Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до Подільського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №0072010549 від 31.10.2011 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії для проведення операцій із застосуванням картки з лімітом не більше 4 000 гривень, на умовах повернення, строковості, платності, під 36,00% річних щомісячно. Крім того, вказує, що банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, а саме - відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER], провів операції, визначені положеннями чинного законодавства України, нормативними документами банку а цим договором, видав клієнту картку (картки), яка зазначена у заяві, а також надав інші банківські послуги, на строк до 30.11.2015 (пункти 2.1., 2.6. статті 2 кредитного договору), однак відповідач в порушення умов кредитного договору зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 09.02.2016 загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором становить 7 819,93 грн., з яких: 3 848,82 грн. - заборгованість за кредитом (основним боргом); 2 695,28 грн. - заборгованість за процентами; 946,92 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 328,91 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за Кредитом (основним боргом), що підтверджується розрахунком заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, шляхом задоволення його позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повність з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Згідно розміщеної на офіційному веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» інформації, починаючи з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м.Севастополя та повертаються у зворотному напрямку, УДППЗ «Укрпошта» призупинено приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим, у зв'язку з чим та з урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідач, зокрема, повідомлявся про розгляд даної справи шляхом розміщення тексту повісток в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі оголошень Подільського районного суду м. Києва за адресою (http://pd.ki.court.gov.ua/sud2607/), оскільки останнім відомим його місцем проживання є адреса: [ADDRESS] тому суд, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №0072010549 від 31.10.2011 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії для проведення операцій із застосуванням картки з лімітом не більше 4 000 гривень, на умовах повернення, строковості, платності, під 36,00% річних щомісячно. Банк виконав свої зобов'язання та відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER], провів операції, визначені положеннями чинного законодавства України, нормативними документами банку а цим договором, видав клієнту картку (картки), яка зазначена у заяві, а також надав інші банківські послуги, на строк до 30.11.2015 (пункти 2.1., 2.6. статті 2 кредитного договору), однак відповідач в порушення умов кредитного договору зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 09.02.2016 загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором становить 7 819,93 грн., з яких: 3 848,82 грн. - заборгованість за кредитом (основним боргом); 2 695,28 грн. - заборгованість за процентами; 946,92 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 328,91 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за Кредитом (основним боргом), що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв'язку з вищевикладеним та враховуючи те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, умови договору не виконав, та не бажає погасити заборгованість за вказаним кредитним договором у добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з останньої суми боргу за кредитним договором в розмірі всього 7 819,93 грн., з яких: 3 848,82 грн. - заборгованість за кредитом (основним боргом); 2 695,28 грн. - заборгованість за процентами; 946,92 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 328,91 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за Кредитом (основним боргом), що підтверджується розрахунком заборгованості, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними належними доказами. У зв'язку вищевикладеним, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, процентам, пені, а тому позов є обґрунтованим та підтверджений належними доказами, а тому підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 1 378 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved