Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.05.1979 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] було передано у дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул. Херсонська, 8а, право власності на яку було зареєстровано належним чином Інша 1/2 частина вищевказаного нерухомого майна належала на праві власності [PERSON], але 09.03.1993 року він помер. Після смерті [PERSON], нерухоме майно не було успадковано, у звязку із відсутністю спадкоємців. Позивач з моменту придбання 1/2 будинку, [PERSON] постійно проживає за адресою його знаходження . після смерті [PERSON], з березня 1993 року продовжувала проживати та користуватися будинком в цілому. Просить суд визнати за право власності на 1/2 житлового будину з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул. Херсонська, 8а, за [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилась, повідомлена була належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити по вищезазначеним обставинам. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст.169 ЦПК України,суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належних чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін . Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 05.05.1979 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] було передано у дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул. Херсонська, 8а, право власності на яку було зареєстровано належним чином.(а.с.8-11, 33-36) Інша 1/2частина вищевказаного нерухомого майна належала на праві власності [PERSON], але 09.03.1993 року він помер. Після смерті [PERSON], нерухоме майно не було успадковано, у звязку із відсутністю спадкоємців.(а.с.12, 56) Позивач з моменту придбання 1/2 будинку, [PERSON] постійно проживає за адресою його знаходження, після смерті [PERSON], з березня 1993 року продовжувала проживати, користуватися та добросовісно доглядати за будинком в цілому, згідно акту обстеження матеріально-побудових умов(а.с.45). Даний факт також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Нормамист. 328 ЦК України, закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ч.ч.1, 4ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, викладене свідчить про те, що позивач більше 10-ти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаними будинком з надвірними будівлями та земельними ділянками, тому у відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України набув право власності на них. Враховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Оскільки позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком та земельними ділянками протягом часу більше десяти років, а відповідачі, не вимагають усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження зазначеним майном, то позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved