Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.06.2008 року відповідачу [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 800 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач несвоєчасно виконує свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року у неї виникла заборгованість в сумі 117170,14 грн., яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Павличенко В.Г. звернувся до суду з заявою в якій прохав розглядати справу без його участі та без участі відповідача [PERSON] , заперечення проти позову, надані відповідачем у відзиві підтримав, позовні вимоги не визнає. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в порядку заочного провадження суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 17.06.2008 року між АТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого останній відповідачу [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 800 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між відповідачем та банком договір, що підтверджується підписом у заяві ( а.с.17). Відповідно до п.3.2, п. 3.3 Договору клієнт дає згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. При порушенні клієнтом строків платежу за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5 % від суми позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У позовній заяві зазначено, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого згідно розрахунку позивача склалась заборгованість, яка станом на 31.03.2020 року складає - 117170 грн. 14 коп., з яких 621,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 105 910,06 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 4 821,13 грн. - нарахована пеня, 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 5 567 грн. 63 коп. штраф (процентна складова) (а.с.6-9). Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 6.5. Умов надання банківських послуг, як складової частини укладеного договору, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. Умов, у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник на вимогу банку зобов`язаний виконати обов`язки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 (справа №6-1926цс15). Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили на щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, про що зазначено у заяві позичальника Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким відповідачу було надано кредитну картку: № [NUMBER] , дата відкриття - 13.02.2013, термін дії - 10/16. Відтак, у межах строку кредитування до жовтня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, суд задовольняє проценти за користування кредитом в межах визначеного договором строку кредитування, а саме станом на 31.10.2016 року в розмірі 3 751,65 грн., оскільки термін дії кредитної картки № [NUMBER] сплинув у жовтні 2016 року. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимоги про стягнення штрафу, а саме 5817 грн. 63 коп. штраф відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, оскільки її підстави та розмір погоджено сторонами шляхом підписання відповідачем 19.06.2008 року заявки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Крім того, відповідно до правового висновку, сформованого ВС у постанові від 07.03.2018 року у справі № 552/5900/15-ц у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що пеня, нарахована позивачем за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором значно перевищує розмір збитків, нанесених внаслідок невиконання умов вказаного договору і є неспівмірною, тому пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором підлягає стягненню в межах тіла кредиту в розмірі 621,32 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості. Представником відповідача у відзиві на позов заявлено клопотання щодо застосування до позовних вимог позовної давності. Але з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви вбачається, що відповідачем [PERSON] в 2019 році проводились погашення за даним кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Беручи до уваги вищевикладене, судом не може бути застосована позовна давність до заявлених позивачем вимог до [PERSON] , оскільки останньою проводилось погашення за кредитним договором в 2019 році, тобто перебіг позовної давності було перервано. Судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 89,59 грн. (4994,29 х 2102 / 117170,14), що відповідає положенню ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial