Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10290 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь АТ КБ «ПриватБанк» 12034,25 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 22.05.2018 року та судові витрати по справі. До початку розгляду справи представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10290 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. [PERSON] підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Позивач вказує, що в порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник своєчасно не повертає кредит, не сплачує нараховані відсотки за користування кредитними коштами та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобов'язання перед банком, у зв'язку з чим, станом на 22.05.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 12034,25 грн., з яких: 12661,61 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 8173,20 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 549,25 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 3861,05 грн. Що стосується пені у розмірі 8173,20 грн., то у цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема, строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21.12.2007 року станом на 22.05.2018 року в розмірі 3861,05 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з [PERSON] в користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути також 1762 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.526, 549, 551, 634, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial