Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , пред`явив позов до відповідача, [PERSON] (директора дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області), в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення позивача від роботи та поновити позивача на роботі; 2) зобов`язати відповідача виплатити позивачеві невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначено про те, що позивач працює в дитячо-юнацькій спортивній школі Семенівської міської ради Чернігівської області з 13 вересня 2018 року на посаді тренера-викладача з футболу. У листопаді 2021 року він зіткнувся з грубим, на думку позивача, порушенням його конституційних прав з боку директора вказаної школи [PERSON] , яке полягало в тому, що відповідач незаконно вимагав на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від хвороби COVID-19 та обмежував права працівника щодо повноцінної роботи. Так, 03 листопада 2021 року позивачеві відповідачем було вручене повідомлення, в якому зазначалося, що якщо позивач до 05 листопада 2021 року не надасть документ, котрий підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання від цього щеплення, то з 08.11.2021 позивач буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати. Від підпису повідомлення позивач відмовився, бо це суперечить його волі та свободі його вибору. 08 листопада 2021 року позивачеві відповідачем було доведено до відома наказ про відсторонення його від роботи з підстав відсутності щеплення від хвороби COVID-19. Позивач вважає такий наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, адже за законом щеплення від COVID-19 не визначене як обов`язкове, на рівні закону зараз не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19. Відмова працівника від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Крім того, вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні має бути добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Таким чином, враховуючи викладене, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від хвороби COVID-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Відповідачем [PERSON] поданий до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи такі свої доводи тим, що позивач у період дії в Україні карантину як працівник позашкільного навчального закладу спортивного профілю підлягає, на погляд відповідача, обов`язковій вакцинації проти COVID-19. У разі наявності невакцинованих працівників, на переконання відповідача, очолюваний ним як директором заклад не може приймати дітей, які також, на думку [PERSON] , мали б припинити усі тренувальні заняття, діти не змогли б розвивати свої фізичні здібності, змістовно відпочивати, повноцінно готуватись до змагань, і це тоді, коли дві команди пройшли відбірковий тур й представлятимуть Семенівську громаду на Чемпіонаті України з волейболу «Дитяча ліга». Вимога про обов`язкову вакцинацію, як глибоко упевнений відповідач, стосується усіх працівників закладів позашкільної освіти, окрім тих, які мають абсолютні протипоказання. [PERSON] також як керівник наведеного закладу не міг допустити невакцинованого працівника [PERSON] до роботи, наражаючи себе як керівника, на думку відповідача, на адміністративну відповідальність. Разом з тим, Чернігівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України у своєму листі від 05.11.2021 № 94 також зазначила перелік осіб, котрі не можуть бути відстороненими, й [PERSON] не підпадає до жодної з цих категорій. Відсторонення позивача, як стверджує відповідач, надало можливість очолюваному відповідачем закладу поновити тренувальний процес в умовах карантинних обмежень. У судове засідання позивач [PERSON] , не зважаючи на його виклик судом для дачі особистих пояснень, не прибув, поважних причин своєї неявки суду не сповістив, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що свої діяння із приводу відсторонення позивача від посади він вважає правомірними. Поряд із приведеним у відзиві, зазначив, що дитячо-юнацька спортивна школа Семенівської міської ради Чернігівської області є юридичною особою і очолюється ним як директором на підставі наказу відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року №40-к/тр «Про прийняття». Табелювання й облік робочого часу підпорядкованих йому працівників дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, ведення трудових книжок працівників такої юридичної особи здійснюється в названій школі. Втім, виплата заробітної плати провадиться за участі централізованої бухгалтерії через Відділ освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області, котрий у свою чергу є самостійною юридичною особою. Чому станом на момент відсторонення від роботи позивача [PERSON] в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівник дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області значився не він, а [PERSON] , він достеменно пояснити не може. Він вважає, що [PERSON] за позовом неправильно визначив коло відповідачів, звернувши позовні вимоги лише до його, [PERSON] як до фізичної особи, хоча позивач мав би визначити відповідачами юридичних осіб дитячо-юнацьку спортивну школу Семенівської міської ради Чернігівської області та Відділ освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. Наказом директора дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області [PERSON] від 13.09.2018 № 38 [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду тренера-викладача з футболу (копія наказу та копія даних з трудової книжки позивача з саме такою назвою посади на а.с. 12, 19). Повідомленням від 03.11.2021 № 1 «Про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19» позивач [PERSON] за місцем роботи в дитячо-юнацькій спортивній школі Семенівської міської ради Чернігівської області був зобов`язаний надати за місцем роботи документ, який «підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання». Також за цим повідомленням позивача попереджено, що якщо він не надасть один із зазначених документів, то його 08.11.2021 буде відсторонено від роботи (копія повідомлення на а.с. 13). 08 листопада 2021 року наказом директора дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області [PERSON] за № 20 [PERSON] , «тренера-викладача», було відсторонено від роботи з 08.11.2021 «на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати». (копія наказу на а.с. 14). З приведених вище пояснень відповідача [PERSON] та сукупності відомостей виконаного на бланку дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області зазначеного вище наказу від 13.09.2018 № 38 про прийняття [PERSON] на роботу й даних копії довідки про доходи позивача з кутовим штампом Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області (а.с. 20) убачається, що зазначені заклади є юридичними особами з котрими перетинаються трудові правовідносини позивача, з наявними офіційно присвоєними ідентифікаційними кодами юридичних осіб. Позивач [PERSON] ані в позові ані у своїх подальших зверненнях до суду не зазначив й не заявив клопотань про визначення й залучення в процесуальних статусах співвідповідачів у даній цивільній справі названих юридичних осіб дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області та Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області. Більш того, суд вважає, що виклик до суду для дачі особистих пояснень (в тому числі й задля з`ясування питання чи буде він заявляти чи не буде заявляти клопотання про залучення належних у справі відповідачів) позивач [PERSON] проігнорував (довідка про доставку позивачеві SMS на виконання заявки позивача з відповідним текстом й довідка секретаря судового засідання щодо особистої обізнаності позивача про необхідність явки до суду для дачі особистих пояснень на а. с. 94, 99). За таких обставин суд убачає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю з наступних підстав. Дослідженням матеріалів цивільної справи з`ясовано, що при виданні оскаржуваного наказу від 08.11.2021 № 20 щодо відсторонення позивача від роботи всупереч положенням ч.1 ст. 8 Конституції України не було дотримано принципу правової визначеності, котрий є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, зокрема: за оскаржуваним наказом позивач [PERSON] відсторонений від роботи як тренер-викладач, але його посада згідно трудової книжки та приведеної вище довідки про доходи є тренер-викладач з футболу; в наказі про відсторонення не вказано відомості щодо категорії працівників, до якої віднесена посада [PERSON] , з посиланням на певний пункт Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153, на який є посилання як мовбито на підставу відсторонення; за наказом про відсторонення мова йде про відсутність щеплення від COVID-19, але немає відомостей саме про гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену саме коронавірусом SARS-CoV-2; в наказі про відсторонення зазначено про відсутність щеплення у позивача, але не наведено, що це щеплення може відноситися до профілактичного; при посиланнях у наказі про відсторонення на пункт 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 не вказаний підпункт й взагалі не наведена редакція цієї Постанови Кабінету Міністрів України (їх декілька). Таким чином, наказ про відсторонення позивача від роботи є незаконним. Втім, не зважаючи на виявлену незаконність оскаржуваного позивачем наказу, суд не може задовольнити заявлені вимоги позивача в наведеному за позовом форматі, бо позивач, як видно з викладеного вище, перебуває в трудових правовідносинах не з відповідачем за позовом, фізичною особою [PERSON] . Натомість залучити без клопотань позивача до участі у справі такі юридичні особи як дитячо-юнацька спортивна школа Семенівської міської ради Чернігівської області та Відділ освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області суд самостійно не може, бо в цьому випадку суд повністю зв`язаний принципом диспозитивності цивільного судочинства, й, зокрема, вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Більш того, залучення до участі у справі співвідповідача й заміна неналежного відповідача в цивільному процесі відбувається виключно за клопотанням позивача, на чому прямим текстом наголошують норми ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, внаслідок процесуальної поведінки позивача, пов`язаної в тому числі із неявкою його в судове засідання на виклик суду для дачі особистих пояснень й не зазначення ним у позові відомостей про належних відповідачів, суд позбавлений законної можливості з-за діянь, зв`язаних з реалізацією позивачем своїх прав, напевно захистити його ж таки права. Разом з тим, оскільки за змістом норми ч. 2 ст. 12 Цивільного кодексу України нездійснення особою в певній процесуальній формі своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (згідно із ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства), суд переконаний у необхідності роз`яснення позивачеві за резолютивною частиною даного рішення, що відмова у задоволенні його позову у приведеному вище контексті не є перешкодою для пред`явлення позивачем нового позову щодо того ж спору, але із повідомленням суду відомостей про належний суб`єктний склад учасників правовідносин.

Outcome: dismissed