Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд із зазначеним позовом, до вказаного вище відповідача вказуючи на те, що відповідно до заяви № б/н від 07.09.2012 року [PERSON] (далі відповідач) отримала кредит у розмірі 4100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 28.05.2019 року позовні вимоги уточнили, вказавши, що відповідач договір належним чином не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 15.05.2019 року становить 11655,03 грн., та складається з наступного: -3909,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -816,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -399,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -6379,44 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; -150,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача непогашеного залишку кредиту та нарахованих процентів, комісійних, неустойки та інших нарахувань, передбачених договором. Просять стягнути виниклу заборгованість. Представник позивача Романенко Т.М. надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надала до суду квитанції про часткову сплату суми заборгованості по кредиту та просила їх врахувати при ухваленні рішення, до судового засідання не з`явилася. Дослідивши, проаналізувавши матеріали справи і оцінивши докази у їх сукупності слід прийти до наступних висновків. Предметом спору являється вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, коштів за користування кредитом, штрафних санкцій за порушення умов договору. Виниклі правові відносини являться цивільними і регулюються вимогами ст.ст. 526,554, 610,625,1048,1054 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 р Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що між сторонами склалися договірні відносини, щодо надання кредиту. На підставі заяви № б/н від 07.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с.7-8). Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, з якої вбачається, що [PERSON] було видано кредитну картку, з витяга з тарифів обслуговування кредитних карток. Своїм підписом в зазначеній заяві та витязі [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку і згодна з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки банку/а.с.40/ дія картки- до 07/16 року, відповідно до виписки по картковому рахунку відповідач [PERSON] в 2013 році отримала кредит 01.04.2013 року,кредитний ліміт 300 грн. та почала його погашення з порушеннями. Згідно виписки по рахунку з 01.01.1999 року по 14.04.2009 року взято кредиту на 32638,67 грн,повернуто на 22223,04.Непогашено 10415,63 грн., а саме платежі на погашення заборгованості вносила не наступного місяця після зняття коштів тобто не в травні 2013 року,а з 22.10.2013 року. В процесі слухання справи згідно копій квитанцій від 23.01.2019 року, 18.02.2019 року [PERSON] внесла на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в загальній сумі 8000,00 гривень та остаточно з банком не розрахувалася,погашення заборгованості не завершила. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань по своєчасному і повному погашенню коштів за кредитним договором від 07.09.2012 року виникла заборгованість. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст.1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 виклала правовий висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та Правил у випадку непогашення суми простроченого кредиту,овердрафту або його частини більше 210 днів весь кредит вважається простроченим і нарахування боргових зобов`язань проводиться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України. Проте, якщо розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір пені може бути зменшено за рішенням суду. Аналогічну позицію займає і Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де у абзаці 1 п. 27 вказаної вище Постанови Пленуму вказано, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Згідно з розрахунком банку,який не є вочевидь неправильним та враховуючи те, що відповідач належними, допустимими доказами його не спростувала, слід стягнути з відповідача на користь позивача 3909,40 заборгованість на тілом кредиту, 816,75 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 399,60 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 1000 гривень пені, зменшивши її розмір, оскільки сума пені нарахована банком перевищує розмір збитків, відповідно до вимог ст..551 ч.3 ЦК України. Відповідно до Висновку №11/2008/ Консультативної Ради Європи суддів щодо якості судових рішень/п.п.34-36/ суди повинні, в принципі, обґрунтовувати свої рішення, з метою гарантії від свавілля. Висновки повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними, несуперечливими, вони повинні надавати можливість читачеві простежити логіку міркуванні судді. Виклад висновків не повинен бути довгим, має бути дотриманий розумний баланс між обгрутованістю та стислістю. Суд користується повним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази. В рішенні Европейського Суду з прав людини і основоположних свобод «Северін та інші» ст.58 вказується,що при обґрунтуванні рішення не треба детальної відповіді на кожен аргумент, суд має право певної свободи розсуду щодо вибору аргументів в тій чи іншій справі та на прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Згідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 934 гривні як задоволені на 53 відсотка. На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial