Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, визначивши третьою особою КП «ЖЕО № 2», про визнання його членом сім`ї квартиронаймача [PERSON] , визнання за ним права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з реєстрацією місця проживання. В обґрунтування позову зазначив, що проживав однією сім`єю разом зі своїм рідним дядьком [PERSON] у квартирі, яка належала його діду [PERSON] . Вказана квартира за адресою: [ADDRESS] , була надана останньому на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 22 липня 1963 року. [INFO] його дід помер, а в квартирі на той час мешкали його сини [PERSON] та [PERSON] . Його рідний дядько перебував у шлюбі з [PERSON] та мали сина [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер [PERSON] і у квартирі фактично почали проживати вони вдвох. Під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом купляли продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири. [INFO] дядько помер, він та його сім`я провели поховання та залишилися проживати у квартирі, яка для нього є постійним місцем проживання. Незадовго до смерті дядько звернувся до Полтавської міської ради із заявою про передачу квартири у приватну власність, заяву було прийнято, а КП «ЖЕО № 2» були видані довідки про склад сім`ї, з яких вбачається, що [PERSON] є квартиронаймачем та володарем особового рахунку. Після смерті дядька він єдиний звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про що було відкрито спадкову справу № 26/2014. Вважає, що набув право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , на підставі ст. 64 ЖК України, оскільки постійно проживав у ній з 1999 року по теперішній час як член сім`ї наймача. Встановлення факту проживання у квартирі необхідне для встановлення права найму житлового приміщення та його приватизацію в подальшому, тому звернувся до суду з позовом (том 1 а.с. 3-7). Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Андрієнко Г.В. від 26 листопада 2014 року відкрито провадження по справі (том 1 а.с.28). Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року забезпечено позов шляхом заборони посадовим особам Полтавської міської ради та Комунального підприємства «ЖЕО № 2» вчиняти наступні дії, а саме: заходити в квартиру, міняти вхідні двері, надавати право на проживання стороннім особам, змінювати замки у вхідних дверях, в квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с.29-30). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2015 року вказану ухвалу скасовано (виділені матеріали а.с.39-41). Ухвалою суду від 19 грудня 2014 року замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Полтавської міської ради на належного Управління майном комунальної власності міста Полтави (том 1 а.с.59). Від відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтави до суду надійшли заперечення на позов, в якому зазначено, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його слів. Станом на [INFO] всі особи, які були зареєстровані у квартирі померли та були зняті з реєстрації. Доказів звернення [PERSON] за життя до уповноважених органів щодо реєстрації у квартирі [PERSON] не надані. Крім того, позивач на час звернення до суду з позовом був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , хоча стверджує, що проживав у спірній квартирі з 1999 року. Недоведеним є твердження позивача, що [PERSON] було подано заяву про передачу квартири у приватну власність, оскільки копія заяви доданої до позову не містить відмітки про її прийняття відповідальною особою. Більш того, із наданих додатків до позову слідує, що померлий [PERSON] не вважав [PERSON] членом його сім`ї. Невірним є посилання позивача на норму ст. 156 ЖК України, оскільки [PERSON] був квартиронаймачем, а не власником квартири, як і посилання на ст. 3 СК України. Крім того, не було дотримано встановленого порядку вселення, не було одержано згоди всіх членів сім`ї, не надано підтвердження, що квартира [ADDRESS] є постійним місцем проживання, не доведено, що померлий [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Також зазначив, що власником квартири є територіальна громада в особі Полтавської міської ради, а Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом, що створений для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю територіальної громади м.Полтави, та у сфері житлового законодавства (том 1 а.с.82-86). Ухвалою суду від 21 січня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Територіальну громаду в особі Полтавської міської ради за адресою: м.Полтава, вул.Жовтнева, 36 (том 1 а.с.107). У квітні 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву до Управління майном комунальної власності м. Полтави, виконавчого комітету Полтавської міської ради, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2 », в якій прохав визнати його членом сім`ї квартиронаймача [PERSON] , визнати за ним право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з реєстрацією місця проживання за даною адресою (том 1 а.с.130-135). В обґрунтування уточнених позовних вимог вказав, що після смерті дружини та сина його дядько [PERSON] . потребував постійної допомоги та догляду, часто хворів, з родини у нього залишився лише він, позивач, та враховуючи, що дядько проживав у просторій квартирі, а він не мав власного житла, ним було прийнято рішення переїхати разом із дружиною [PERSON] до дядька [PERSON] . З того часу вони почали проживати у квартирі втрьох. Враховуючи, що проживає у квартирі з 2014 року по теперішній час як член сім`ї наймача і сплачує за користування житлом та комунальні послуги, на підставі ст. 64 ЖК України набув право користування цією квартирою після смерті дядька, оскільки іншого житла не має (том 1 а.с.130-135). Відповідач Управління майном комунальної власності міста Полтави надав до суду заперечення на уточнену позовну заяву, в яких вказав, що позивачем не надано доказів спільного разом із дружиною проживання із [PERSON] , підтвердження необхідності стороннього догляду для [PERSON] та факту вселення до свого дядька. Також позивачем не надано доказів звернення [PERSON] до міліції з метою прописати його у своїй квартирі, не доведено, що вселення у 2014 році відбулося відповідно до вимог ст. 65 ЖК України. Крім того, 26 листопада 2014 року представниками КП «ЖЕО № 2» відбулося опечатування квартири, про що складений акт, що спростовує проживання [PERSON] у спірній квартирі. Посилання на норми Конвенції та ст. 47 Конституції є недоречним, оскільки позивач не набув права користування квартирою, як і права на житло. Порядок вселення у квартиру позивачем дотриманий не був. Акти складені за життя [PERSON] без його участі викликають сумніви та не можуть прийматися судом ( том 1 а.с. 204-207). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року позов [PERSON] задоволено у повному обсязі (том 1 а.с.214-218). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року залишено без змін (том 2 а.с.41-44). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с.143-145). Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.04.2017 року визначено головуючим по справі суддю Шевську О.І. (том 2 а.с.154). 24 квітня 2017 року справу прийнято до провадження суддею Шевською О.І. (том 2 а.с.155). У червні 2017 року КП «ЖЕО № 2» звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, про виселення (том 2 а.с.165-168). В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що на балансі КП «ЖЕО №2» ПМР знаходиться будинок за адресою: м.Полтава, вул..Соборний Майдан у м.Полтава, квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Полтави. Наймачем вказаної квартири з 24.06.1976 по 22.10.2014 був [PERSON] , який помер [INFO] , інших зареєстрованих осіб у квартирі не було, тому дія договору найму жилого приміщення припинилася у зв`язку зі смертю наймача. На даний час відсутні будь-які правові підстави для користування відповідачами спірною квартирою, що належить територіальній громаді м.Полтави. КП «ЖЕО№2» ПМР згідно Статуту забезпечує утримання та схоронність житлового фонду, може звертатися до суду з позовами про виселення із самовільно зайнятих квартир. Відповідачі займають квартиру без відповідних документів, що дають право на вселення у спірну квартиру чи право користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі самоправно займають спірну квартиру, вони підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач КП «ЖЕО № 2» подав заперечення проти первісного позову, в яких вказав, що будь-які підстави для користування [PERSON] спірною квартирою, що належить територіальній громаді м.Полтави в особі Полтавської міської ради відсутні, позивачем не доведено, що він був членом сім`ї наймача та що вселився і проживав у квартирі на відповідній правовій підставі (том 2 а.с.184-188). Ухвалою суду від 19 липня 2017 року зустрічний позов об`єднано із первісним позовом (том 3 а.с.224). Від відповідача Управління майном комунальної власності м. Полтави надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Первісна та уточнена позовна заява містять розбіжності в даних щодо проживання разом із наймачем однією сім`єю. До того ж ці твердження не доведені жодними доказами, а надані акти лише спростовують цей факт. Також позивач не надав доказів існування необхідності стороннього догляду за [PERSON] , поховання ж дядька є виконанням свого громадянського обов`язку. Складені акти про проживання без залучення відповідального квартиронаймача [PERSON] також викликають сумнів щодо факту проживання позивача однією сім`єю з наймачем. Вказано, що порядок вселення дотриманий не був , тому підстави для задоволення позову відсутні (том 3 а.с. 32-37). Ухвалою суду від 19 березня 2018 року забезпечено докази шляхом витребування інформації з ДПІ у м.Полтаві ГУ ДФС в Полтавській області та з Другої міської клінічної лікарні м.Полтави (том 3 а.с.53). Відповідач Полтавська міська рада подала до суду відзив, у якому прохала у задволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено, що він був членом сім`ї наймача та що вселився у квартиру правомірно (том 3 а.с.60-63). Як третя особа за зустрічним позовом Полтавська міська рада подала пояснення, в яких вважає зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню (том 3 а.с.70-72). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 року головуючим по справі призначено суддю Савченко Л.І. (а.с.133 том 3 ). Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від. 18 червня 2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради (том 3 а.с.231-232). Позивач за зустрічним позовом подав заяву про збільшення позовних вимог, а саме прохав виселити крім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] із жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (том 3 а.с.248-249), посилаючись на те, що в ході судового розгляду справи 18.06.2019 року стало відомо, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано дитину [PERSON] , [INFO] , а оскільки батьки дитини зайняли житлове приміщення самоправно, то і дитина підлягає виселенню разом з ними. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Управління майном комунальної власності м.Полтави Янченко Я.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зустрічний позов вважав таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача територіальної громади в особі Полтавської міської ради Лобач Ю.О. у судовому засіданні первісний позов вважала необґрунтованим, прохала в його задоволенні відмовити, зустрічний позов вважала таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2 » Ємець В.М. проти позову заперечувала, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням (том 3 а.с.147, 190, 221), судові повістки у судові засідання призначене на 19.02.2019, 25.04.2019, 11.07.2019, 10.09.2019 повернулися з відміткою за закінченням терміну зберігання (том 3 а.с.170-171, 207-208, 272-275). Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (том 3 а.с.176-177, 186-187, 205-206, 241-242). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надіслав лист про розгляд справи без його участі (том 3 а.с.209). Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради Євсєєв М.С. у судовому засіданні підтримав первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечував, зазначив, що рішення по справі має бути прийнято в інтересах дитини. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів від 22 липня 1963 року м.Полтави [PERSON] було надано в користування трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на підставі якого видано Ордер № 557 від 22 липня 1963 року (а.с.17 том 1). 21 вересня 1999 року на підставі рішення Полтавської міської ради від 21.09.1999 року Червону площу перейменовано на червоний майдан (том 1 а.с.20). 20 листопада 1995 року [PERSON] помирає, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20 листопада 1995 року міським відділом ЗАГС (а.с.16 том 1 ). [PERSON] мав двох синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 вересня 1951 року (том 1 а.с.21), та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 березня 1947 року (том 1 а.с.22). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , а отже і племінником [PERSON] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 червня 1980 року, виданого Октябрським райвідділом РАЦС м.Полтави (а.с.23 том 1). Відповідно до Довідки виданої КП «ЖЕО № 2» від 26.11.2004 року [PERSON] мав дружину [PERSON] та сина [PERSON] , з якими проживав однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та був квартиронаймачем вказаної квартири (а.с.88 том1 ). [INFO] [PERSON] померла, про що Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04 січня 2011 року (а.с.13 том 1), а [INFO] помер [PERSON] , про що Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31 грудня 2012 року (а.с.12 том 1 ). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої КП «ЖЕО №2» від 09.01.2013 року за адресою [ADDRESS] з 20.12.2012 проживав [PERSON] (а.с.25 том 1 ). [INFO] [PERSON] помирає, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 жовтня 2014 року виданого Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ (а.с.14 том 1), всі особи, які були зареєстровані у квартирі зняті з реєстрації. Квартира [ADDRESS] перебуває у державній власності та знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» ПМР (ом 2 а.с.175). Позивач 22.11.2014 року звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході судового розгляду, про визнання його членом сім`ї квартиронаймача [PERSON] та визнання за ним права користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що разом зі своєю дружиною [PERSON] фактично проживав однією сім`єю із дядьком [PERSON] починаючи з 2014 року, останній вважав його членом сім`ї та хотів зареєструвати у квартирі, але не встиг. Крім того, він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому в разі якби дядько встиг приватизувати квартиру, він би успадкував її за законом. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними та безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 № 6-60цс12 під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Суд вважає, що позивач не довів, що він був членом сім`ї [PERSON] , оскільки не надав належних та допустимих доказів постійного з ним проживання та ведення спільного господарства. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] доглядав за дядьком коли той захворів, допомагав йому, коли він лежав у лікарні, дружина [PERSON] готувала їжу, коли йому було погано провідував та жив у нього. Підтвердив, що між ними були хороші стосунки. Разом з тим, даний свідок не підтвердив постійного проживання позивача разом із дядьком протягом тривалого часу. Згідно листа Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради № 01-10-02-11/94-09 від 13.01.2015, [PERSON] звертався за медичною допомогою до 4-ої міської клінічної лікарні 12.01.2011, 13.02.2012, 09.07.2012, 25.12.2012, 02.01.2013, 17.12.2014 року (а.с.263 том 3), разом з тим за територіальністю до 2-ї міської клінічної лікарні не звертався Згідно листа Полтавської філії Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 30.01.2015, починаючи з 01.08.2014 року по 28.01.2015 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] поштову кореспонденцію не отримував (т.3 а.с.262). Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг та квитанції про витрати на лікування (а.с.66-69 том 1) є розрахунковими документами, а тому не свідчать про проживання позивача із [PERSON] . Надані позивачем же довідки про склад сім`ї КП «ЖЕО №2» № 2605 від 24 червня 2014 року та від 09 січня 2013 року, заява [PERSON] про передачу квартири у приватну власність не підтверджують факту визнання [PERSON] свого племінника членом сім`ї, жодної згадки про нього вони не містять (том 1 а.с.24-25, 27). Акти про проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] від 03.07.2014 року суд оцінює критично, оскільки вони складені за відсутності самого квартиронаймача [PERSON] , який на той час був живий, а тому не приймає їх як належні докази. Також позивачем не доведено дотримання порядку вселення [PERSON] до наймача, що є обов`язковим для набуття права користування жилим приміщенням. Так, позивачем не доведено, що [PERSON] виявляв бажання на вселення його у займану квартиру та що вживав з приводу до цього передбачені законом заходи, що члени його сім`ї надавали згоду на вселення [PERSON] у займану квартиру у встановленому законом порядку, жодного доказу на підтвердження цих обставин не надано. Крім того, квартиронаймач [PERSON] не надавав згоду на реєстрацію [PERSON] у квартирі. Доводи позивача, що його дядько звертався з цього приводу до районного управління міліції і йому в цьому було відмовлено, не підтверджені жодними доказами. Позивач, а також відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані в квартирі відразу після постановлення Апеляційним судом Полтавської області ухвали від 10 лютого 2016 року про залишення без змін рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року, яким позов [PERSON] був задоволений та визнано за ним право користування вищезазначеною квартирою з реєстрацією місця проживання. Вказані обставини підтверджуються довідкою, з якої вбачається дата реєстрації [PERSON] 17.02.2016 року, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12.05.2016 року (а.с.176 том 2). Наявні у матеріалах справи документи спростовують набуття права користування житловим приміщенням [PERSON] , зокрема, це лист Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 3-1/3369 від 04.03.2015, з якого слідує, що з 01.08.2012 року відомості щодо реєстрації або відмови у реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні (т.1 а.с.261). Твердження позивача, що [PERSON] хотів його вселити в квартиру, але не встиг цього зробити, не доведено належними та допустимими доказами. Посилання на норми ст.ст. 145, 156 ЖК України, як на правову підставу позову, є невірним, оскільки дані правовідносини вони не регулюють. Позивачем також не доведено, що зазначена квартира була його постійним місцем проживання. Згідно довідки № 619 від 23.02.2015 виданої КП «ЖЕО №2» ПМР [PERSON] з 23.11.2001 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.264 том 1). Крім того, як зазначено вище за медичною допомогою він звертався до 2 міської лікарні, не за місцем знаходження спірної квартири, поштову кореспонденцію по [ADDRESS] також не отримував. Факт постійного проживання [PERSON] не підтверджено у судовому засіданні свідком [PERSON] , який є сусідом кв. [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання [PERSON] членом сім`ї [PERSON] та визнання за ним права користування житловим приміщенням, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. Разом з тим, зустрічні позовні вимоги КП «ЖЕО №2» ПМР є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що на даний час відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ч.ч.1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані в квартирі 17.02.2016 року та 12.05.2016 року за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року, які в подальшому були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, малолітній [PERSON] був зареєстрований після народження разом зі своїми батьками 05 червня 2019 року (а.с.228 том 3). Таким чином, на даний час відсутні правові підстави для користування відповідачами спірною квартирою, що належить територіальній громаді м.Полтави, ордер на їх вселення наймодавцем не видавався, договір найму не укладався. Згідно ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Суд вважає, що відповідачі самовільно зайняли квартиру [ADDRESS] , без відповідних документів, що є підставою для вселення та право користування квартирою, а тому підлягають виселенню з неї. Доводи [PERSON] , що КП «ЖЕО №2» ПМР не є належним позивачем судом спростовуються, оскільки право звернення до суду з позовами про виселення самовільно зайнятих квартир передбачено п.5.4 Статуту, затвердженого рішенням п`ятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16.06.2016 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради судовий збір у сумі 1600 грн. в рівних частинах, оскільки зустрічний позов задоволений у повному обсязі.

Outcome: approved