Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в якому просить припинити належне їй право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 75,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 16818388), а також просить виключити відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію цього права. В обгрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що їй на праві приватної власності належить Ѕ частина вищевказаного житлового будинку, що зареєстрована за позивачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Співвласником згаданого житлового будинку являється відповідач по справі [PERSON] , який виділив свою Ѕ частину цього будинку, зареєструвавши її як окремий житловий будинок за [ADDRESS] . Натомість вищезгадана частина житлового будинку позивачки на даний час зруйнована, а земельна ділянка під ним оформлена за [ADDRESS] , що є вільною від забудови. Відтак, позивачка зверталась до державного реєстратора із заявою про припинення права власності на свою Ѕ частину будинку із виключенням цих відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за наслідками чого їй було відмовлено, оскільки необхідно отримати згоду другого співвласника. Проте з цим позивачка не погодилась, оскільки відповідач як другий співвласник уже виділив свою частку в окремий будинок, на що отримав правовстановлюючий документ, а частка позивачки залишається не виділеною та її виділ є неможливим через руйнування об`єкта нерухомого майна, тому вона просить припинити свою частку в зруйнованій частині нерухомості в судовому порядку. Ухвалою судді від 19.11.2020 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання та викликом учасників справи. Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, а проти заочного розгляду справи заперечень не висловила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа: Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила направивши письмову заяву про розгляд справи без представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Третя особа: Відділ реєстрації Буської районної державної адміністрації Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, незважаючи на повідомлення судом про час і місце судового засідання, позовних вимог не оспорила та будь-яких клопотань не подавала. Ураховуючи те, що позивач не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення по справі, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Даний житловий будинок глиновалькований, складається із чотирьох житлових кімнат та двох кухонь, житловою площею 46,5 кв.м. та загальною площею 75,3 кв.м. Наведені фактичні обставини вбачаються зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2006 (а.с. 13), а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2007 (а.с. 8). У той же час, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з магазином [ADDRESS] , про що вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2012 (а.с. 7). Як вбачається із наявного в справі Акту від 20.01.2020, що комісією в складі: Красненського селищного голови Чучмана М.І., депутатів Красненської селищної ради Зеленюх Л.П., [PERSON] , [PERSON] та Красненського СКП Романовського О.Я. проведено обстеження житлового будинку по [ADDRESS] , внаслідок чого встановлено, що даний будинок старий, належав [PERSON] (позивачка) та був знесений нею, оскільки непридатний для проживання. Також комісія рекомендувала позивачці зняти вказаний будинок з реєстрації (а.с. 6). Відтак, судом безспірно встановлено, що належна на праві власності позивачці частка житлового будинку по [ADDRESS] відсутня, оскільки вказаний будинок знесений нею через непридатність для проживання. Разом із тим, в силу положень статті 15 ЦК України кожна особамає право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 316 Цивільного кодексу України об`єктом права власності є майно (річ); цивільні права та обов`язки. У відповідності до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом із тим, статтею 349 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Вказана норма не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Тобто, слід дійти висновку про те, що зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у\~разі знищення\~об`єкта нерухомого\~майна або\~скасування державної\~реєстрації земельної\~ділянки відповідний\~розділ Державного\~реєстру прав\~та реєстраційна\~справа закриваються,\~а реєстраційний\~номер цього\~об`єкта скасовується. Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором одночасно із проведенням державної реєстрації припинення речових прав, обтяжень речових прав, про що державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 цього Закону). Крім того, в силу пункту 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 передбачено, що для державної\~реєстрації припинення\~права власності\~на об`єкт\~нерухомого майна,\~об`єкт незавершеного\~будівництва у\~зв`язку з\~його знищенням\~подаються: документ,\~відповідно до\~якого підтверджується\~факт такого\~знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). Оскільки належна на праві власності позивачці Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] фізично знищена, що є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у виді припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, а тому позов у цій частині слід задовольнити. Натомість позовна вимога про виключення відповідних відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації цього права, на думку суду, є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки судове рішення про прининення права власності на нерухоме майно є підставою для проведенням державної реєстрації припинення речових прав, а державна реєстрація припинення речового права на майно є похідною від припинення самого права власності на нього. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial