Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] з урахуванням заяви про зміну предмету позову звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» та приватного підприємства «Фірма «Вікторія» про припинення трудових відносин. Свої вимоги мотивує тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7», яке є єдиним засновником та власником приватного підприємства «Фірма «Вікторія» не вчиняються дії, передбачені чинним законодавством України та Статутом приватного підприємства «Фірма «Вікторія» для забезпечення належної діяльності приватного підприємства «Фірма «Вікторія» та реалізації конституційного права Позивача на вільний вибір місця роботи. Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник ТОВ «Осокорки-7» в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надходив. Представник ПП «Фірма Вікторія» в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву не надходив. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 19 листопада 2020 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 20 липня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва було відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного провадження із викликом сторін та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк, до початку розгляду справи по суті, для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. 06 жовтня 2020 року позивачем, в межах строків, визначених статтею 49 ЦПК України було подано до суду заяву про зміну предмету позову в якій Позивач просив змінити предмет позову та припинити трудові відносини із приватним підприємством «Фірма «Вікторія». Суд , дослідивши матеріали справу, дослідивши зміст заяви про зміну предмету позову, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що протоколом-рішенням №18/08-2016 від 18 серпня 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» було вирішено призначити на посаду директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія» [PERSON] з 19 серпня 2016 року за сумісництвом. Відповідно до наказу приватного підприємства «Фірма «Вікторія» №1/19 від 19 серпня 2016 року, [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія» з 22 серпня 2016 року за сумісництвом. При цьому, встановлено, що трудовий договір не укладався, запис до трудової книжки не вносився. Відповідно до п. 4.1. Статуту приватного підприємства «Фірма «Вікторія», затвердженого протоколом-рішенням Власника (Засновника) №25/07-16 від 25 липня 2016 року, вищим органом керування Підприємством є Власник, а саме - товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7». Крім того, відповідно до інформації з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо приватного підприємства «Фірма «Вікторія», органом управління вказаної юридичної особи є товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7». Пунктом 4.2. Статуту визначено, що керівництво підприємством здійснюється безпосередньо товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» або уповноваженою ним особою у відповідності із діючим законодавством. Обсяг повноважень уповноваженої особи (директора) визначається Власником приватного підприємства «Фірма «Вікторія». Також, Статутом встановлено ряд обмежень діяльності уповноваженої особи (директора) та встановлено повноваження, які відносяться виключно до компетенції товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7». Серед іншого, пунктом 4.3. Статуту також визначено, що виключною компетенцією товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» є призначення та звільнення з посади директора. Встановлено, що господарська діяльність ПП «Фірма «Вікторія» фактично заблокована у зв`язку із наявністю ряду обмежень, встановлених Статутом приватного підприємства «Фірма «Вікторія», без отримання відповідних повноважень від Власника Підприємства, а саме - товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7», яке, в свою чергу, як єдиний Власник та вищий орган керування, не цікавиться та жодним чином не піклується про приватне підприємство «Фірма «Вікторія», на заяви Позивача, в тому числі, про його звільнення із займаної посади, вимоги чинного законодавства та Статуту приватного підприємства «Фірма «Вікторія» - не реагує. В своїй позовній заяві позивач зазначає, у останнього виникла потреба у реалізації свого конституційного права на звільнення з посади директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія». По сьогодні, будь-який контакт та зв`язок із товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» - відсутній. Спроби звільнення з посади директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія» були здійснені Позивачем ще з грудня 2019 року, однак, за відсутності будь-якого контакту із товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7», вказані спроби були безуспішними. Так, у зв`язку із наведеним вище, зважаючи на поважність причини неможливості продовжувати роботу, 30.03.2020 року Позивачем було підготовлено заяву про звільнення з посади директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія» з 01 квітня 2020 року. Однак, у зв`язку із неможливістю встановлення контакту з товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7», вручити безпосередньо вказаному підприємству або його уповноваженому представнику вказану заяву не вдалось і, враховуючи вичерпання всіх можливих засобів для забезпечення реалізації свого права на звільнення, Позивачем на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» було направлено цінний лист з описом-вкладенням, яке містило зазначену Заяву про звільнення Позивача з посади директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія». Докази направлення вказаної заяви містяться в матеріалах справи. Всупереч вимог чинного законодавства, вказаний лист і заява була товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» проігнорована. В подальшому, Позивачем повторно направлялись товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» цінні листи з описами-вкладеннями, які містили повторні заяви про звільнення Позивача з посади директора приватного підприємства «Фірма «Вікторія». Однак, жодна із вказаних заяв, як і всі попередні, розглянута вказаною юридичною особою так і не була, а відтак, протягом тривалого часу товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОКОРКИ-7» вчиняється бездіяльність, якою порушуються конституційні та трудові права Позивача на свободу вибору місця працевлаштування, що, в тому числі, призводить до моральних страждань, які виражаються у погіршенні якості життя та стосунків із рідними у зв`язку із неможливістю вільно укласти трудові відносини та забезпечувати належним чином родину, постійним відчуттям хвилювання та порушенням сну. Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується Конституцією України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За частиною шостою статті 65 Господарського Кодексу України керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Отже, приватне життя охоплює право людини формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи стосунки професійного та ділового характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine) а обмеження, що накладаються на доступ до професії, зачіпають визначення «приватне життя» у розумінні Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сідабрас і Джяутас проти Литви» (Sidabras і Dziautas). Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 листопада 2019 року по справі №201/1384/16-ц із аналогічними обставинами та змістом порушених правовідносин зазначив, що ефективним і таким, що не суперечить закону, буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між директором юридичної особи та безпосередньо юридичною особою на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Судом встановлено, що позивачем вичерпано всі можливі позасудові заходи для реалізації свого права на звільнення, а тому захист від такого триваючого на день звернення до суду порушення його прав та їх відновлення можливо виключно шляхом звернення ним до суду із позовом про припинення трудових відносин, а отже, Позивачем обрано ефективний та правомірний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення Позивача, всебічно встановивши та дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви та вважає за необхідне задовольнити її. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а обґрунтованим - є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved