Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача «Спортивно-оздоровчого центру «Зарядє», прохаючи суд про наступне: стягнути з відповідача (код ЄДРПО України 25520048), місцем знаходження якого є кв. № 82 у б. № 52 по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську, на її користь завдану матеріальну шкоду; усунути їй та її довіреним та уповноваженим особам, перешкоди у здійсненні реконструкції, відновленні та будівництві нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську; зобовязати відповідача, місцем знаходження якого є кв. № 82 у б. № 52 по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську, та будь-яких інших осіб, не чинити їй та її довіреним та уповноваженим особам, перешкод у здійсненні реконструкції, відновленні та будівництві нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську (а.с. 1-3). 29 вересня 2014 року позивач звернулася до суду із письмовою заявою про залишення її позовної вимоги щодо відшкодування завданої їй матеріальної шкоди без розгляду (а.с. 16). Ухвалою суду від 21 січня 2015 року цю позовну вимогу залишено без розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу № 6400 від 23 грудня 2013 року та договору купівлі-продажу № 6403 від 23 грудня 2013 року, їй на праві власності належить нежитлове приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську. 27 лютого 2014 року невідомими їй молодими людьми вказане нежитлове приміщення захоплено. З 26 травня 2014 року за цим фактом Бабушкінським РВ ДМУ провадиться досудове слідство. Земельна ділянка під домоволодінням по вул. Центральній, 2/4 у м. Дніпропетровську, яке належить відповідачеві, перебуває у власності територіальної громади м. Дніпропетровська. Тому, заволодіння її нерухомістю, яка розташована на земельній ділянці, що належить територіальній громаді, є посяганням не тільки на її права, але й на державні. Представники відповідача, у порушення вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України, перешкоджають їй у відновленні її знищеного майна, у здійсненні будівництва, самовільно не допускають її на її ж територію. Діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду у сумі 685561 гривня. Спираючись на норми ст.ст. 319, 321, 386, 391, 1166 ЦК України, вважає, що має право на задоволення позову. У судове засідання представник позивача не зявилася, звернулася до суду із письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити (а.с. 40). Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання повторно не зявився, письмових заяв та повідомлень суду не надав (а.с. 32, 39, 41). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, у заочному порядку, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи наданими позивачем письмовими доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 грудня 2013 року, який видано нотаріусом [PERSON], [PERSON] є власницею ? частини нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську (а.с. 9). Відповідно до повідомлення слідчої СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області [PERSON] від 26 травня 2014 року, з 28 лютого 2014 року слідчими цього відділу ОВС здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні № 12014040640000867, що відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом вчинення невстановленими особами у нежитловому приміщенні по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську самовільних дій, якими [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду (а.с. 9, 26). Згідно зі скаргою позивача на імя першого заступника начальника ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 06 серпня 2014 року, 27 лютого 2014 року невідомі їй молоді люди захопили її приватну власність - нежитлове приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську, яке, за допомогою екскаватора, зруйнували, повідомивши, що діють за в інтересах ТОВ «СОЗ «Зарядє», за дорученням [PERSON] Прохає притягти осіб, що зруйнували її нерухомість, до кримінальної відповідальності (а.с. 24). Відповідно до повідомлення начальника СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області [PERSON] від 07 липня 2014 року, у ході здійснення досудового слідства у кримінальному провадженні № 12014040640000867, особи, які вчинили злочин, не встановлені (а.с. 25). Судові витрати по справі становлять 609 гривень (а.с. 13-14). Нормою ч. 4 ст. 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами п.п. 3-4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором чи законом. Нормою ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; при здійсненні своїх прав та виконання обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Нормою ч. 2 ст. 61 ЦПК встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Загальновідомою обставиною є руйнація на місці колишнього розташування по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську, нежитлового приміщення, власником якого є позивач. Через це, а також те, що підтвердженням цьому факту є інформація, яка міститься у скарзі позивача від 06 серпня 2014 року та відповіді позивачеві першого заступника начальника Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, суд приходить до висновку про те, що руйнацію її зазначеної нерухомості вчинили фізичні особи, які знаходяться у відповідних правостосунках із відповідачем. Таким чином, право власності позивача на нерухоме майно порушено відповідачем і підлягає судовому захисту. Виходячи з вимог п.п. 3-4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд вважає за можливе погодитись із захистом порушеного права позивача у запропонований нею спосіб усунення їй та її довіреним чи уповноваженим особам, перешкод у здійсненні реконструкції, відновленні та будівництві нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську, а також шляхом зобовязання відповідача не чинити їй та її довіреним чи уповноваженим особам, перешкод у здійсненні реконструкції, відновленні та будівництві нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську. Позовна вимога щодо зобовязання будь-яких інших осіб, не чинити позивачеві та її довіреним чи уповноваженим особам, перешкод у здійсненні реконструкції, відновлення та будівництва нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Центральній, 2г у м. Дніпропетровську, задоволенню не підлягає через те, що суд не може зобовязувати вчинити дію чи заборонити вчинювати дію осіб, які не є відповідачами по справі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача за винятком вимоги, що залишена судом без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial