Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Просить зняти відповідача із реєстрації за вищезазначеною адресою. Також просить стягнути із відповідача сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Посилається на те, що є співвласником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком. Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року. Реєстрація відповідача за вищезазначеною адресою порушує її права на вільне розпорядження і користування майном. Зокрема, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1999 року (а.с.11). Із відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 30 жовтня 2004 року Коростською сільською радою Сарненського району Рівненської області (актовий запис № 23) (а.с.16). Із 26 січня 2005 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.14-15). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року шлюб між сторонами по справі був розірваний. Рішення набрало законної сили 18 липня 2017 року (а.с.10). Згідно довідки Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 3088 від 27 листопада 2018 року [ADDRESS] зареєстрованими значаться: -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до акту № 417 від 23 листопада 2018 року, складеного депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS], але не проживає за даною адресою із липня 2017 року, за комунальні послуги не сплачує (а.с.9). Свідок [PERSON] показала, що знає позивача 16 років. Відповідач проживав у квартирі 12 років. З липня 2017 року він у даному житловому приміщенні не проживає, його речі в квартирі відсутні. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. Після того, як сторони розірвали шлюб, [PERSON] вона не бачила. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Оскільки відповідач є колишнім членом сім'ї позивача, то до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати положення ЖК України та ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї власника квартири, відсутній в квартирі, що належить позивачу, із липня 2017 року. Доказів стосовно поважних причин не проживання відповідачів в даному будинку чи перешкоджання позивачем відповідачу саме в проживанні в квартирі в судовому засіданні не здобуто. Наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватися вищезазначеною квартирою, рішення суду в даній справі, що набрало законної сили, і буде підставою для зняття відповідача з реєстрації в належній позивачу квартирі. Тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 383, 391, 405 України, ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial