Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 77739,88 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.01.2009 року [PERSON]\~ отримала кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до п.3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.6.7. Умов та правил надання банківських послуг, - власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Згідно кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 20.03.2018 року має заборгованість 77739,88 грн., яка складається з наступного: 4824,75 грн. заборгованість за кредитом; 65139,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3597,34 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3678,09 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», а тому позивач просить суд позов задовольнити повністю. 20.07.2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, наявність боргу має бути підтверджено первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відповідач про зміну відсоткової ставки не повідомлявся, не допускається одночасне стягнення штрафу і пені, забороняється кредитодавцю нарахування комісії за договором споживчого кредиту, що передбачено ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не надано доказів строку дії платіжної картки, закінчення строку дії кредитного договору припиняє можливість нарахування відсотків за користування кредитом, також представник відповідача подав письмову заяву, згідно з якою просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду (позовної давності). 03.09.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, до якої було додано виписку по рахунку, накази банку, анкету-заяву клієнта, довідку про видані картки, реєстр про відправку позову, повідомлення про підвищення відсоткової ставки, позивач вказує на те, що строк дії картки до останнього дня лютого 2018 року, позивач звернувся до відповідача 08.04.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 09.01.2019 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» належним чином завірену копію первинного документу щодо сплати 31.05.2015 року [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 17.01.2009 року в сумі 102,66 грн.; належним чином завірені документи, які підтверджують видачу [PERSON] платіжної картки №5168755395971316 в межах дії кредитного договору від 17.01.2009 року з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 року №137. Сторони у судове засідання не зявились. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача, у якому він одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій одночасно зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, просить застосувати позовну давність. На підставі статей 211,\~223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору б/н від 17.01.2009 року [PERSON]\~ отримала кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-15). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно із розрахунком заборгованості (а.с.6-8), станом на 20.03.2018 року складає 77739,88 грн., у тому числі: 4824,75 грн. заборгованість за кредитом; 65139,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3597,34 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3678,09 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, установлено позовну давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором тривалістю у пятдесят років. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в пятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Отже, в даному випадку слід виходити із загального строку позовної давності у три роки. Із правової позиції Верховного суду України у справі № 6-154цс15 від 30.09.2015 року слідує, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення права особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Оскільки останній платіж відповідача у сумі 500 грн., згідно розрахунку заборгованості за договором, сплачено 25.12.2014 року, то початок позовної давності суд починає обраховувати починаючи 26.01.2015 року. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Автоматичне списання банком коштів у сумі 102,66 грн. з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом, яке було здіснене 31.05.2015 року не може свідчити про визнання нею свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності, так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останньої позивачем суду не надано. Враховуючи те, що з моменту порушення виконання зобовязання по час звернення до суду 08.04.2018 року пройшло більш ніж три роки, суд задовольняє заяву представника відповідача про застосування строків позовної даності. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed