Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (у подальшому уточнений до відкриття провадження по справі - редакція від 05.11.2020 (а.с.39) до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.06.2012 між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис запис №124, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище позивача після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » було змінено на спільне прізвище подружжя - « [PERSON] ». Вказує, що від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №911. Донька проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та навчається у Черкаській гімназії №9 ім.О.М.Луценка. Спір про місце проживання дитини між подружжям відсутній. Крім того, зауважила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, адже подружжя не проживає разом з лютого 2020 року. Також, відповідач зазначила, що малолітня донька проживає разом з нею за вказаною вище адресою, знаходиться на її утриманні. Квартирою [ADDRESS] вона користується на підставі Договору позички жилого приміщення (квартири) №1 від 01.03.2020р. Крім того, факт проживання доньки разом з позивачем підтверджується Актом обстеження житлово-комунальних та умов життя неповнолітнього від 10.09.2020р. Наразі забезпеченням будь-яких потреб своєї доньки займається позивач своїми зусиллями, доглядає та виховує її, а також виконує всі інші обов`язки, як мати, для створення найкращих умов її розвитку та життя. Разом з тим, вказала, що батько дитини - [PERSON] , ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо участі у матеріальному забезпеченні та підтримці своєї доньки, тож всі витрати щодо забезпечення належного рівня життя доньки забезпечує позивач самостійно без залучення будь-якої матеріальної підтримки від батька дитини, що вважає неприпустимим. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що місячний розмір витрат, які нею витрачаються на утримання спільної з відповідачем неповнолітньої доньки, складає понад 10000,00грн. У наведену суму входить вартість освітніх послуг, зокрема, купівля шкільної канцелярії та підручників, благодійні внески до шкільного фонду, ремонт класу, інші витрати класу та школи, витрати на дозвілля (гуртки) дитини - близько 3000,00грн. на місяць, оновлення гардеробу - близько 2500,00грн. на місяць, забезпечення здорового та правильного раціону харчування дитини - близько 2000,00 грн. на місяць, витрати на періодичне оновлення техніки (телефон, комп`ютер) - близько 200,00грн. на місяць. Між тим, зазначає, що за відомостями Держстату України, структура сукупних витрат домогосподарства з дітьми становить 3227 грн. на 1 особу в місяць. Між тим, позивач зауважила, що свої витрати щомісяця на утримання дитини вона підтверджує наданням до позову відповідного детального розрахунку з підтвердженням сплати таких витрат. Її середньомісячний заробіток не перевищує 11000,00грн., що станом на сьогоднішній день є зовсім незначною сумою з огляду на те, що вона самостійно утримує дитину, інших джерел доходу у неї немає. Проте, відповідач, як батько дитини, ухиляється від свого батьківського обов`язку, є здоровим та працездатним чоловіком, володіє нерухомим (має земельну ділянку, квартиру, будинок), від вказаного майна отримує орендну плату, а також володіє рухомим майном (транспортний засіб), а тому вважає, що він може та повинен сплачувати кошти (аліменти) на утримання своєї неповнолітньої доньки у розмірі, що буде достатнім для її гармонійного розвитку. На утриманні відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, На підставі зазначеного вище, позивачка просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , що був зареєстрований 21.06.2012 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №124. Крім того, з урахуванням уточнених вимог в редакції від 05.11.2020р., просить стягувати з відповідача - [PERSON] , [INFO] на свою користь, аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до моменту досягнення дитиною повноліття, із проведенням щорічної індексації відповідно до вимог закону. Після усунення позивачем недоліків, які стали підставою залишення позову без руху, ухвалою суду від 10.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 42). 25.02.2021 року судом отримано від відповідача та його представника, адвоката Осадчого В.А., відзив на позовну заяву, в якому останніми свою позицію часткового визнання позовних вимог обґрунтовано наступними доводами: так, позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу, відповідачем визнано повністю, не заперечував проти їх задоволення, погодився на розірвання шлюбу. Між тим, позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав частково: не погоджується та не визнає, що [PERSON] , [INFO] - є його донькою; позивачем не доведено належними та допустимими доказами зазначені нею в позовній заяві витрати на утримання дитини в розмірі понад 10 000 гривень на місяць. Відповідачем вказано, що, як на його думку, позивач абсолютно не обгрунтовує його можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, при цьому вказуючи неправдиві відомості щодо задовільного стану здоров`я відповідача. При цьому, відповідач зазначає, що має змогу сплачувати позивачу кошти в розмірі 1300,00 грн. на місяць, за умови підтвердження факту, що [PERSON] , [INFO] - є його донькою. Додав, що його заробітна плата за 6 місяців становить 29759,19 грн., він отримує щомісячно кошти в сумі 4959,87 грн. Пенсія, яка йому нараховується - становить 1769грн. у місяць. Загальна сума доходу становить 6728,87грн. Стан здоров`я він має незадовільний, який постійно погіршується і може призвести до втрати ним працездатності. Відзначив, що його витрати на оплату комунальних послуг становлять в середньому 1500,00 грн. на місяць. Отже, не заперечує проти розірвання шлюбу між ним та [PERSON] . Просив стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300,00 грн. щомісячно, до моменту досягнення дитиною повноліття, у разі підтвердження того факту, що саме він є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідь на відзив позивачем подана не була. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зазначила, що остаточно вона просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати стягнути з відповідача. Таким чином, просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позові та з урахуванням доказів, які додані до нього. Також суду пояснила, що з лютого 2020 року спільно з відповідачем не проживають, строк на примирення вважає не потрібним, відносини з відповідачем погіршилися ще з вересня 2019 року. Вона змушена була піти від нього, щоб не терпіти його поведінку, проживати з відповідачем не може. Донька є спільною з відповідачем дитиною, проживає з нею. Позивач вказує, що її заробітна плата становить 10000,00 грн. на місяць, саме вона всім забезпечує доньку самотужки, відповідач матеріальної допомоги взагалі не надає. Переконана, що відповідач 5000,00 грн. має можливість сплачувати в рахунок аліментів, оскільки щодня користується особистим транспортним засобом, витрачаючи на нього кошти, крім того, лікується в платній клініці - отже, кошти відповідач певні має. Зауважила, що вона з донькою житло винаймають, дитина тричі останнім часом хворіла і вона лікувала її власним коштом, відповідач допомоги ніякої не надавав. Судові витрати просила покласти на відповідача. Не погоджується на той розмір аліментів, що просить відповідач, але погоджується зменшити до 3000грн. Представник позивача, адвокат Погасій С.М. в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник відповідача, адвокат Осадчий В.А. визнав вимоги позивача стосовно розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] . Зазначив, що примирення не може бути, так як відповідач не має бажання зберегти сім`ю, оскільки до розірвання шлюбу призвела сама позивач. Разом з тим, вказав, що не визнає позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача аліментів в сумі 5000,00 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої дитини, проте, так як факт батьківства відповідача щодо дитини підтверджено (проведене відповідне дослідження), погоджується на суму стягнення - 1300,00грн. щомісяця. Вважає, що позивачем не підтверджено доказами наявність щомісячних витрат на утримання доньки у сумі 10000,00грн., як вказано у позові. Разом з тим, вказав і на відсутність доказів понесення позивачем витрат, які нею перелічено у позові. Позивачем не обґрунтовано необхідність стягнення з відповідача саме 5000,00 грн., вважає заявлену суму надмірною. Відповідач не має можливості сплачувати запитувану позивачем суму, враховуючи мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також рівність обов`язку сторін щодо утримання дитини. Зауважив, що відповідач отримує заробітну плату в сумі 6700,00 грн., а також пенсію, оскільки є особою з інвалідністю 3 групи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку свого представника, адвоката Осадчого В.А. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Підтвердив, що він є особою з інвалідністю 3 групи. Погодився на стягнення з нього на користь позивача аліментів в сумі 1300,00 грн. на утримання неповнолітньої доньки. Крім того, ні відповідач, ні його представник не погодились на розмір аліментів 3000грн., що запропонувала в судовому засіданні позивач. Заслухавши думку позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 21.06.2012, згідно даних Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис № 124. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с. 6). Також встановлено, що за час перебування в цьому шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2012 (а.с. 9). Батьком дитини записаний відповідач. Проте, у матеріалах справи наявна довідка від 22.04.2021 №0112-21 видана Медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА» з якої вбачається, що 06.04.2020р. до МГЦ «МАМА-ПАПА» звернувся [PERSON] щодо проведення досудового дослідження на встановлення батьківства між передбачуваним батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] . В судовому засіданні судом досліджено відповідний висновок, за яким батьківство відповідача щодо дитини не виключається і відповідач погодився із тим, що він є батьком доньки [PERSON] . З огляду на описану вище обставину, судом встановлено, що, станом на день розгляду даної справи, між сторонами вичерпано спір щодо батьківства відповідача відносно [PERSON] , [INFO] , відповідач є батьком вказаної дитини, що ним та його представником підтверджено у судовому засіданні. Крім того, відсутній спір про поділ спільного майна між сторонами. Згода про місце проживання дитини між сторонами досягнута. У судовому засіданні також встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують і їхня спільна дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлово-комунальних умов життя неповнолітнього від 10.09.2020р. (а.с.10), а також даними договору позички жилого приміщення (квартири) №1 від 01.03.2020р. (а.с.11-12). Відповідно до даних довідки про доходи №ЮФ000333 від 10.09.2020р., виданої ТОВ «Юрія-Фарм», вбачається, що [PERSON] працює на ТОВ «Юрія-Фарм» укладальником -пакувальником. За період з березня 2020р. по серпень 2020р. її заробітна плата становила - 81617грн. 40коп.(а.с.14). У матеріалах справи (а.с.17-18) міститься орієнтовний розрахунок витрат, які щомісячно нібито несе позивач на утримання дитини [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що зазначені витрати становлять 10927грн.00коп., але відсутні документально підтверджені докази про дійсність фінансових трат, які пов`язані з оплатою придбання вказаних товарів та оплати інших видів витрат. Між тим, позивачем надано в обгрунтування позову, докази на підтвердження замовлення нею через сервіси мережі Інтернет одягу:на суму 779,00грн. (а.с.22), на суму 1525грн.00коп. (а.с.24-25), на суму 1260грн.00коп.(а.с.26), на суму 612грн.00коп. (а.с.27)., але платіжних документів на підтвердження здійснення отримання та подальшої оплати товару немає. Варто також вказати, що у матеріалах справи (а.с.28-29) лише наявні квитанції на оплату товару на суму 1610грн.00коп у магазині дитячого одягу Сонечко, а також сплату через РОS-термінал коштів на суму 359,00грн., призначення платежу-не відомо, відомості про платника - також не відомі. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №225079246 від 22.09.2020 (а.с.30), встановлено, що відповідач [PERSON] - є власником земельної ділянки розташованої у с.Валява, Городищенського району Черкаської області, кадастровий номер якої - 7120381000:02:001:0500, загальна площа - 1.4369га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власність відповідача на вказане нерухоме майно підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ та №021396, виданим 13.07.2009 Городищенською районною державною адміністрацією Черкаської області, на підставі якого і здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за №52302267 (а.с.30). Вказана земельна ділянка перебуває у строковому платному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «УРОЖАЙ» відповідно до Договору оренди землі з додатковою угодою №б/н від 05.10.2010р. Орендна плата складає 7466,41грн. за кожен рік оренди та не може бути меншого розміру. Строк дії договору - 31.12.2030р.(а.с.31). Разом з тим, встановлено, що на підставі договору купівлі продажу №2366 від 15.08.2012 року, відповідач [PERSON] - є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , загальна площа її становить - 47,7кв.м., житлова площа - 26,1кв.м. (а.с.32), проте він не зареєстрований за вказаною адресою, як вбачається із відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.11.2020р., отриманих судом 04.12.2020р. (а.с.50). Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину №4254 від 24.12.2008, виданого Городищенською державною нотаріальною конторою Черкаської області, відповідач - є власником 1/2 частини будинку розташованого по [ADDRESS] (а.с.32). Згідно довідки про доходи від 16.02.2021р. за №67, [PERSON] дійсно працює охоронником будівельного об`єкту на Приватного підприємства «Надія», за період з серпня 2020р. по січень 2021р. його заробітна плата складає, за виключенням ПДФО, - 29759грн.19коп.(а.с.76). Крім того, відповідач є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою №775111 від 23.09.2020 (а.с.95) та пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 18.11.2020 (а.с.101), у зв`язку з наявністю цього статусу отримує пенсію по інвалідності в сумі 1769грн.00коп., що підтверджується інформацією ГУ ПФУ в Черкаській області від 20.11.2020р. (а.с.77). При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач працює та отримує регулярний дохід. Також, суд враховує його думку про часткове визнання ним заявлених позовних вимог, а також той факт, що жодних належних та допустимих доказів у підтвердження обставин про те, що відповідач не має можливості утримувати свою неповнолітню дитину, ним до суду не надано. Так, судом також враховано наявні у матеріалах справи медичні документи (виписка з медичної карти №4/1696, виписний епікриз №7546 від 20.08.2018р., виписка з мед.карти №416 від 30.04.2018р.,епікриз виписний від 18.08.20р.,консультаційний висновок спеціаліста від 01.07.2020р. та 26.07.2020р., консультативне заключення обласного кардіолога №327 від 03.09.2020р., індивідуальна програма реабілітації інваліда №4824 від 23.09.2020 та інші) (а.с.78-87,96-100), проте вони не свідчать про неможливість відповідача виконувати свої аліментні зобов`язання щодо утримання своєї неповнолітньої дитини. Крім того, надані відповідачем, в додатку до відзиву на позов, копії квитанцій про оплату спожитих ним же комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с.88-94, 102-104), свідчить про належне виконання ним обов`язку, як власником квартири щодо утримання житла, про яку йдеться, але аж ніяк про неможливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. При цьому, враховується думка учасників справи, сторони примиритися не бажають. Частиною третьою статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Отже, враховуючи визнання відповідачем позову у частині розірвання шлюбу, такі вимоги підлягають до задоволення, враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази не дають суду підстав для повного задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи позицію позивача, працездатність відповідача, розмір його доходів та доходів позивача, наміри та бажання утримувати спільну з позивачем дитину і у подальшому, часткове визнання відповідачем позову, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, визначивши розмір аліментів у розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 13.10.2020 року до повноліття дитини, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На думку суду, будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування позиції позивача про те, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 5000грн. щомісячно, до суду не надано, враховуючи норми ст. 12 ЦПК України. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, у тому числі, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, а також відповідач своїх заперечень щодо заявленого позову, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини і, як на думку суду, їх слід задовольнити у розмірі 1500грн. щомісячно. Що стосується розмірі, запропонованого позивачем - 5000грн., то він є явно завищеним. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп., а також на користь позивачки у розмірі 840 грн. 80 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Встановлення відповідачу третьої групи інвалідності не звільняє його від обов`язку сплати таких судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial