Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» 08.08.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31484,87 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.04.2011 АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] уклали договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненн я, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору свої зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед Банком станом на час звернення до суду 31.05.2015 року виникла заборгованість у розмірі 31484,87 грн. На даний час позичальник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованості за договором не погашає, чим порушує права Банку. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Ухвалою суду від 22.06.2018 року за заявою представника [PERSON] було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні 06.09.2018 року. У судові засідання, 06.09.2018 року, 16.10.2018 року, 13.12.2018 року сторони не з`явилися. Ухвалою суду від 18.12.2018 року, клопотання представника Відповідача Мхатварі Т.Л. про витребування доказів було задоволено та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати до суду наступні документи: засвідчену належним чином анкету-заяви №б/н від 01.04.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» відносно [PERSON] ; належним чином засвідчену копію Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли станом на 01 квітня 2011 року, та належним чином засвідчену копію локального акту ПАТ КБ «Приватбанк» про їх затвердження та введення в дію; актуалізовані розрахунки за картковими рахунками відносно [PERSON] , відкритих на його ім`я, за період починаючи з 01.04.2011 року по дату надання позову до суду (тобто по 26.08.2016року); виписки , засвідчені належним чином, з карткових рахунків відносно [PERSON] , відкритих на його ім`я, за період починаючи з 01.04.2011 року по дату надання позову до суду (тобто по 26.08.2016року). Представниками Позивача на виконання ухвали суду було надано виписку по рахунку, підписану представником Банку, копію анкети заяви від 01.04.2011 року, копію Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», копію Витягу з «Тарифів Банку», обгрунтування розрахунку заборгованості, копію наказу Банку СП -2010-256 від 06.03.2010 року, копію фото [PERSON] з карткою. В судове засідання 30.05.2019 року представник позивача АТ «ПриватБанк» - Акрабова О.М. (діє на підставі довіреності від 18.05.2017 р.) не з`явилася, але 30.05.2019 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що проти винесення рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Мхатварі Т. Л. в судове засідання не з`явилися представником надано заяву по оголошення перерви у судовому засіданні для ознайомлення з матеріалами, наданими представником позивача на виконання ухвали про витребування доказів. Розгляд справи було відкладено на 09.07.2019 року. 04.07.2019 року до суду надійшли пояснення на заперечення від представника позивача, відповідно яких просили задовольнити позовну заяву. 08.07.2019 року до суду надійшли заперечення та доводи відносно отриманих від Позивача 30.05.2019 року виписки за рахунком, відповідно яких, на думку представника відповідача жодна операція не має посилань на погашення саме того кредитного договору, в відношення якого пред`явлений позов до суду, а саме 01 квітня 2011 року. Більш того, аналізуючи операції, проведенні з 2011 року, вбачається, що жодна операція взагалі не має посилань на погашення саме того кредитного договору, в відношення якого пред`явлений позов до суду. У зв`язку з викладеним на думку представника відповідача докази є неналежними, недопустимими та недостовірними. В судове засідання 09.07.2019 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 24.10.2019 року. 01.08.2019 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, відповідно яких підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засіданні сповіщена належним чином, в справі наявна заява розгляд справи у відсутності представника позивача, у зв`язку з чим суд вважає можливим продовжити розгляд справи у його відсутності згідно ч.1 ст.223 ЦПК України. В судове засідання 24.10.2019 року з`явився представник відповідача- Мхатварі Т.Л., зазначив про пропуск строку позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї докази приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву № б/н від 01.04.2011 року, згідно якої приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с.6 т.3). У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банкуwww.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Належним чином завірена копія даної Заява була надана Позивачем та міститься в матеріалах справи. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач зазначив, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 31.05.2015 року існує заборгованість у розмірі 31484,87 грн., з яких: - 13768,29 грн. - тіло кредиту; - 3221,75 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; - 11369,36 грн. - нараховано пені; - 1150,00 грн. - нараховано штрафів; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована складова). - 1475,47 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. На думку позивача , у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Обґрунтовуючи даний розмір заборгованості банк посилався на те, Банк нараховує відсотки на користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умови та правила надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. + 5% від суми позову. Згідно інформації у вказаній анкеті-заяві від 01.04.2011 року відповідач висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомлений та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином та анкетою-заявою б/н від 01.04.2011 року, підтверджується, зокрема, поясненнями представника позивача, наданими у позові. Між тим, встановлено, що в анкеті-заяві від 01.04.2011 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 01.04.2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. У той же час, позивачем, АТ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг (саме в тій редакції, витяг з якої долучено до позову), Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи із правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, долучені до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Отже, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, проте долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умови та Правила надання банківських послуг, не містять підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Тарифами (кредитка «Універсальна), Умовами та Правилами надання банківських послуг (зокрема щодо розміру відсоткової ставки за кредитним договором), які додані до позову та що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, долучений до позову витяг із Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. На сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms відсутні Умови та Правила надання банківських послуг у відповідній редакції станом на день укладення кредитного договору 01.04.2011 року. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, додані позивачем, Тарифи, витяг із Умови та Правила надання банківських послуг у зв`язку з відсутністю на них підпису відповідача, суд вважає, що останні не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа №6-2320цс16 ). Таким чином, за наданим позивачем витягом із умов та правилами надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача. Отже, суду не підтверджено належним чином щодо існування за вказаним кредитним договором процентної ставки саме у розмірі 2,5% місячних, визначеного позивачем розміру штрафних санкцій та пені, а отже суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення з відповідача - 3221,75 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; - 11369,36 грн. - нараховано пені; - 1150,00 грн. - нараховано штрафів; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована складова) - 1475,47 грн. - штраф (процентна складова)., тому в цій частині позову суд відмовляє. Щодо пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне. З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 26.08.2016 року. При цьому суд звертає увагу що позивач просить стягнути заборгованість за тілом у розмірі , проте згідно з розрахунку вбачається що загальний залишок заборгованості за тлом кредиту 13338,32 грн., за відсотками 429,97 грн. а разом 13768, 29 грн., тобто борг за тілом кредиту 13338,32 грн., - а не 13768,29 грн. Під час розгляду справи в суді представник відповідача подав заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). До такого ж висновку прийшла и Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) від 28.03.2018 р. Згідно укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язався щомісячно вносити плату за користування кредитними коштами. Таким чином, право позивача вважається порушеним з моменту недотримання [PERSON] строку оплати кожного чергового платежу, а відтак перебіг позовної давності за черговий платіж починається з моменту порушення строку його сплати. Представник відповідача посилається на ті обставини, що жодна операція, що відображена в виписки позивача не має посилань на погашення саме того кредитного договору, в відношенні якого пред`явлений позов до суду, а саме від 01.04.2011 року. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-2469цс16, у постанові суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. У цій справі, позивач повною мірою володів необхідною інформацією стосовно клієнта (відповідача по справі), який уклав з Банком відповідний договір у формі заяки-анкети, у т.ч. стосовно строку дії кредитної карти, розміру непогашеної заборгованості тощо. А відтак, з 2011 року Банк довідався про порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором. Оскільки Банк з 2011 року мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише у 26.08.2016 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом(тіла) у зв`язку зі спливом позовної давності, а що стосується інших нарахованих сум заборгованості - у зв`язку з недоведеністю узгодження його істотних умов, для нарахування такої заборгованості . З урахуванням викладеного, згідно ст. 141 ЦПК України і підстав для стягнення судових витрат з відповідача також не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed