Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки у розмірі 279 330,11 грн. та понесені судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2019 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , про що внесено відповідний запис про право власності. Згідно п. 1.3 Договору вбачається, що відповідач є власником зазначеної квартири на підставі Договору купівлі-продажу від 26.01.2019 року. Відповідно до п. 2.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 279 330,11 грн. В день укладення Договору позивачем передано відповідачеві кошти в сумі 279 330,11 грн. Таким чином, позивачем було виконано всі умови Договору купівлі-продажу квартири, та позивач є добросовісним набувачем квартири. Однак 16.02.2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/15449/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року, позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Київської міської ради задоволено, визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , припинено державну реєстрацію права власності позивача [PERSON] на квартиру, витребувано у позивача на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS] , тому, зважаючи на сплату позивачем повної вартості квартири за Договором, який укладено на підставі недійсного Договору, відповідачем, як продавцем за недійсним Договором, має бути відшкодовано на користь позивача матеріальні збитки у розмірі оплаченої вартості квартири, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 10.09.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] , не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 10 вересня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 11.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., зареєстрований в реєстрі за № 141. Номер запису про право власності: 30631406. (а.с. 11-14, 15-16) Відповідно до п. 1.1-1.3 Договору, продавець передає, а покупець приймає квартиру [ADDRESS] . Квартира, що відчужується, належить покупцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. 26.01.2019 року за реєстровим № 104. Право власності продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2.1 Договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 279 330,11 грн., які покупець сплатив продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця до моменту підписання цього Договору. Своїм підписом продавець підтверджує факт повного розрахунку та відповідно відсутність будь-яких фінансових претензій до покупця. У випадку порушення умов цього Договору, сторона, з вини якої сталося порушення, несе відповідальність, визначену цим Договором та/або чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. (п. 4. Договору) Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. 16.02.2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/15449/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року, позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] , Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чигріна Андрія Олеговича про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та витребування майна - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000) від 26.01.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим Михайлом Юрійовичем під реєстраційним номером 104. Припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчинену 26.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим Михайлом Юрієвичем за №30017863 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчинену 11.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем за №30631406 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Витребувано у [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS] , загальної площею 29,4кв.м., житловою площею 13,4кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Так, згідно судових рішень у справі № 754/15449/19, суди дійшли наступних висновків. «Враховуючи спрямованість договору купівлі-продажу від 26.01.2019 на незаконне заволодіння квартирою, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є недійсним з моменту його вчинення, оскільки суперечить вимогам статей 203, 215 ЦК України. Спірним договором беззаперечно порушено права та інтереси територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, квартира незаконно вибула з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатися майном в інтересах громади в межах повноважень, визначених законом. Таким чином, вимога про визнання договору недійсним підлягає задоволенню. Враховуючи те, що державна реєстрація права власності на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] здійснена на підставі недійсного правочину, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо припинення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , здійснену приватним нотаріусом (державним реєстратором) київського нотаріального округу Потаповим М.Ю., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Слід зазначити, що [PERSON] , не позбавлений можливості відновити свої права на підставі статті 661 ЦК України шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири.» Так, відповідно до положення статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 661 Цивільного кодексу України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-1376цс16 викладено правовий висновок про те, що статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. Отже, у разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі № 489/3570/16-ц, від 08.07.2020 року по справі № 757/57019/17-ц. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь матеріальних збитків у розмірі 279 330,11 грн., завданих позивачу внаслідок вилучення у нього за рішенням суду придбаної квартири [ADDRESS] на користь власника цієї квартири, яка вибула з його власності на підставах вчинення шахрайських дій, що відбулись до продажу цієї квартири позивачеві, та про які позивач не міг знати. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази судом встановлено, що за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.01.2019, укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , як такий, що порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння квартирою, чим порушено права та інтереси територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; припинено державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] та державну реєстрацію права власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , витребувано її у позивача [PERSON] і передано територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, у комунальній власності якої знаходиться вказана квартира. Тобто квартира [ADDRESS] вибула з володіння законного власника у володіння [PERSON] за недійсним договором, у зв`язку з неправомірними шахрайськими діями сторонніх осіб, за фактом чого правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування. Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач має право на відшкодування від відповідача завданих йому збитків внаслідок вилучення у нього квартири [ADDRESS] у розмірі оплати вартості за цю квартиру за Договором купівлі-продажу в сумі 279 330,11 грн. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, - є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як убачається з матеріалів справи, 12.11.2019 року між Адвокатським об`єднанням «Ес Ел Ей» та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 69-LS/19, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати клієнту правову допомогу на умовах і порядку, визначених цим Договором, а клієнт зобов`язується сплатити виконавцеві винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення. (а.с. 36-41) Відповідно до п. 4.2, 4.3 Договору, розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, визначається за згодою сторін та вказується в Акті про надання правової допомоги, в розрахунку 1 година роботи адвоката становить 2 000,00 грн. без ПДВ, 1 година роботи помічника адвоката становить 1 000,00 грн. без ПДВ. Попередньо узгоджений сторонами розмір гонорару може зазначатись у додатках до Договору. Остаточний розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, вказується в Актах про надання правової допомоги, які формуються в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту або направляються засобами поштового зв`язку за його місцезнаходженням. Разом з тим, суд не убачає підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, яку заявлено на суму 24 000,00 грн., оскільки матеріали справи не містять детального опису (Акту) виконаних адвокатом робіт саме в межах досліджуваного спору, зокрема, не надано Акту прийому-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами договору про надання правничої допомоги, тобто в матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження позивачем гонорару адвоката відносно виконаних ним в межах досліджуваного спору робіт по наданню правничої допомоги, що також позбавляє суд можливості надати оцінку співмірності заявленої адвокатом суми правничої допомоги та фактично виконаним ним роботам по наданню правничої допомоги в розрізі даного спору. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про оплату позивачем гонорару та/або інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги за вищевказаним Договором про надання правової допомоги № 69-LS/19 від 12.11.2019 року, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що виключає задоволення вимог позивача в цій частині позову. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 793,31 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial