. Враховуючи різницю між сумою використаного кредитного ліміту і сумою фактично сплачених платежів за кредитом, яка значно перевищує суму отриманих [PERSON] коштів, слід дійти висновку, що станом на 02.03.2021 заборгованість відповідачки перед банком за тілом кредиту відсутня. Доказів того, що сума фактично отриманих кредитних коштів (тіло кредиту) перевищує суму фактично сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, у справі не міститься, а отже у даному випадку позивачем належними і допустимими доказами не доведено наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 039 грн 05 коп. перед банком. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 на суму 12 039 грн 05 коп. станом на 02.02.2021 задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати з відповідачки стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed