Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач в липні 2019 року через адвоката Шаповалова А.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що у 2015 році [PERSON] працював в Інтернет-магазині власником якого є [PERSON] на посаді кур`єра. Одним з обов`язків відповідача було перевезення товару на власному автомобілі «Рено Трафік» д.н. [NUMBER] за адресою замовників, з наступним отриманням оплати за відповідний товар та перевезення відповідних грошових коштів позивача. 06.06.2015 року відповідач взяв товар на розвозку, але гроші за нього, в розмірі 34757 грн. (відповідно до видаткових накладних) не повернув. Після 06.06.2015 відповідач на роботу не приходив. Приблизно через тиждень (точну дату встановити неможливо), відповідач приїхав на власному автомобілі до офіса позивача за адресою: м.Київ, пр-т С.Бандери, 10б, та пояснив, що грошову суму в розмірі 34757 грн. повернути не зможе. Взявши на себе зобов`язання повернути борг у розмірі 34757 грн. відповідач покинув офіс позивача, залишивши за власною ініціативою без будь-якого примусу автомобіль «Рено Трафік» д.н. [NUMBER] за адресою: м.Київ, пр. Московський, 10б. Станом на день подання позову відповідач взяті зобов`язання не виконав, а тому посилаючись на ст.ст. 16, 525-527, 530, 533, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] на користь фізичної-особи підприємця [PERSON] суму боргу в розмірі 34757 грн. та судові витрати. Ухвалою від 02.08.2019 по справі відкрито спрощене провадження. 15.10.2019 року від представника відповідача - адвоката Коротенко Є.О. надійшов відзив на позов. В своєму відзиві відповідач заперечує проти позову. Зазначивши, що твердження позивача стосовно того, що відповідач взяв на себе зобов`язання повернути борг в розмірі 34757 грн., а також факт видачі товару відповідачу, котрі він підтверджує видатковими накладними є безпідставними. У видаткових накладних зазначається прізвище позивача, проте, жодного посилання на відповідача у накладних не має. Окрім того, накладні не підписані жодною особою, не мають жодної печатки , і тому фактично є лише надрукованими документами. Також посилається на те, що договір з адвокатом уклав [PERSON] як фізична особа, а не як ФОП. В своєму відзиві відповідач вказує, що у 2015 році за усною домовленістю, відповідач працював водієм на ТОВ «Інтекс-дом» який займається доставкою інтернет замовлень, директором підприємства є [PERSON] . Належного оформлення роботодавець не здійснював. Жодних коштів від клієнта відповідач не отримував, тому що розрахунок робився іншим шляхом. Підписів на будь-яких документах відповідач не ставив, і це не вимагалося. Умови були такими, що вранці приїхав на склад підприємства, загрузив товар, отримав адреси доставки, розвіз коробки (що в коробках не відомо водію) повернувся на склад отримав кошти за свою роботу. Просили суд в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 04.03.2020 року проти задоволення позову заперечувала. В судові засідання призначені на 18.06.2020 та 07.12.2020 відповідач та його представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Факт виконання відповідачем у позивача трудових обов`язків ФОП [PERSON] доводить поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також видатковими накладними (а.с. 6-9). У видаткових накладних зазначається прізвище позивача, проте, жодного посилання на відповідача у накладних не має. Окрім того, накладні не підписані жодною особою, не мають жодної печатки , а тому не є належними та допустимими доказами по справі в розумінні ст. 77-78 ЦПК України. При розгляді справи принцип змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом визначеного ч.1 ст.24 основного Закону, і стосується зокрема сфери судочинства. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст.81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач працював в інтернет-магазині власником якого є [PERSON] . Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та [PERSON] був укладений трудовий договір. Також в своєму позові позивач посилається на норми закону, які регулюють договірні зобов`язання та укладення та повернення позики, проте судом також не встановлено укладення між сторонами договору позики, як і не встановлено укладеної цивільної угоди на виконання певних робіт, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed