Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, але шлюб їх розірвано. Під час сімейного життя у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з відповідачкою. На утримання неповнолітнього сина згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 жовтня 2013 року він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно. Його матеріальне становище з моменту постановлення рішення суду значно погіршилося. В зв'язку з економічною кризою він не може знайти роботу ні за кордоном, ні в Україні. Допомоги по безробіттю він не отримує. Матеріальне становище у нього надзвичайно складне - постійної роботи нема, перебивається тимчасовими заробітками в приватних осіб. Свого житла він не має, проживає з батьками та родичами. Позивач в судове засідання не з'явився, однак в позовній заяві просить суд розглянути позов за його відсутності. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила суду пояснивши, що наведені позивачем обставини не відповідають дійсності. Він постійно їздить за кордон і має змогу платити аліменти, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, враховуючи думку позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.12.2005р. вбачається, що будинок по [ADDRESS] Мостиського району Львівської області належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про народження від 26.11.2010р., актовий запис №579, батьками [PERSON], [INFO].н., є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до виконавчого листа в справі №456/4421/13-ц суд вирішив стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], в користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення сином повноліття, починаючи з 09.08.2013 року. З довідки Мостиського районного центру зайнятості №4303 від 14.09.2015р. вбачається, що [PERSON] на обліку в числі безробітних не рахується і допомоги по безробіттю не отримує. Як вбачається з довідки ВК Годинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 15.09.2015р. №565, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та матір'ю [PERSON] Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 23 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2013р. позивача зобов'язано сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Позивачем не наведено суду належних підстав для зменшення сплати розміру аліментів, а наведені позивачем підстави не є достатніми для їх зменшення. Обставини, які були підставою для ухвалення Стрийським міськрайонний судом Львівської області рішення від 17.10.2013р., не змінилися. Відсутність постійної роботи та не перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний не є підставами для зменшення мінімального розміру аліментів, оскільки такі обставини не повинні впливати на належне виховання та утримання дітей, гарантованих законодавством України та міжнародними нормами, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed