Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач Вінницька міська рада звернулась до суду з позовом до відповідача Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області, [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової О.О. про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту» передано громадянам у власність земельні ділянки, загальною площею 2,0000 га, з них 2,0000 га - рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які ненадані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. На підставі вищезазначеного розпорядження Вінницькою районною державною адмінстрацією та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 13.07.2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]на земельну ділянку, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населенного пункту), цільове призначення якої для індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER], на ім'я [PERSON]. Окрім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О. 28.10.2013 року за реєстровим №1080посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населенного пункту), цільове призначення якої для індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER], перейшло до [PERSON] Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року залишена без змін, у адміністративній справі №127/27702/13-а за позовом Вінницької міської ради до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту». Окрім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року, встановлено, що територія якою розпорядилась Вінницька РДА межує з м. Вінниця. Згідно Генерального плану розвитку м. Вінниці, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 25.07.1987 року №259 та Генерального плану 2007 року, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23.11.2007 року №1498, зі змінами від 01.02.2013 року №1140, та Плану зонування міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 року №2012, територія, на якій знаходиться земельна ділянка, запроектована під розширення міських територій, а саме для розміщення багатоквартирної та громадської забудови Х мікрорайону м. Вінниці. 13.05.2015 року на 2 сесії VІІІ скликання Верховною Радою України прийнято Постанову «Про зміну і встановлення меж міста Вінниці і Вінницького району Вінницької області» за №401-VІІІ, згідно якої передбачається зміна межі м. Вінниці та Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста на 4 448,97 гектара земель. До складу земель за рахунок яких здійснюється збільшення меж міста входить і земельна ділянка надана на підставі скасованого зазначеного вище розпорядження Вінницької районної державної адміністрації. Зважаючи на те, що підставою для видачі оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку було розпорядження №789 від 05.07.2012 року, що скасоване постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року, відтак підлягає визнанню недійсним зазначений державний акт від 13.07.2012 року, а, як наслідок, згідно позиції позивача, підлягає визнанню недійсним і договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки від 28.10.2013 року, що укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Євстратовою О.О. та зареєстрований в реєстрі за №1080, оскільки первісна підстава для виникнення права власності на земельну ділянку скасована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Враховуючи викладені обставини, позивач посилаючись на ст.ст. 15, 16, ч.3 ст.215 ЦК України, ст.ст.116, 158 ЗК України, ст.ст.10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» звернувся до відповідачів з даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Федчишин В.А. позовні вимоги підтримав повністю та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області за довіреністю Форостян О.М. позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області за довіреністю Підлипна М.П. до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, проте остання була присутня в попередніх судових засіданнях, де покладалась на розсуд суду при вирішенні даного спору. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Євстратова О.О. до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,1805 га, з них, 2,0000 га - у власність громадянам для ведення садівництва; 0,1793 га - проектні дороги; 0,0012 га - інші землекористувачі (опори ЛЕП), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Пунктами 2 та 3 вказаного розпорядження також вирішено передати громадянам, згідно додатку, у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них 2,0000 га - рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Видати громадянам, згідно додатку, державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту (а.с.6). Додатком до розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 05.07.2012 року №789 сформовано список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для садівництва на території Якушинецької сільської ради, серед яких, під №4 зазначено гр. [PERSON], якому у власність передається земельна ділянка, площею 0,1000 га (а.с.111 зворот). На підставі вказаного розпорядження від 05.07.2012 року №789 та на його виконання Вінницькою районною державною адміністрацією та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 13.07.2012 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), цільове призначення якої для індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052060001002773 (а.с.86). Окрім того, як вбачається з матеріалів справи 28.10.2013 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О. та зареєстрований за №1080, згідно п.1 якого продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила земельну ділянку, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), цільове призначення якої для індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.83-84). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року залишена без змін, у адміністративній справі №127/27702/13-а за позовом Вінницької міської ради до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту» (а.с.11-15, 16-18). Окрім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року, встановлено, що територія якою розпорядилась Вінницька РДА межує з м. Вінниця. Згідно Генерального плану розвитку м. Вінниці, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 25.07.1987 року №259 та Генерального плану 2007 року, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23.11.2007 року №1498, зі змінами від 01.02.2013 року №1140, та Плану зонування міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 року №2012, територія, на якій знаходиться земельна ділянка, запроектована під розширення міських територій, а саме для розміщення багатоквартирної та громадської забудови Х мікрорайону м. Вінниці. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене та те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року скасовано розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року, на підставі якого, в тому числі і [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.07.2012 року, вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи, оскільки вказані обставини встановлені щодо відповідача у даній справі - Вінницької районної державної адміністрації. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в результаті скасування постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року правова підстава для видачі державного акту [PERSON] на спірну земельну ділянку відпала. Більше того, постановою Верховної Ради України від 13.05.2015 року №401-VІІІ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» вирішено змінити межі міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста на 4 448,97 гектара земель, з поміж інших у тому числі і за рахунок 956,46 гектара земель Якушинецької сільської ради Вінницького району. Як вбачається з довідки Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 08.06.2015 року №05-01-23822 повідомлено Департамент правової політики та якості Вінницької міської ради, що відповідно до наведеної вище Постанови Верховної Ради України від 13.05.2015 року, з поміж інших до території міста Вінниці також відноситься земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER], на яку [PERSON] було видано оспорюваний державний акт, та яка відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2013 року перейшла у власність [PERSON] (а.с.19). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічна правова позиція була висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012 року у справі №6-103цс12 та у постанові від 04.06.2014 року у справі №6-46цс14. Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Верховний Суд України у своїї постановах від 18.09.2013 року (справа №6-12цс13) та від 23.10.2013 року (справа №6-93цс13) зазначив, що держаний акт про право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України (у редакції від 06.05.2012 року, яка була чинною на момент прийняття Вінницькою районною державною адміністрацією скасованого на даний час рішенням суду розпорядження) право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту державної реєстрації цього права та відповідно посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку. Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував право власності, та, відповідно, обов'язковою державною реєстрацією свого права власності, оскільки право власності виникало та виникає саме з моменту державної реєстрації цих прав, то суд на підставі зазначених норм приходить до висновку, про визнання недійсним державного акта, виданого відповідачу [PERSON], оскільки право власності останнього в момент реєстрації виникло на підставі виданого згідно скасованого на даний час судовим рішенням розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року державного акту. Тобто відпала правова підстава для видачі державного акту відповідачу [PERSON], тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що ж стосується позовних вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населенного пункту), цільове призначення якої для індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О. 28.10.2013 року та зареєстрований в реєстрі за №1080, то суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині з наступних міркувань. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В ході судового розгляду судом встановлено наявність вказаних юридичних фактів, а саме, що в момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору, дотримано визначену законом форму правочину, зміст правочину на момент укладення договору не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Нотаріусу представлено всі необхідні документи для посвідчення правочину, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи, копія якої міститься в матеріалах цієї цивільної справи (а.с.83-112). Сторони правочину на момент його вчинення мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Суд оцінює вказаний договір купівлі-продажу як законний та правомірний в момент його укладення. Спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту, який на той час будь-ким не оспорювався та був дійсним, його право на момент укладення правочину було зареєстровано у відповідному реєстрі, а отже спірна земельна ділянка належала [PERSON] на праві власності, яке було зареєстровано у встановленому порядку. Разом з тим, суд звертає увагу, що Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності. З огляду на таке, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об'єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення позивача до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни межі міста Вінниці та збільшення території міста Вінниці на 4 448,97 га земель, для розміщення багатоквартирної та громадської забудови Х мікрорайону м. Вінниці, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули права приватної власності на спірну земельну ділянку в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, оскільки юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим в результаті прийняття органом виконавчої влади розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту», яке визнане неправомірним та скасовано постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року, видачі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу [PERSON], який в даний час також визнано недійсним, та наступного укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, у постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року, залишеній без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року, підтверджено майнове право Вінницької міської ради як органу місцевого самоврядування як представницького органу територіальної громади на право на спірну земельну ділянку, яке порушено, як скасованим розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації, так і договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між [PERSON] і [PERSON] 28.10.2013 року. А тому, оскільки, після укладення договору купівлі-продажу підстави набуття права власності у [PERSON] на спірну земельну ділянку відпали, то у останнього і не було підстав розпоряджатися майном, яке йому не належало, а відтак оспорюваний договір наразі підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача витрати щодо сплати судового збору у розмірі 487,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1661 від 23.06.2015 року (а.с.1), №1757 від 01.07.2015 року (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved