Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог указує про те, що з 28 січня 2000 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] В період шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу було укладено на ім'я відповідача та в подальшому зареєстровано за ним. З часу придбання квартири спору про порядок користування та володіння вказаним майном не виникало. Згодом відносини з відповідачем погіршилися. На даний час сторони розривають шлюб в судовому порядку і відповідач не визнає право власності позивача на Ѕ частину вказаного нерухомого майна, мотивуючи тим, що він є одноособовим власником вказаного нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати за нею право власності на 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не запечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 28 січня 2000 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Сасинівською сільською радою Пирятинського району Полтавської області за актовим записом №1, що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Запорожець І. П. (реєстр. №4983) відповідач [PERSON] 13 листопада 2006 року придбав квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., кількість кімнат - 3 (а.с. 7). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в книзі №34 під номером запису 4506, за відповідачем [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 369 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними. Право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем [PERSON], що позбавляє позивача реальної можливості реалізовувати право власності на частку у майні, зміст якого полягає у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Крім того позивач вправі визначити частку у праві спільної сумісної власності, розмір якої становить Ѕ частини майна. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] Полтавської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved