overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, 1928 року побудови, загальною площею 48,54 кв.м, житловою площею 23,08 кв.м., із господарськими спорудами та побудовами, розташованих в [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що він з 2002 року по теперішній час добросовісно відкрито безперервно володіє та користується вказаним майном: будинком із господарськими спорудами та побудовами, який залишався після смерті його батьків: мати [PERSON], яка померла [INFO] року, батько [PERSON], який помер [INFO] року. В 2014 році він мав бажання оформити спадщину на вказане майно та в ході збору документів звернувся до відповідача [PERSON], який є чоловіком його сестри [PERSON], яка померла [INFO] року, із проханням надати йому необхідні документи для подальшого оформлення спадщини, але відповідач категорично відмовився від будь-якого втручання в оформлення прав позивача на вказаний спірний будинок. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати за ним право власності приватної власності за набувальною давністю на будинок [ADDRESS]. Ці обставини і з'явилися підставою позову. В попереднє судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надав до суду заяви в яких наполягають на позовних вимогах , просять їх задовольнити та розглядати справу у їх відсутності. В попереднє судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву в якої позовні вимоги визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.. 344 ч.1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 397 ч.3 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду Згідно з ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем у попередньому судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову, відповідно до ст.. 174 ч.4 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а потому приймається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася з позовом про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтуванні своїх вимог вказує, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] У її батьків є ще одна донька, її рідна сестра [PERSON], відповідач по справі. Батько заявника [PERSON], який помер 22.12.2003 року. Після його смерті позивач та її мати [PERSON] постійно мешкали разом за адресою: вул. Толстого, б. 1, м. Часів Яр Донецька область. Мати заявника [PERSON] померла 12.10.2014 року. Після смерті матері позивача залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами під номером один, розташованого по вул. Толстого у місті Часів Яр Донецької області на земельній ділянці площею 615.0 кв.м.; приватизована земельна ділянка, розміром 0,0615 га, розташованої під номером один по вулиці Толстого у місті Часів Ярі Донецької області; земельна ділянка площею 4,6807 га, розташована: Миколаївська сільська рада Костянтинівського район Донецька область. Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги по закону у рівних частках спадкового майна, що залишилось після смерті їхньої матері. Відповідач [PERSON] відмовляється від прийняти спадщини, що залишилась після смерті їхньої матері, на користь позивача. На підставі вищевказаного, позивач будучі рідною донькою [PERSON], що на момент смерті постійно мешкала з спадкодавцем, турбувалась про неї, вважає, що вона є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця - [PERSON] за умови відмови від спадщини відповідача по справі та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Ці обставини і зявилися підставою позову. В попереднє судове засідання позивач не зявилася, надав до суду заяву в якої наполягає на задоволенні позовних вимог та просить справу розглядати у її відсутності. В попереднє судове засідання відповідач не зявилася, надав до суду заяву в якої позовні вимоги визнала та просить справу розглядати у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою........... Згідно ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від нього. Згідно з ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем у попередньому судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову, відповідно до ст.. 174 ч.4 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а потому приймається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] доньки [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла донька позивачки [PERSON]. Невдовзі після смерті доньки, а саме [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], а сама позивач потрапила на стаціонарне лікування до лікарні, фактично втративши можливість самостійно пересуватися, що підтверджується довідкою від 18.11.2013р. та епікризом №10180. У зв»язку зі збігом тяжких сімейних обставин і стану здоров»я позивач пропустила строк звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої доньки, просить визнати поважними причини пропущення строку і встановити додатковий строк для подання заяви. Підтримавши позов в судовому засіданні, позивач просила його задовольнити Представник відповідача - Київської міської ради в судовому засіданні залишив вирішення спору на розсуд суду, згодом направив письмові пояснення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. ЇЇ матір»ю, згідно свідоцтва про народження, є позивач [PERSON]. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа Десятої Київської державної нотаріальної контори №201/01-16 від 17.01.2014р., спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не відкривалася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Надані позивачем докази збігу тяжких сімейних обставин, її перебування на стаціонарному лікуванні з діагнозом, який виключав можливість самостійного пересування дають підстави для висновку про те, що причини пропущення позивачем встановленого законом 6-місячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки є поважними причинами. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим встановити позивачам додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - 3 місяці після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про визначення місця проживання дитини в обґрунтування якого зазначила, що вона припинила спільне проживання з позивачем [PERSON], але не досягла добровільної згоди з останнім щодо визначення місця проживання їх спільного сина [PERSON], [INFO] у зв'язку із чим просить суд визначити місце проживання дитини разом з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України, зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, яка пов'язана з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п'яти днів, тобто в строк до 09.01.2017 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.10.1994 року; від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року фактичні шлюбні стосунки з відповідачем припинилися, в серпні 2016 року вона з дітьми переїхала жити до матері. Причиною звернення з позовом до суду стало зловживання відповідачем спиртними напоями, образи, сварки і скандали. Все це призвело до втрати довіри до відповідача та відсутності бажання перебувати з ним в шлюбі. Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про встановлення сторонам строку на примирення, мотивуючи його наміром збереження сім'ї, пояснив, що він дійсно вживав алкогольні напої, мали місце сварки і скандали, однак, зазначив, що вони викликані необґрунтованими претензіями саме позивача. Позивач, у свою чергу, пояснила, що свого наміру розірвати шлюб вона не змінить, зазначила, що вона не перший раз подає позов про розірвання шлюбу до суду і вже колись відкликала свою заяву, погодившись з відповідачем, тому заперечувала проти встановлення строку на примирення. Збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 1994 року, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім»ї, про що зроблено відповідний актовий запис за №1867. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню на даний час [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Згідно пояснень сторін, спільне життя між сторонами погіршилося внаслідок взаємних претензій одне до одного, сварок, скандальних ситуацій тощо, з січня 2016 року фактичне подружнє життя між сторонами припинилося, з серпня 2016 року позивач проживає у своєї матері. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у судовому засіданні зазначила, що втратила довіру до відповідача, не має наміру зберігати існуючий шлюб і після пояснень відповідача підтвердила відсутність свого бажання перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі., наполягаючи на задоволенні позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, збереження шлюбу за відсутності згоди на його збереження, суперечитиме інтересам позивача і порушить її права, передбачені статтею 24 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що сім'я фактично розпалася внаслідок різних поглядів на життя, відсутності взаєморозуміння, матеріальної підтримки з боку чоловіка. Позивач зазначає, що сторони з осені 2013 року не підтримують шлюбних стосунків, тому подальше подружнє життя вважає неможливим. До початку розгляду справи сторони надали суду спільну письмову заяву, згідно якої позивач позов підтримала повністю, а відповідач позов визнав, не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Вивчивши спільну заяву сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 серпня 2008 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1259. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, сім'я фактично розпалася, сторони з осені 2013 року не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, що ними визнається і не оспорюється. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може, оскільки відсутня згода сторін на подальше спільне проживання однією сім'єю. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], обґрунтовуючи свій позов наступними обставинами. З 21.08.2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким проживала однією сім'єю до липня 2014 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося. На переконання позивачки, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. У судовому засіданні 10.10.2014р. позивач, підтримавши позов, пояснила, що сім'я фактично розпалася через зловживання відповідачем алкогольними напоями, тому її рішення розірвати шлюб є виваженим, оскільки бажання перебувати далі у шлюбі з відповідачем позивач не має. У судове засідання 10.12.2014р. позивач направила письмову заяву, згідно якої позов вона підтримує в повному обсязі і просить розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні 10.10.2014р. заперечував проти задоволення позову, просив надати сторонам строк на примирення. За клопотанням відповідача судом був встановлений строк на примирення. У судове засідання, призначене на 10.12.2014р. відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причин своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 року, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №960. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони не ведуть спільного господарства і не проживають разом однією сім»єю з липня 2014 року, з того ж часу не підтримують шлюбних стосунків. Згідно зі ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки вжиті судом заходи щодо примирення сторін до примирення не призвели, позивач наполягає на розірванні шлюбу з підстав відсутності бажання перебувати у шлюбі з відповідачем, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу сторін суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з квітня 2014 року подружнього життя між сторонами немає, а шлюб існує лише формально в силу схильності відповідача до комп'ютерних ігор. Подальше подружнє життя позивач вважає неможливим. Підтримавши позов, позивач просила розірвати шлюб. Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 вересня 2010 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1368. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, з квітня 2014 року сім'я фактично розпалася, з того часу сторони не ведуть спільного господарства, на даний час не підтримують шлюбних стосунків. Сторони у заяві, направленій до суду, зазначили, що наміру зберігати шлюб вони не мають. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки збереження формально існуючого шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.09.2009 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] Згідно пояснень позивача, перші два роки шлюбу сторони прожили у відносному порозумінні, але після народження дитини почали відбуватися часті сварки, ініціатором яких був чоловік. Наприкінці 2014 року після чергової сварки відповідач пішов жити окремо. З того часу вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків. За цей час позивач дійшла до остаточного висновку про неможливість подальшого збереження формально існуючого шлюбу, необхідність його розірвання, оскільки шлюб фактично розпався. ; з вересня 2000 року шлюбні відносини між сторонами припинені, - кожен проживає окремо, спільне господарство не ведеться, примирення, як і збереження шлюбу, є неможливим. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, пояснивши, що не сам виїхав проживати на інше місце, а його виставили з квартири; підтвердив, що з того часу спільно сторони не проживають, він переніс операцію і на даний час потребує матеріальних втрат для реабілітації; зазначив, що з приводу дитини є спір, оскільки позивач з дитиною зустрічатися не дає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.09.2009 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Путівльського районного управління юстиції Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено актовий запис № 67. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони не ведуть спільного господарства і не проживають разом однією сім»єю з кінця 2014 року, з того ж часу не підтримують шлюбних стосунків. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з підстав відсутності бажання перебувати у шлюбі, який вважає невдалим, з відповідачем, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу сторін суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1991 року; від шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Причина звернення з позовом про розірвання шлюбу - різні характери, погляди на життя, на шлюб, внаслідок чого спільне життя не склалося. Як зазначає позивач у заяві, останнім часом все частіше мали місце непорозуміння, внаслідок чого протягом останнього року і на даний час кожен проживає окремо, а примирення, як і збереження шлюбу, є неможливим. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач до початку розгляду справи направив до суду письмову заяву, посвідчену нотаріально, згідно якої визнав позов, просив розірвати шлюб і провести судове засідання у його відсутність. Вивчивши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.04.1991 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Залізничної районної ради народних депутатів міста Києва, про що вчинено відповідний актовий запис №392. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок різних характерів, сторони протягом останнього року і на даний час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та не мають наміру зберігати існуючий шлюб, що ними визнається і не оспорюється. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась, а у сторін відсутня згода сторін на подальше проживання однією сім'єю у зареєстрованому шлюбі. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved