Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 жовтня 2006 року, у зв`язку з невиконанням з її сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви б/н від 19 жовтня 2006 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі визначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, відповідачу надано у користування кредитну картку ( номери та строки дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4000 грн. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 30 червня 2020 року існує заборгованість - 33 167,59 грн., що складається з заборгованості за тілом кредитом у розмірі 3 456,48 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 29 711,11 грн., яку просив стягнути з [PERSON] . Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи з викликом осіб. Ухвалою суду 14 грудня 2020 року визначено явку представника позивача та відповідача у судове засідання обов`язковою. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, ухвала суду від 14 грудня 2020 року про обов`язкову явку представника також отримана банком. Представником на електронну адресу суду надіслано клопотання про проведення судового засідання без участі представника банку з підстав продовження загальнодержавного карантину, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, зазначила, що вказаний кредит не отримувала, у 2006 році мала намір разом з чоловіком працевлаштуватись до кафе, яке бажав відкривати громадянин [PERSON] , надала йому паспорт та код, для укладання трудового договору. Вказані документи він повернув через 2 дні, договір з ним не був укладений та кафе ним так і не було відкрито. Кредит на її ім`я був відкрив [PERSON] , нею надавались з приводу цього пояснення у 2008 році робітникам СБУ та була написана заява до міліції. Ніяких документів у банку не підписувала та не отримувала карток. У заяві про отримання кредиту вказані неправильні її дані, а саме: дівоче прізвище матері, ступінь освіти та рік закінчення навчання, строк проживання в даній місцевості, неточно вказана вулиця та номер будинку. У наданому до суду відзиві, відповідач вказує, що із позовом не погоджується, вважає його безпідставним. Фактично вона ніколи не отримувала у вказаному банку грошей у розмірі 4000 грн. та не користувалась послугами даного банку. У 2006 році вона та її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , мали намір працевлаштуватися на роботу у кафе ФОП « [PERSON] », яке мало б відкритися у с. Пролетарське Вовчанського району Харківської області. Роботодавець [PERSON] , нібито у зв`язку з оформленням трудових відносин взяв у неї та її чоловіка копії паспортів та ідентифікаційних номерів, але кафе так і не відкрилося, сам [PERSON] зник у невідомому напрямку. Приблизно в червні 2008 року, вже після смерті чоловіка [PERSON] , їх обох викликали до управління СБУ в Харківській області, де її опитували стосовно отримання чи неотримання кредиту в ЗАТ КБ «ПриватБанк» в 2006 році, пропонували надати вільні зразки підпису та почерку у зв`язку з призначенням експертизи, а також проводили очну ставку між нею та [PERSON] , в ході якої він визнав свою провину та обіцяв погасити всі кредити оформлені на підставних осіб, яких разом зі нею та її чоловіком нараховувалось до 12 осіб. Протягом тривалого часу, з невідомих причин, управлінням СБУ в Харківській області не було притягнуто до кримінальної відповідальності гр. [PERSON] 18 березня 2016 року нею було подано до Вовчанського районного відділу УМВС в Харківській області відповідну заяву про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайських дій, яка була зареєстрована установою за вх. № П-37 від 18 березня 2016 року. Станом на цей час органами поліції, управлінням СБУ в Харківській області так і не було притягнуто винну особу до відповідальності. Як, вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 жовтня 2006 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30 червня 2020 року, які надав суду позивач, починаючи з 31 січня 2007 року та станом по цей час, більше 12 років кредитною лінію та виданою карткою не користувалися жодного разу. Крім того, з Анкети-заяви, яка була надана Банком до позову, вбачається, що бланк з самого початку заповнений з помилковою інформацією, яка не відповідає дійсності, має протиріччя, що свідчить про низку розбіжностей між вказаними в заяві відомостями про позичальника та дійсними обставинами, що стосуються її особи та свідчать про те, що ці кредити оформлялися шахрайським шляхом без її участі, але з використанням копій її паспорта та ідентифікаційного номера. Так, дівоче прізвище матері « [PERSON] », а не « [PERSON] », адреса проживання: [ADDRESS] , термін проживання за вказаною адресою: з 11 грудня 1984 року за останнім паспортом, а не 5 років, загальний термін проживання у даній місцевості з 11 грудня 1984 року, прибула з м. Шахтарськ Донецької області, а не 51 рік. У 2006 році вона не мала мобільного телефону та у графі «Контактна інформація» зазначений телефон [PERSON] , а також зазначено її місце роботи - ФОП [PERSON] , продавець, стаж роботи за фахом - 23 роки, адрес компанії м. Харків, що не відповідало дійсності. Підпис в заяві позичальника від її імені вчинений не нею, хоча його можливо легко підробити. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що вказані документи на момент відкриття кредитної лінії взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Оскільки розрахунковий період нарахування заборгованості та штрафних санкцій АТ КБ «ПриватБанк» починається одразу з моменту отримання особою одноразової суми в розмірі 4000 грн. у жовтні 2006 року. Тому саме тоді у позивача виникло право на звернення до суду, з відповідним позовом та в установлені законом строки, протягом трьох років, своїм правом позивач не скористався. Так, нею фактично не було отримано грошові кошти у сумі 4000 гривень 00 копійок та не було укладено жодних договорів з АТ КБ «ПриватБанк», вважає, що, в цьому випадку підлягає застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з основних обставин для відмови в задоволенні позову. Просила у задоволенні позовних вимог позивача AT КБ «ПриватБанк» відмовити повністю. Представником позивача 14 грудня 2020 року на електронну адресу суду надіслано клопотання, у якому зазначено про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача зазначених у відзиві. Натомість позивачем надано докази укладання кредитного договору з відповідачем та докази користування кредитним лімітом, а відтак позов є обґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви б/н від 16 жовтня 2006 року. Дата відкриття рахунку 19 жовтня 2006 року. Як зазначав позивач у позові, відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Банком на підставі Договору надання банківських послуг було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4000 грн. Для здійснення операцій по кредитному рахунку відповідачу було видано платіжну картку № [NUMBER] . Таким чином, позивач вказував, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. У порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за Договором не виконала і станом на 30 червня 2020 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 33167 грн. 59 коп., яка складається із: 3 456 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 29711,11 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідач, заперечуючи позов, пояснила, що ніколи не зверталась до позивача, не мала кредитних карток, не підписувала заяву на отримання кредиту та не підписувала «Умов та правили надання банківських послуг», у наданій до суду анкеті-заяві, зазначена інформація про неї, яка не відповідає дійсності. Ніяких кредитних договорів з позивачем не підписувала, вказаний кредит був отриманий шахрайськими діями громадянина [PERSON] . Згідно з даними копії заяви, 18 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Вовчанського РВ УМВС в Харківській області із відповідною заявою про вчинення злочину [PERSON] за фактом отримання на її ім`я кредитної картки та використання отриманих коштів для власних потреб. Однак посилання відповідача на те, що кредит отримано іншою особою та кошти були отримані та витрачені не нею, не можуть звільняти відповідача від її обов`язків, покладених умовами договору, оскільки докази винуватості іншої особи, доведеної у встановленому Законом порядку (тобто за вироком суду, який набрав законної сили) у відкритті кредитного рахунку та заволодінні грошовими коштами, суду відповідачем не надані, зазначені неї події є недоведеними та не можуть бути покладені у основу рішення суду. Як вбачається з копії анкети-заяви, вона містяться персональні дані [PERSON] , контактну інформацію: номер мобільного телефону та напис зверху [PERSON] , інформацію про працевлаштування, інформацію про доходи, вибір кредитної картки «Універсальна», з позначкою валюти гривня, кредитний ліміт - 4000 грн., строк дії картки - 2 роки та процентну ставку 3 % на місяць, підпис особи та представників банку. Але інформації щодо дівочого прізвища матері « [PERSON] » зазначеної у Анкеті-заяві дійсно не відповідає даним свідоцтва про народження відповідача, що зазначено відповідачем у судовому засіданні та підтверджується копію свідоцтва про народження відповідача. Адреса проживання має неточності у назві вулиці, та номер будинку не містить букви «А», загальний строк проживання є меншим ніж вказано у Анкеті-заяві, що вбачається з даних оригіналу паспорта відповідача та довідки секретаря виконкому сільської ради від 27.07.2014 року. Однак вказані неточності в Анкеті-заяві не можуть свідчити про укладання вказаного договору іншою особою. Сторонами за договором є саме позивач та відповідач, договір не визнавався недійсним, клопотань щодо призначення почеркознавчої експертизи підпису відповідача у заяві-анкеті до суду не надано, тому у даному випадку саме у відповідача виникає зобов`язання з повернення кредиту. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача станом на 30 червня 2020 року становить 33167,59 грн. і складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 456,48 грн., заборгованості за відсотками 29 711,11 грн. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості задоволенню не підлягають, з наступних підстав. З доданої виписки за договором б/н від 19 жовтня 2006 року, станом на 09 липня 2020 року маються операції з 27 жовтня 2006 року по 06 листопада 2019 року, з якого вбачається, що видача готівки здійсненна 30 жовтня 2006 року у сумі: 2060,00 грн.; 1030,00 грн.; 515,00 грн.; 309,00 грн.; 82,40 грн. Також вбачається повернення суми кредиту в розмірі 541, 00 грн. 04 січня 2007 року. Інший рух коштів у розрахунку відсутній. Так, відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про видачу [PERSON] кредитної картки, картка під номером [NUMBER] була відкрита 19 жовтня 2006 року, з терміном дії до останнього дня жовтня 2008 року. Отже, строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 19 жовтня 2006 року закінчився 31 жовтня 2008 року. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). Верховний Суд України неодноразово доходив висновку про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14;від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня2015 року у справі № 6-154 цс15). Як вбачається з матеріалів справи у листопаді 2008 році ЗАТ КБ «Приватбанк» зверталось до Вовчанського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 жовтня 2006 року в сумі 6576 грн. 55 коп.. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 11 листопада 2008 року, ЗАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено у прийнятті даної заяви про видачу судового наказу та роз`яснено заявнику, що він має право на звернення з тим самими вимогами до суду в позовному провадженні. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2008 року апеляційна скарга представника ЗАТ КБ «Приватбанк» на вищевказану ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 11 листопада 2008 року була відхилена, а ухвала суду першої інстанції залишена без змін. У серпні 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 22 013 грн. 68 коп. 23 грудня 2014 року ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без розгляду, у зв`язку з подачею 23 грудня 2014 року представником позивача до суду заяви про залишення вказаної позовної заяви без розгляду. Таким чином, оскільки відповідно до умов договору, сума наданого кредиту підлягає поверненню зі спливом останнього дня місяця дії картки, то враховуючи, що строк дії картки завершився 31 жовтня 2008 року, а позивач звернувся з позовом до суду 30 вересня 2020 року, то трирічний строк позовної давності щодо стягнення суми основної заборгованості по кредиту - тілу кредиту - 3 456,48 грн. - позивачем пропущено. Разом з тим, зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування. Отже, строк кредитування за договором, укладеним між сторонами 19 жовтня 2006 року, закінчується 31 жовтня 2008 року. Однак, право кредитодавця АТ КБ «Приватбанк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось після спливу строку кредитування, тобто після 31 жовтня 2008 року, проте позивач продовжував нараховувати проценти за користування кредитом до 30 червня 2020 року, розмір яких на вказану дату становив 29 711 грн. 11 коп. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, а також встановлених обставин, суд дійшов висновку що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] слід відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed