Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в цілому який відносився до майна колишнього колгоспного двору, та розташоване по [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. За змістом ст. ст. 1217, 1218, 1261 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст. 1268, ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив. Судом встановлено, що [INFO] у віці 77 роки помер, - [PERSON] , а [INFO] у віці 92 роки померла, - [PERSON] , батьки Позивача по справі (а.с. 11-12). Спадкове майно, що залишилось після батьків Позивача, складається із 2/3 частин в майні колишнього колгоспного двору, домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . За життя померлі [PERSON] та [PERSON] , заповіт не складали, що вбачається із довідки виданої Стрептівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області за вих. № 86 від 23.02.2020 року (а.с. 13-14). Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є спадкоємцем згідно законом, що вбачається із свідоцтва про народження, виданого 14.07.1959 року, із якого встановлено, що [INFO] , народився [PERSON] , батьками якого, в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] як батька та [PERSON] як матір (а.с. 10). Поряд із цим як встановлено судом на підставі дослідженої копії довідки, виданої Стрептівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області за вих. № 83 від 03.02.2020 року, із якої вбачається, що [PERSON] , позивач по справі до дня смерті батьків постійно проживав та прописаний разом із ними в [ADDRESS] (а.с. 15). А відтак, в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. За загальним правилом, встановленим нормами Цивільного Кодексу України, зокрема положеннями щодо здійснення права на спадкування, таке здійснюється шляхом подання спадкодавцем, який бажає прийняти спадщину, до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відповідну заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 глави 13 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22.02.2012 р. № 282/20595 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус має право відмовити у вчиненні нотаріальних дій у випадку коли не подано відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, зокрема разом із заявою про прийняття спадщини, необхідно подати оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до листа, виданого 12.02.2020 року вих. № 61/01-16 приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А., спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не може бути заведена у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим оформлення права на спадкове майно слід вирішувати в судовому порядку (а.с. 23) Згідно із ст. ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як вбачається із витягу з погосподарської книги виданого 03.02.2020 року виданої Виконавчим комітетом Стрептівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, вбачається що, станом на 15.04.1991 року будинковолодіння по [ADDRESS] , відносилось до суспільної групи господарства - колгоспний двір, в якому проживали і були зареєстровані [PERSON] мій батько, [PERSON] , а також я, Позивач [PERSON] . Тобто, Позивачу, а також його покійним батькам, в майні колгоспного двору належить право по 1/3 частині будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Крім цього, той факт що спірний будинок відноситься до майна колгоспного двору, підтверджено копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 28.02.1991 року на підставі рішення виконкому Кам`янка-Бузької районної ради народних депутатів від 13.02.1991 року № 42. (а.с. 16) 15 квітня 1991 року набрав чинності Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Порядок реєстрації права власності на житлові будинки регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 13 грудня 1992 року. Відповідно до п. 20 Інструкції у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам; б) окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, належні державним, кооперативним та громадським установам, підприємствам і організаціям. На підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це (додаток N2, 2-а), або реєстраційне посвідчення (додаток N 3, 3-а); в) при відсутності по господарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації, в кожному окремому випадку, за заявою зацікавленої особи провадить обслідування в порядку, передбаченому пп. 10-12 цієї Інструкції. Обслідування провадиться також у випадках, коли записи, що є в по господарських книгах, викликають у бюро технічної інвентаризації сумнів у їх достовірності. Якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, питання про оформлення права власності вирішується в порядку, передбаченому в п. 13 цієї Інструкції. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач фактично прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлих, але оформити своє право на земельну ділянку в нотаріальному порядку не має можливості, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та приналежність майна яке підлягає спадкуванню до колишнього колгоспного двору то порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із вищенаведеним, суд приходить переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved