Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до суду позов до відповідача, [PERSON], в якому позивач просить визнати [PERSON], [INFO], особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: половиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила про те, що вона, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 липня 1970 року, що зареєстровано Чернігівським міським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 172 від 02 липня 1970 року. Відповідач [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Фактично відповідач зареєстрована у будинку, але починаючи з травня 2008 року за місцем реєстрації вона не проживала, що підтверджується актом обстеження житлових умов заявника, складеним представниками Семенівської міської ради 06 березня 2019 року. Позивач не зверталася до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалась з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача: [ADDRESS], адреса фактичного місця проживання відповідача на даний час їй не відома. Факт не проживання відповідача за спірною адресою понад шість місяців без поважних причин підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06 березня 2019 року, який затвердили своїми підписами сусіди. Ухвалою судді від 29 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 24 квітня 2019 року. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду надала письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без її участі протягом всіх судових засідань, позов підтримує повністю, доповнень та клопотань не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд вважає за необхідне розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № 1, що становить половину будинку № 39 по вулиці Першотравнева в місті Семенівка Чернігівської області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 липня 1970 року, зареєстрованого Чернігівським міським бюро технічної інвентаризації, записаного у реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 172 від 02 липня 1970 року (копія на а. с. 9). Відповідач [PERSON] фактично зареєстрована у будинку, проте з травня 2008 у вказаному будинку не проживає, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 06 березня 2019 року ( копія на а. с. 8). Позивач не зверталася до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалась з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача: [ADDRESS], адреса фактичного місця проживання відповідача на даний час не відома. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідач [PERSON], яка не проживає за адресою: [INFO], втратила право на користування житловим будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі норми права є наявність у позивача права власності та наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказану правову позицію сформулював Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову, у відповідності зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved