Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 вересня 2005 року у Личковецькій сільській раді, Гусятинського райну,Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу дітей немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Понад шість місяців вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки вважає, що подальше перебування у шлюбі є неможливим. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач [PERSON] , будучи належно повідомленим до суду не прибув, однак його представник адвокат Дяків О. Я. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та вважає, що шлюб підлягає до розірвання, оскільки вони із позивачем люди різних характерів, протягом тривалого часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Дітей від шлюбу немає. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Так само, представник відповідачки [PERSON] - адвокат Парубій І. М. подав до суду заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) вступили у зареєстрований шлюб 06 вересня 2005 року, про що зроблено актовий запис №02 Личковецької сільської ради Гусятинського району, Тернопільської області, якою 06 вересня 2005 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін дітей немає. Спільне життя сторін не склалося. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вимога відповідачки про відновлення дошлюбного прізвища підлягає до задоволення шляхом відновлення відповідачці [PERSON] дошлюбного прізвища - [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved