Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON], обґрунтувавши його тим, що 26.12.2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у неї грошові кошти в розмірі 880 доларів США, які зобовязався повернути до 01.07.2017 року. Цей договір був оформлений розпискою. Станом на 18.05.2018 року відповідач борг не повернув. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою та 3% річних у розмірі 28281,27 грн та судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2018 року відкрито спрощене провадження у вказаній справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки до суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 26.12.2016 року був\~\~укладений договір позики у вигляді написаної розписки, за якою [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у сумі 880 доларів США під зобов'язання повернення цих коштів в строк до 01.07.2017 року (а.с. 36). Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач повинен був повернути позику до 01.07.2017 року, проте до цього часу свого зобов'язання не виконав. Згідно з ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ст.\~639\~ЦК України договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.\~1047\~ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.\~\~ Згідно з ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, суд визнає обставини укладення між сторонами договору позики від 26.12.2016 року, отримання відповідачем коштів в сумі 880 доларів США та складання останнім на підтвердження цього розписки. Станом на 18.05.2018 року офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України, становив 26,19 гривень за 1 долар США. Таким чином, станом на 18.05.2018 року сума основного боргу [PERSON] за договором позики від 26.12.2016 року становить 23047,20 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, станом на 18.05.2018 року розмір процентів за користування позикою за договором позики від 26.12.2016 року за період з 26.12.2016 року по 18.05.2018 року становить 880 х 26,19 х 20,07% = 4625,68 гривень. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, станом на 18.05.2018 року відповідач зобовязаний сплатити три проценти річних у розмірі 880 х 26,19 х 3% х 321 = 608,39 гривень. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 28281,27 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2018 року, укладеного між Адвокатським об'єднанням «[PERSON] і [PERSON]» та [PERSON] Згідно з п. 1 цього договору адвокатське обєднання бере на себе зобовязання в інтересах клієнта надавати йому правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобовязується сплатити грошову винагороду (гонорар) адвокатському обєднанню. Згідно з п. 4.1 цього договору грошова винагорода (гонорар) за цим договором та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою (а.с. 29). Додатковою угодою від 23.05.2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2018 року визначено вартість професійної правничої допомоги в сумі 7600 грн. (а.с. 30). Згідно з актом приймання-передачі від 23.05.2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2018 року адвокатське обєднання виконало взяті на себе зобовязання по наданню професійної правничої допомоги, а клієнт прийняв виконання на суму 7600 грн. і зауважень не має (а.с. 31). Згідно з розрахунком до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2018 року загальна вартість робіт (наданих послуг) склала 7600 грн., з яких: 600 грн надання [PERSON] консультацій і розяснень з питань виконання договору позики та стягнення боргу у судовому порядку; 2000 грн опрацювання адвокатом матеріалів та складення позовної заяви від [PERSON] до [PERSON]; 5000 грн представництво адвокатом інтересів [PERSON] в судових засіданнях Ленінського районного суду м. Кіровограда за позовом [PERSON] до [PERSON] (а.с. 32). 23.05.2018 року позивач [PERSON] провела оплату послуг адвоката за надання правничої допомоги в сумі 7600 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23.05.2018 року (а.с. 33). Враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7600 грн є співмірними і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 8304,80 грн., з них судовий збір 704 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 7600 гривень.

Outcome: approved