Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивача [PERSON] звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати та стягнення солідарно з відповідачів судових витрат в розмірі 92 000,00 грн. Для підтвердження понесених судових витрати позивачем додано акт прийому - передачі надання правової допомоги у цивільній справі № 607/10651/18, складено 15.11.2018, між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач та представники заяву підтримали та просять її задовольнити та ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат. Представник відповідача Прокуратури Тернопільської областіу судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрати та просять відмовити у задоволенні заяви. Представник Державної казначейської служби Україниу судове засідання не з'явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.11.2018 було ухвалено рішення, яким задоволено частково позов [PERSON] до Прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Щодо судових витрат у вигляді судового збору суд їх не розподіляє, оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову не справляється судовий збір. Щодо розподілу судових витрат пов'язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом позивач заявив вимогу про покладення судових витрат солідарно на відповідачів в розмірі 92 000 грн. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем подано заяву про надання доказів про розмір витрат протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи позивачем були понесенні витрати пов'язанні з вчиненням процесуальних дій, направлення процесуальних документів учасникам справи на загальну суму 42,00 грн., що підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи. Тому суд вважає, що слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] на відшкодування витрат пов'язаних з розглядом справи в розмірі 42,00 грн. Для підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивачем подано акт прийому - передачі надання правової допомоги у цивільній справі № 607/10651/18, складено 15.11.2018, між [PERSON] та адвокатом [PERSON], про те що гонорар становить 20 250 грн., який він зобов'язаний сплатити до 01.05.2019. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] діяв як представник [PERSON] на підставі ордеру серія ТР №034896 від 12.07.2018. [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю, що стверджується свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №645 від 15.07.2011. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. В матеріалах справи відсутні та заявником не надано протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, документів, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та інші.). За таких обставин, враховуючи, що позивач не підтвердив, що він поніс витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення в користь позивача витрат на професійну правову допомогу. Частиною 5 статті 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. На підставі наведеного,

Outcome: approved