Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 28.12.1996 року. Від шлюбу мають з відповідачем доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, сімейне життя з відповідачем не склалося, тому станом на сьогоднішній день нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні, спору про місце проживання дитини немає. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свій батьківський обовязок з утримання дитини, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, він зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів за замовленням населення, зі слів відповідача його доходи в місяць становлять приблизно 8000грн., однак скільки фактично він заробляє, їй достовірно не відомо. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні Крім цього, зазначає, що вона працює хореографом в будинку культури та відпочинку с.Кадубівці, Заставнівського району, Чернівецької області та її заробітна плата в місяць становить 3500 грн., однак цих коштів вистачає лише на оплату комунальних послуг та частково продуктів харчування, а також несе витрати на дорогу на роботу, тому вона не має змоги самостійно утримувати доньку, що й стало причиною, її звернення до суду із даним позовом про стягнення аліментів. Також, просила врахувати те, що у власності відповідача є 1/3 частка квартири №[ADDRESS]. На підставі викладеного та враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подання заяви до суду і до досягнення дитини повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, в ухвалі про відкриття провадження від 29.03.2018 року відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно довідки на рекомендованому повідомленні, відповідач не отримав копію ухвали і позовної заяви з доданими до неї додатками за закінченням терміну зберігання. Крім цього, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov/ua/sud2414, міститься інформація щодо справи, що розглядається, однак відзиву відповідач на адресу суду не надіслав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Крім цього, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується відміткою на копії паспорта позивача (а.с.14). Від шлюбу, у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач була змушена звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання їхньої дитини. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років на кінець грудня 2018 року становитиме понад 1000 гривень. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, відсутність будь-яких відомостей про фінансове становище відповідача, наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 22 березня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved