Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2015 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 25 травня 2015 року у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом Національного банку України на день подачі позову, становить 440400 гривень (а.с. 1-2). У ході розгляду справи надала позовну заяву новій редакції, у якій прохала стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 25 травня 2015 року у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом Національного банку України на подачі позову у новій редакції, станом на 27 квітня 2016 року, становить 506880 гривень (а.с. 28-29). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 25 травня 2015 року [PERSON] взяв у неї в борг кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, про що написав розписку, згідно з якою, повинен був повернути борг у строк до 25 червня 2015 року. Однак, ні до вказаної дати, ні пізніше, кошти не повернув. На її прохання повернути борг, він належним чином не реагує, повернути кошти відмовляється. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, так як конверт із рекомендованим поштовим повідомленням, яким відповідачеві направлено судовий виклик, повернуто до суду за закінченням строку зберігання (а.с. 30-31). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Представник позивача не заперечував проти судового розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши представника позивача та перевіривши фактичні обставини справи наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 травня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 25 червня 2015 року, про що написав розписку (а.с. 3, 32). До визначеного в розписці строку кошти не повернув. Судові витрати складають 5078 гривень (а.с. 11, 26-27). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторони (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів; договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Нормами ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони знаходилися у зобов'язальних відносинах, так як 25 травня 2015 року письмово уклали договір позики на суму 20000 (двадцять тисяч) доларів США, на строк до 25 червня 2015 року. У визначений договором строк та пізніше відповідач отримані ним у позику грошові кошти позивачеві не повернув. Внаслідок цього право позивача на повернення її власності - позикових коштів у обумовлені договором строки, порушено і підлягає судовому захисту. Позивач має право вимагати повернення коштів, так як строк їх повернення минув, і реалізувала своє право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved