Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30 вересня 2000 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживають за різними адресами. Тому виникла необхідність визначити місце проживання [PERSON] , 2008 року народження. Позивач зазначає, що проживає в квартирі, яка належить її чоловіку - [PERSON] , має дохід, яким зможе у повному обсязі забезпечити все необхідне для проживання та нормального розвитку дітей. Позивач має намір відвідувати з дітьми інші країни для відпочинку та розширення кругозору, неодноразово зверталася до відповідача із проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, проте відповідач відмовлявся від надання згоди. Позивач вказує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільних дітей. Вважає, що проживання дитини із матір`ю буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суд заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За вимогами, визначеними в ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 14 березня 2016 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 2017 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] 18 листопада 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , 2008 року народження, проживає з адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ « К. Маркса 23 м. Селидове» від 13 лютого 2020 року. Зазначена квартира належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І. В. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] має дохід, що підтверджується відповідною декларацією, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно із характеристикою на дитину з навчального закладу мати приділяє належну увагу вихованню дитини. Таким чином, приймаючи до уваги ставлення позивача до виконання батьківських обов`язків відносно дитини, враховуючи позиції відповідача та представника органу опіки та піклування, які не заперечують проти визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з позивачем, суд приходить до переконання, що на даний час визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю не суперечитиме його інтересам , тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved