Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 53880 грн. 00 коп. та 551 грн. 21 коп. судового збору. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2014 року між ними укладено договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 53880 гривень. 09 грудня 2015 року ним було направлено [PERSON] письмову вимогу про повернення вказаних грошових коштів. Однак, у вказаний у ній строк відповідач зобов'язання не виконав, а грошові кошти отримані за договором не повернув. З цих підстав позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] зазначену суму коштів та понесені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу в його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 21 серпня 2014 року сторони уклали договір, за умовами якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] 53880 гривень, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача. Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України). На таку норму посилається й позивач, однак в даному випадку, відносини які виникли між ним та відповідачем слід регулювати спеціальною нормою - п.2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розписці від 21 серпня 2014 року строк повернення позики не зазначений, але [PERSON] 30 листопада 2015 року звернувся із відповідною вимогою до відповідача, шляхом направлення її поштою, що підтверджується описом вкладення та квитанцією від 09 грудня 2015 року, про повернення грошових коштів в сумі 53880 гривень у строк, визначений вимогами ч.2 ст. 530 ЦК України. Однак, відповідач [PERSON] вказаного боргу не повернув навіть у строк визначений спеціальною нормою - п.2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, що є більш сприятливим для нього з метою виконання умов договору позики, а вимогу [PERSON] проігнорував. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 1049 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON] як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON], як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 53880 гривень на підставі договору позики від 21 серпня 2014 року в обумовлений строк не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] шляхом стягнення в його користь із відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики від 21 серпня 2014 року у розмірі 53880 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 551 гривень 21 коп., понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved