Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачів комунального підприємства «Служба єдиного замовника» (далі за текстом КП «СЄЗ»), [PERSON], Головного управління юстиції в Донецькій області про скасування та визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності та про скасування державної реєстрації права власності, в обґрунтування якого вказав, що з 17.05.2002 року по 12.10.2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у якому [INFO] народилася донька [PERSON]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] вселилася разом зі своєю донькою від першого шлюбу [PERSON] до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій зареєструвалися 17.07.2002 року. На момент вселення колишньої дружини з її донькою квартира являлася державною власністю, в ній проживали: він, його мати [PERSON], сестра [PERSON], наймачем квартири був його батько [PERSON]. 28.08.2002 року його батьки та сестра знялися з реєстрації та виселилися з вказаної квартири у зв'язку з тим, що батьком був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. З 28.08.2002 року до теперішнього часу в квартирі постійно проживала [PERSON], її донька, їх спільна донька з моменту народження та він до серпня 2010 року. Всі члени сім'ї, крім нього, були зареєстровані в спірній квартирі. Він був зареєстрований за адресою проживання його батьків, так як мав право на отримання вугілля, як працівник шахти. Після припинення з [PERSON] шлюбу у них виник спір щодо його участі у вихованні доньки. При зборі документів для органу опіки та піклування з'ясувалося, що [PERSON] приватизувала квартиру, в якій проживала його сім'я. Так, згідно розпорядження органу приватизації від 14.08.2007 року № 1/120-3072 заяву [PERSON] задововлено та передано квартиру їй у власність. 04.10.2007 року на ім'я [PERSON] було видано на спірну квартиру свідоцтво про право власності на житло № 2/42-1128, яке було зареєстровано в БТІ м.Димитров 18.02.2008 року за реєстровим № 38. Також було з,ясовано, що з 19.07.2007 року по 15.08.2008 року [PERSON] зняла з реєстрації зі спірної квартири своїх неповнолітніх дітей. У зв'язку з тим, що на час приватизації квартири, в ній проживав він та донька [PERSON], позивач вважає, що вони всі повинні були приймати участь в приватизації. Також позивач зазначає, що про порушене право йому стало відомо лише в травні 2012 року, коли в нього виник спір з колишньою дружиною щодо виховання їх спільної доньки. З таких підстав він вважає, що строк подачі позову ним пропущено з поважної причини. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд поновити пропущений строк, визнавши причини його пропуску поважними, визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації № 1/120-3072 від 14.08.2007 року та свідоцтво про право власності на житло № 2/42-1128 від 04.10.2007 року, видані КП «СЄЗ», та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру, зареєстроване в БТІ м.Димитров 18.02.2008 року за № 38. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Позивач [PERSON] також пояснив, що на момент приватизації він та їх спільна донька постійно проживали у спірній квартирі. Про будь-які конкретні дії щодо приватизації йому нічого не було відомо, інакше би він прийняв в ній участь. Оформленням перепрописки дітей займалися лише [PERSON] та його батько. [PERSON] казала йому, що потрібно для чогось зібрати документи. Особовий рахунок на квартиру було переоформлено на колишню дружину, оскільки його батьки довіряли їх стосункам. Перед розлученням, у травні 2010 року, йому стало відомо про приватизацію квартири, але він не знав, що в ній прийняла участь тільки одна людина - відповідач, вважав, що у приватизації брало участь три особи. Він не задавався думкою, чому він не прийняв участь у приватизації, пояснив для себе, що оскільки він не був зареєстрований, то вважав, що його права не порушені. Лише у 2012 році йому стало відомо про кількість осіб, які прийняли участь у приватизації, і про те, що незалежно від реєстрації він мав право на приватизацію. З 1997 року він був знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі, але фактично мешкав в ній до серпня 2010 року. Він пішов з сім,ї через нестерпні умови проживання, постійні скандали, дружина то впускала його, то ні. Його право і право дитини порушено в тому, що приватизація пройшла без них. Представник відповідача - комунального підприємства «Служба єдиного замовника» (далі за текстом КП «СЄЗ») - Пахомова В.А. позов не визнала, пояснивши у судовому засіданні, що приватизація пройшла без процесуальних порушень на підставі наданих документів про прописку осіб у квартирі, яка підлягала приватизації. [PERSON] на час приватизації прописаний не був і не заявляв претензій. Орган приватизації не повинен перевіряти фактичне проживання осіб. Представник відповідача - Головного управління юстиції у Донецькій області - Тюпіна Н.О., будучи присутньою в іншому судовому зсіданні по цій справі, позовні вимоги, спрямовані до реєстраційної служби, не визнала, оскільки до 01.01.2013 року реєстрація права власності проводилася у Димитровському бюро технічної інвентаризації. В новому Державному реєстрі прав ці відомості стосовно спірної квартири відсутні, так як державна реєстрація на відповідний об'єкт не проводилася. Реєстр, який формувався БТІ, передано лише для огляду, тому ані БТІ, ані реєстраційна служба Димитровського міського управління юстиції не може зробити ніяких дій щодо нього. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила суду, що з 2002 року вона прописана у спірній квартирі. Перед цим вона продала свою квартиру на [ADDRESS]. Позивач достовірно знав про приватизацію квартири з моменту її приватизації. Також він знав, що діти були прописані у його батьків, оскільки квитанції на оплату комунальних послуг приходили на одну особу. Позивач збирав разом з нею документи на приватизацію квартири, заповнював квитанцію. У 2007 році він 7-8 місяців мешкав з батьками, потім вона його прийняла і знову почалися конфлікти. Діти постійно проживали з нею, їх прописка за адресою проживання батьків позивача була здійснена за пропозицією батьків без будь-якої мотивації, оскільки вони постійно спілкувалися з батьками, допомагали робити ремонт у будинку. Остаточно стосунки з позивачем були припинені у 2010 році. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, підтримав свого довірителя, та додав, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом, бо той знав про приватизацію, на час проведення якої діти були виписані та прописані до його батьків, оскільки комунальні послуги сплачувалися за одну особу, і позивачем заповнювалася квитанція на оплату приватизації; орган приватизації зі свого боку виконав всі дії, навіть, підстрахувався, витребувавши додаткові довідки. Тому у позові слід відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради - до суду не з,явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, поклавшись на розсуд суду при постановленні рішення по цій справі (а.с.28, 39). Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 17.05.2002 року по 12.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, рішенням Димитровського міського суду від 01.11.2010 року про розірвання шлюбу (а.с.6, 15, 16). Згідно поквартирній картці та довідки привітного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані: у якості наймача [PERSON] та його члени сім,ї - дружина [PERSON], донька [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] - позивач у справі. Дані особи були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою 28.08.2002 року у зв'язку з придбанням [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2002 року (а.с.11, 12, 20). Відповідач [PERSON] була прописана за адресою: [ADDRESS], з 17.07.2002 року у якості невістки наймача квартири [PERSON] За даною адресою вона значиться зареєстрованою по теперішній час вже у якості її власниці, що підтверджується записами з поквартирної картки (а.с.12, зворот). Також за даною адресою зареєстровані неповнолітні діти відповідача [PERSON]: донька від першого шлюбу [PERSON], [INFO], та сумісна донька позивача і [PERSON] - [PERSON], [INFO], (а.с.12, зворот). У період з 19.04.2007 року по 15.08.2008 року діти були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою та прописані за адресою проживання батьків позивача: [ADDRESS], що підтверджується даними поквартирної картки та довідкою привітного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» (а.с.12, зворот, 20). У період з 21.01.2003 року по 28.03.2012 року позивач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але, як зазначено у довідці виконавчого комітету Димитровської міської ради від 12.09.2013 року, фактично за нею не проживав (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХП, п.13, п.14, п.26 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, (із змінами та доповненнями) (далі за текстом Положення), що діяло на час виникнення спірних відносин, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється за рішеннями відповідних органів приватизації, а саме: за розпорядженнями, на підставі яких видається паспорт на квартиру та свідоцтво про право власності на житло. Згідно з рішенням Димитровської міської ради від 22.06.2002 року № ІУ/4-3 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], передана на баланс КП «СЄЗ» (а.с.74, 75). Функцію органу приватизації з 2002 року по теперішній час у м.Димитров виконує КП «СЄЗ», що підтверджується статутом даного підприємства (а.с.76-77). Відповідач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності № 2/42-1127 від 04.10.2007 року, виданого КП «СЄЗ» у зв'язку з її приватизацією згідно з розпорядженням КП «СЄЗ» від 14.08.2007 року № 1/120-3072 (а.с.13, 14). За інформацією комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради від 04.09.2013 року право власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано БТІ 18.02.2008 року за реєстровим № 38 (а.с.19). Згідно з актам приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 30.05.2012 року позивач [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично проживав без реєстрації з 2002 року по серпень 2011 року у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], (а.с.18). Таким же актом стверджується факт проживання доньки позивача - [PERSON], [INFO], з моменту її народження по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача [PERSON] У 2007 році з травня по вересень у спірній квартирі разом з [PERSON] проживав їх брат поки не знайшли йому житло, який повернувся з армії, також з сестрою проживали діти. На літо батько [PERSON] забирав старшу онуку до себе в Луганську область. Вона не знає, де мешкав на той час позивач, оскільки вона бачила його тільки тоді, коли той приходив забирати доньку [PERSON]. У період, коли в квартирі жив брат, позивач вдома не залишався, зі слів сестри їй відомо, що подружжя у цей час разом не проживали. [PERSON] неодноразово підіймав руку на [PERSON], через що викликались працівники міліції, сестрою знімались побої. Про зняття з реєстраційного обліку позивача та дітей та про приватизацію квартири вона дізналася від сестри, а саме, що за домовленістю сестри з [PERSON] дітей прописали у батьків позивача для приватизації квартири. [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, проживав у спірній квартирі до 2010 року. Відповідно до постанови Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2008 року у порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України у відношенні позивача [PERSON] було відмовлено за відсутністю складу злочину. З даної постанови вбачається, що 09.07.2008 року між подружжям [PERSON] виникла сварка на побутовому грунті, яка переросла у бійку (а.с.11). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає по сусідству із колишньою дружиною позивача за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] знає з дитинства. Подружжя мешкали за адресою: [ADDRESS]. З ними проживали донька [PERSON] від першого шлюбу та сумісна донька [PERSON], яку він хрестив. Сторони проживали за вказаною адресою приблизно з 2001 року по літо 2010 року. Діти завжди проживали з батьками. У 2007 році діти разом з [PERSON] не виїжджали із квартири. З 2005 року по 2007 рік він працював на ПАТ ШУ «Покровське» по різним змінам, а [PERSON] - на шахті Стаханова. Бачив [PERSON] приблизно один раз на тиждень. Батьки позивача проживають в селищі, [PERSON] був зареєстрований за їх адресою, щоб отримувати вугілля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS]. У сусідньому під,їзді мешкав позивач, який був одружений на [PERSON]. Йому не відомо, чи висилявся із будинку позивач у 2007-2008 році, чи ні, бачив, що [PERSON] приходив до своєї квартири та уходив. Більш тісніше він став з ним спілкуватися після 2009 року, тоді [PERSON] йому казав, що його вигнали з квартири. Діти завжди жили з батьками у квартирі, він бачив, як вони гуляли у дворі з іншими дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS], позивач є його рідним сином, а [PERSON] - його колишня невістка. До придбання будинку за вказаною адресою він мешкав у спірній квартирі, яку отримав приблизно у 70-х роках, на підставі ордеру. У квартирі він проживав із сім,єю до 2002 року, коли переїхав до будинку, знявся з реєстрації у спірній квартирі, куди були прописані [PERSON] зі своє донькою від першого шлюбу та сумісна донька сторін. Потім дітей прописали за адресою його будинку на прохання [PERSON] Позивач також був прописаний у його будинку, щоб отримувати вугілля, який так і не було виписано. Він казав синові, щоб той прописався у спірній квартирі. Проте [PERSON] не бажала прописувати його у себе в квартирі, повідомивши про це під час святкування його Дня народження [INFO] у рік, коли сторони ще проживали разом. Про приватизацію квартири він узнав після розірвання шлюбу сторін. Позивач до розлучення фактично жив у квартирі з [PERSON] Коли вони розійшлись, [PERSON] вигнала сина, і той прийшов жити до них. До розірвання шлюбу був випадок, коли позивач не мешкав у сім,ї тиждень, у цей час позивач проживав у нього. Діти завжди проживали з матір,ю, і у нього ніколи не жили. При вивченні документів архівної справи, зібраних КП «СЄЗ» при приватизації спірної квартири, було встановлено, що квитанція від 26.03.2007 року про оплату державного мита було заповнено власноруч позивачем [PERSON] (а.с.92), який не заперечував даний факт у судовому засіданні, при цьому, оглянувши у судовому засіданні цю квитанцію, позивач пояснив, що призначення платежу у цій квитанції не зазначено, тому він не знав у зв'язку з чим проводилася оплата, він заповнив квитанцію на прохання дружини. Відповідно до довідки КП «СЄЗ» від 23.07.2007 року, яка була виготовлена для оформлення документів на приватизацію житла, у спірній квартирі мешкали та мали право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймач [PERSON], яка прописана у квартирі з 17.07.2002 року, та доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зняті з реєстраційного обліку 19.07.2007 року (а.с.94). Органом приватизації також були отримані довідки з Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 14.08.2007 року про те, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.103, 104). Згідно за ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, які підлягають приватизації, передаються наймачу та членам його сім,ї безоплатно. Право на приватизацію квартир державного житлового фонду отримують громадяни України, котрі постійно проживають в цих квартирах. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, встановлено, що передача квартир здійснюється у приватну (для одиноких наймачів) і спільну (сумісну чи часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім,ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Згідно за п.21 даного Положення вказано, що у довідці для приватизації квартири зазначаються члени см,ї наймача, котрі прописані та проживають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Судом достовірно встановлено, що на момент приватизації спірного житлового приміщення як позивач, так і його малолітня донька [PERSON] проживали разом з наймачем спірної квартири - відповідачем [PERSON] у якості членів її сім,ї. Факт проживання на момент приватизації дитини з наймачем у спірній квартирі не заперечує і сама відповідач [PERSON] Пояснення [PERSON] щодо непроживання позивача з сім,єю на момент приватизації у спірній квартирі спростовуються рішенням суду від 01.11.2010 року про розірвання шлюбу, у якому зазначено, що сімейні стосунки між сторонами фактично були припинені з березня 2010 року; показами свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що позивач до розлучення, а саме до літа 2010 року фактично проживав у квартирі з відповідачем [PERSON], свідка [PERSON], який пояснив, що до того, як став тісно спілкуватися з позивачем, тобто до 2009 року, він бачив, як позивач приходив додому у спірну квартиру; наведеними актами про реєстрацію та фактичне проживання позивача у період здійснення приватизації квартири; постановою про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом насильства в сім,ї [PERSON], який мав місце у липні 2008 року; фактом заповнення позивачем квитанції від 26.03.2007 року по оплаті державного мита, яка міститься у приватизаційній справі, який сторонами не оспорюється. З цих підстав пояснення свідка [PERSON] суд не приймає до уваги, як визначальні, до того ж про факт непроживання у квартирі на момент приватизації позивача їй відомо зі слів сестри [PERSON], як і те, що за домовленістю сестри з [PERSON] діти були прописані у батьків позивача для приватизації квартири. Отже, уповноважений орган приватизації - відповідач КП «СЄЗ» у порушення вказаних правових норм неправомірно виніс розпорядження про передачу спірної квартири у власність відповідача [PERSON] на підставі недостовірних відомостей про всіх осіб, зареєстрованих і постійно мешкаючи у квартирі, яка була об'єктом приватизації. Відповідачами було проігноровано, зокрема, проживання неповнолітніх осіб у даній квартирі, що дало право приймати участь у приватизації житла одному мешканцю. Тим самим було порушено житлові права дитини, які захищені ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-Ш, відповідно до якої діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Право осіб на житло, на приватизацію жилих приміщень, як і сам факт проживання у квартирі не пов,язується з фактом реєстрації осіб у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1383-ІУ. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» також наголосив, що наявність або відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім,ї наймача, або для відмови їй у цьому. Виходячи з аналізу наведених правових норм та досліджених у сукупності наданих доказів, суд дійшов висновку, що приватизація спірної квартири була проведена приватизаційним органом у порушення вимог наведених положень законодавства, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги щодо визнання недійсними та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного позивачем строку суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У суді позивач пояснив, що йому вперше стало відомо про приватизацію квартири у травні 2010 року, при цьому він для себе визначився, що оскільки він не був зареєстрований у спірній квартирі, його право щодо участі у приватизації не порушено. Отже, саме з травня 2010 року суд пов,язує початок перебігу позовної давності для поновлення порушеного права позивача на приватизацію житлового приміщення. З даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2013 року, тобто з порушення наведеного строку. Суд виходить з того, що поважними можуть бути визнані причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій щодо подання позову до суду, які не можуть бути визнані такими у випадку з позивачем, оскільки незнання законів не звільняє його від юридичної відповідальності (ст.68 Конституції України). Між тим, позовні вимоги щодо визнання недійсними та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру підлягають задоволенню, оскільки у випадку з малолітньою дитиною суд вважає, що строк звернення до суду з даним позовом від її імені та в її інтересах не пропущено, оскільки дитина сторін, [INFO], не досягла повної цивільної дієздатності відповідно до ст.34 ЦК України в силу свого малолітства, а поновлення її порушених прав до набуття нею цивільної дієздатності повністю залежить від дій її законних представників. Решта вимог позивача, спрямованих до Головного управління юстиції у Донецькій області, не підлягає задоволенню, оскільки реєстраційною службою Димитровського міського управління юстиції - територіального органу Головного управління юстиції у Донецькій області, яка функціонує з 01.01.2013 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 04.07.2012 року № 5037-УІ, не проводилася державна реєстрація прав на спірний об'єкт нерухомого майна. Крім того, суду не надано доказів щодо звернення позивача з цим питанням до реєстраційної служби і наявності рішення реєстратора щодо відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, яке регламентовано п.2.14 розділу П Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації праві на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 року. Тобто, дана позовна вимога є завчасною через відсутність спору між сторонами та такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд на підставі ст.9 ЖК України, ст.ст.29, 34 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial