Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений і прийнятий судом 22.09.2020р.) до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL6695 та Додаткову угоду № ВL6695/К-1 до Генерального договору, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 175 000,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та умовах, зазначених у договорі. Умовами Кредитного договору, п. 1.3.3 сторонами погоджено нарахування процентів здйснюється щоденно за методом нарахування процекнтрів «факт/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника у відповідній валюті, вказаний у відповідній Індивідуальній угоді до цього Договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці й 360 днів у році. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі. В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткові угоди, за умовами яких змінювалася відсоткова ставка, а саме: 21 грудня 2009 року між сторонами укладено Додаткові угоди №2 та № 3, за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом: з 21 грудня 2009 року по 30 листопада 2010 року - встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 3,32 % річних, з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2015 року - 12,54% річних, а починаючи з 01 грудня 2015 року - 11,00% річних. 31 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №4 та № 5, за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом: з 31 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року - встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 6% річних, з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2016 року - 12,09% річних, а починаючи з 01 січня 2017 року - 11,50% річних. Відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного Договору. 26 лютого 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 2602/3568/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 12 серпня 2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року в сумі 181 206,08 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ (курс 862,4322 грн. за 100 шв. франків) складає 1 562 779 гривень 58 коп. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість, яка склалася станом на 16.10.2012 року і складала 181 206,08 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ (курс 862,4322 грн. за 100 шв. франків) складало 1 562 779 гривень 58 кой., з яких: - заборгованість по кредиту - 172 452,03 шв. франків, еквівалент 1 487 281,84 гривень; відсотки - 5 741,00 шв. франків, еквівалент 49 512,23 гривень; підвищені відсотки - 13,05 шв. франків, еквівалент - 112,55 гривень. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України. Оскільки відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013р. до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Відповідно до розрахунку заборгованості від 21.08.2019р. інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013р. у справі № 2602/3568/12) за період з 01.08.2016р. по 18.10.2018р. становлять 396 946,01 грн., та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.08.2016р. по 18.10.2018р., що становить 101 602,08 грн., а всього: 396 946,01 грн. + 101 602,08 грн. = 498 548,09 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість, нараховану відповідно до ст. 625 ЦК України та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 23.09.2019р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.01.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем через представника адвоката Погасій С.М. подано відзив на позов (надійшов до суду 14.02.2020р.), за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позовна заява підписана особою, яка не має повноважень, підтверджених належним чином; ціна позову є необгрунтованою; позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку; факт нарахування, відповідно до ст. 625 ЦК, є правом, а не обов`язком і позивачем не підтверджено первинними документами таких нарахувань. Крім того, подана заява про застосування строків позовної давності. Зазначено, що позивач звернувся з позовом 04.09.2019р., тобто після спливу позовної давності, оскільки з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав пройшло більше ніж 3 роки. Позивачем через представника надано відповідь на відзив (надійшла до суду 24.02.2020р.), за яким просить задовольнити позовні вимоги. Зазначено, що повноваження представника позивача - адвоката підтверджуються довіреністю та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, а тому він мав право підпису позовної заяви. Крім того, первинні документи щодо отриманого відповідачем кредиту, були досліджені під час розгляду справи попередньої справи №753/4704/13-ц, а тому підлягають до застосування норми ст. 82 ч.4 ЦПК. Також вважає, що не порушені строки позовної давності, оскільки рішення суду від 26.02.2013р. було виконане лише 18.10.2018р., шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна після прилюдних торгів, дата виконання рішення суду відображена у розрахунку; наданий розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем по інфляційним втратам та 3% річних строк позовної давності щодо яких обчислюється в три роки. Заперечення відповідача на відповідь на відзив, що надійшли до суду 22.09.2020р., судом не прийняті, оскільки порушено порядок та строки подання такої процесуальної заяви. Ухвалою суду від 22.09.2020р. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в редакції від 25.02.2020р. із посилання на наведене обгрунтування та надані докази. Зазначила, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період з 01.08.2016р. (але фактично нараховані з 01.09.2016р.) по 18.10.2018р. (дата виконання судового рішення). Судовий збір в розмірі 7478грн. 22коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Строки позовної давності не порушені. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи наведене у відзив та заяві про застосування строків позовної давності, обгрунтування. Вважає, що у позивача ще 26.03.2013р. виникло право на звернення до суду, оскільки він дізнався про своє порушене право, а він звернувся лише 04.09.2019р. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 2602/3568/12 від 26.02.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 12.08.2013 року (справа №753/4704/13-ц) позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 від 11 липня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11 липня 2008 року 1 562 779 гривень 58 коп. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 16.10.2012 року складалась: заборгованість по кредиту - 172 452,03 шв. франків, еквівалент 1 487 281,84 гривень; відсотки - 5 741,00 шв. франків, еквівалент 49 512,23 гривень; підвищені відсотки - 13,05 шв. франків, еквівалент - 112,55 гривень. Судові рішення набрали законної сили. Відповідно до акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням №56704105, відкритим приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. з виконання виконавчого листа №753/3568/12, виданого Дарницьким райсудом м. Києва 11.12.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 1562779грн. 58коп. та судового збору 3219грн., а всього 1565998грн. 58коп., - передається у власність майно - квартира [ADDRESS] , яка належить боржнику [PERSON] . Постановою приватного виконавця від 11.10.2018р. зазначене майно передане стягувачу АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, в даному випадку, грошовим зобов`язанням відповідача є необхідність сплати заборгованості, яка визначена судовим рішенням від 26.02.2013р. і становить 1562779грн. 53коп., що виникла з-за неналежного виконання ним кредитного договору. Вказане судове рішення виконувалося в примусовому порядку, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Грошове зобов`язання між сторонами про стягнення заборгованості визначене за рішенням суду саме у гривні, а тому до застосування до цих правовідносин підлягають норми статті 625 ЦК України. При цьому, судом враховуються висновки ВП ВС, що викладені у постанові від 16.05.2018р. (справа № 686/21962/15-ц). Що стосується розміру, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, то слід стягнути за період з 01.09.2016р. по 30.09.2018р.: інфляційні втрати у розмірі 367253грн. 21коп., а також 3% річних у розмірі 95179грн. 74коп., а всього 462432грн. 95коп., враховуючи розмір не виконаного грошового зобов`язання 1562779грн. 58коп. та той факт, що судове рішення виконане 11.10.2018р. (постанова приватного виконавця від 11.10.2018р.). На думку суду, розмір та період, що визначений позивачем, є помилковими. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). На думку суду, доводи відповідача про необхідність застосування строків позовної давності, не підлягають до задоволення, оскільки позовна заява направлена до суду поштовим відправленням 02.09.2019р., а надійшла - 04.09.2019р. При цьому, нарахування здійснені з вересня 2016р., а повністю судове рішення виконане лише 11.10.2018р. Доводи, на які посилається відповідач та його представник у відзиві на позов та в судовому засіданні, є безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими доказами. Відсутність платіжних документів щодо нарахованої заборгованості, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки факт отримання кредитних коштів та їх неповернення у розмірі 1562779грн. 58коп. підтверджено судовим рішенням від 26.02.2013р., яке набрало законної сили і ці обставини не підлягають доказуванню, відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України. Крім того, наведений розрахунок заборгованості по інфляційним втратам та 3% річних відповідачем спростований не був. Також слід зазначити, що законодавством не передбачено здійснення нарахування за нормами ст. 625 ЦК України, шляхом складання та надання підтверджуючих платіжних документів. Посилання на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в даному випадку є помилковими. Крім того, не грунтуються на нормах чинного законодавства твердження відповідача про те, що представник позивача [PERSON] не була уповноважена на підписання позовної заяви, оскільки разом із позовом надана довіреність від 09.11.2018р., за якою головою правління ПАТ «Універсал Банк» визначені повновадження адвокату Сербіній А.О., в т.ч. і право підписання позовної заяви. Також долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністью від 26.06.2016р. і всі документи, в т.ч. і їх копії прошиті, пронумеровані і посвідчені належним чином. Крім того, ухвалою суду від 22.09.2020р. у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено. Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 6936грн. 80коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial