Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк»), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення втрат, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, в якій в остаточних позовних вимогах просила суд визнати, що відмовою в своєчасному поверненні їй вкладу на її першу вимогу, ПАТ «Дельта Банк» порушило її права, як споживача, стягнути на її користь з відповідача відшкодування втрат за заниженим відсотком зберігання коштів, у вигляді нарахування різниці між 25,5% та 13% річних, за період з 12 грудня 2014 року по 02 березня 2015 року (включно), що складає 900,30 грн., інфляційні втрати за період з 12 грудня 2014 року по 02 березня 2015 року (включно) в розмірі 3472,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн. за порушення ПАТ «Дельта Банк» права споживача. В обґрунтування зазначених вимог позивач зазначала, що між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено два договори, №004-20542-090713 та №003-20523-011014 на відкриття та обслуговування поточних рахунків з використанням та обслуговуванням платіжних карток. Договори банківського рахунку укладено на умовах видачі вкладу на першу вимогу. Крім того, між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено строковий договір щодо розміщення 35000,00 грн. під виплату 25,5% річних. Строк дії договору закінчувався 07 грудня 2014 року, з зарахуванням коштів на рахунок №26209700271877. Позивачу необхідно було зняти з рахунку більшу частину коштів. Вона вирішила їх зняти з рахунку за допомогою електронної картки, оскільки готівкою через касу банк не мав можливості виплатити необхідну їй суму. Але при знятті з електронної картки банк ввів обмеження на зняття розміру суми за добу, то позивач спроможна була зняти з рахунку, за допомогою електронної картки, тільки 1400,00 грн. (з двох карток). Тому, її кошти у розмірі 35000,00 грн. було розподілено на два рахунки. При знятті коштів виявились проблеми, так як банкомати не завжди видавали і вказані 1400,00 грн. за добу. Таке зняття коштів для позивача було незручним. 12 грудня 2014 року [PERSON] звернулась з відповідними заявами до 7 відділення ПАТ «Дельта Банк» у м. Харкові. Свої заяви вона подала керівнику відділення [PERSON] та повідомила його про те, щоб їй було видано кошти через касу відділення. На час звернення на рахунках знаходилось 21128,35 грн. та 11025,02 грн. (разом 32153,55 грн.). [PERSON] запропонував позивачу написати нову заяву на імя голови ради директорів ПАТ «Дельта Банк», що останньою і було зроблено. Кошти через касу відділення їй не було видано та після подання нею вказаної заяви її електронні картки було заблоковано. 24 грудня 2014 року на вищезазначену заяву вона отримала з ПАТ «Дельта Банк» листа, щодо виплати її коштів, в якому її повідомляли про те, що вона може вільно отримати свої кошти в зручний для неї спосіб. Позивач це перевірила і виявилось, що через банкомати кошти вона отримати не має можливості, тому що її картки на видачу коштів не працюють. 26 грудня 2014 року позивач звернулася до 7 відділення ПАТ «Дельта Банк», щодо закриття рахунку №26258912397664. Так як закриття рахунку відбувається за видачі спочатку їй всього залишку, який існує на рахунку, їй запропонували не отримання 21128,53 грн., а переміщення їх на рахунок №26209700271877, так як відділення не може їй видати кошти готівкою. Після чого, 26 грудня 2014 року позивач надала відповідачу письмове розпорядження, щодо перерахування грошових коштів на її особистий рахунок в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк», але розпорядження відповідачем проігноровано, що порушує вимоги ч. 2 ст. 1060, ч. 2 ст. 1066 ЦК України. В звязку з чим позивач звернулася до суду, щодо захисту свого права споживача та просить відшкодувати їй збитки у вигляді сплати відповідних процентів 25,5%, нарахованих на суму 32153,55 грн. за кожен день прострочення та сплатити інфляційні втрати. Період прострочення позивач зазначає з 12 грудня 2014 року по 03 березня 2015 року, а саме по день введення Фондом гарантування вкладів Тимчасової адміністрації. Та відшкодувати моральну шкоду за порушення ПАТ «Дельта Банк» прав споживача Представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні повідомлення про отримання судових повісток, представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, з наступних підстав. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року. З 03 березня 2015 року Банк здійснює свою діяльність на підставі ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації у Банку, пріоритетними є норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №004-20542-090713 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, відповідно до умов якого банк, відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок №26209700271877 у гривнях, оформлює за ініціативою клієнта та надає в його користування платіжну картку платіжної системи Visa International та/або Master/Card, а також пін-код до карти, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, банк сплачує клієнту проценти згідно з умовами Правил /а.с. 6/. 01 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №003-20523-011014 на відкриття та обслуговування поточних рахунків, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до умов якого банк, відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок №26258912397664 у гривнях та поточний рахунок №262589123976640 у гривнях, оформлює за ініціативою клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної сиcтеми Visa International та/або Master/Card, а також пін-код до карти, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, банк сплачує клієнту проценти згідно з умовами Правил /а.с. 7/. Як вбачається з наданих позивачем роздруківок з карткового рахунку станом на 24 грудня 2014 року на платіжній картці №1403 знаходились грошові кошти в розмірі 21128,53 грн., на платіжній картці №5716 в розмірі 11025,02 грн. /а.с. 12/. 12 грудня 2014 року [PERSON] звернулась з заявою на імя голови Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] про неможливість отримання залишку коштів з рахунків №26258912397664 та №2625891239640 через банкомат та просила вирішити питання про видачу їй коштів в повному обсязі, за один платіж через касу відділення №7 м. Харкова та узгодити з нею час, щодо отримання нею вказаних коштів /а.с. 8/. Зазначена заява прийнята відповідачем, про що мається відповідний штамп. 26 грудня 2014 року позивач надала до ПАТ «Дельта Банк» заяву щодо перерахування їй коштів на її особистий рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк» /а.с. 10/. Позивач отримала з ПАТ «Дельта Банк» листа №05-2821130 від 03 лютого 2015 року, щодо перерахування її коштів, в якому її повідомляли про те, що вона може вільно отримати свої кошти в зручний для неї спосіб /а.с. 80/. Однак через банкомати кошти вона отримати не змогла, тому що її картки на видачу коштів не працювали. В касах банку теж кошти не видавали. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів виконання вимог позивача. Позивачу повернуті відповідачем грошові кошти за вищезазначеними договорами у сумі 12754,20 грн. та 21662,59 грн. лише 16 червня 2015 року, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень /а.с. 81/. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначити та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобовязання щодо своєчасного повернення вкладу за договором №003-20523-011014 на відкриття та обслуговування поточних рахунків, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, від 01 жовтня 2014 року та за договором №004-20542-090713 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, від 09 липня 2013 року, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання, що відмовою в своєчасному поверненні позивачу вкладу на її першу вимогу, ПАТ «Дельта Банк» порушило права позивача, як споживача підлягають задоволенню. Що стосується інших заявлених позивачем вимог, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами. На підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк», що також є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Так, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За умовами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає щодо фізичної особи: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, або у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Хоча вказана норма інших умов для можливості такого відшкодування не визначає, проте судова практика по цивільним справам зводиться до того, що, крім наявності факту порушення відповідних прав, право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, має бути передбачено спеціальною нормою законодавства, що регулює певні відносини. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. Якщо мова йде про відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах, то загальні підстави відповідальності за таку шкоду визначені, зокрема, ст. 1167 ЦК України. Положення ст. 1167 ЦК України регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах. Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону № 1023-ХІІ (зі змінами), згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року надав розяснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 19 травня 2011 року № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції») було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди (збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-ХІІ споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У статті 1 Закону № 3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України (в ред. Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 глави 82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З огляду наведеного, суд не має правових підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки такий вид цивільної відповідальності не передбачений ні умовами договорів № 004-20542-090713 та № 003-20523-011014 на відкриття та обслуговування поточних рахунків з використанням та обслуговуванням платіжних карток, ні Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, ні Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного і

Outcome: partial