Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач в вересні 2014 року звернулася в суд з вищезгаданим позовом, в якому просить розірвати договір іпотеки, укладений між нею та відповідачем 29.08.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №13077 та скасувати заборону відчуження нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS], накладену нотаріусом 29.08.2007 року, зареєстровану за №13078. На обґрунтування вимог зазначала, що між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки належного позивачу на праві власності нерухомого майна. Відповідачем було порушено умови вказаного договору, оскільки позивача не було попереджено про збільшення відсоткової ставки по кредитному договору в результаті чого відбулася зміна зобовязання без згоди майнового поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, а також просив врахувати, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2015 року визнано недійсним п.8.4 договору іпотеки, укладений між позивачем та відповідачем 29.08.2007 року, що зареєстрований в реєстрі за №13077. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні, в останнє судове зсідання надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Положеннями вимог ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Судом встановлено, що 29.08.2007 року між ВАТ [PERSON] Аваль та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0848/85/117176, згідно якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 40000 дол. США на строк до 28.08.2027 року зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 9,000% річних.(а.с. 7-12). 29.08.2007 року між ВАТ [PERSON] Аваль та позивачем було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (п.1.2.1. договору). Вказаний договір укладений для забезпечення вимог іпотеко держателя, що випливає з кредитного договору №014/0848/85/117176 від 29.08.2007 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотеко держателем та [PERSON], за умовами якого [PERSON] зобовязана до 28.08.2027 року повернути іпотеко держателю кредит, наданий у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 40000 доларів США, сплати процентів за його користування у розмірі 9% річних згідно умов кредитних договорів, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитними та цим договором (п.1.1. договору).( а.с. 13-16). Згідно п.8.4. вказаного договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що у разі внесення змін до кредитного договору щодо зміну розміру по кредиту (в тому числі при їх збільшенні) до цього договору зміни не вносяться, і розмір процентів у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджуватиметься відповідними угодами про внесення змін до кредитного договору. Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 10.11.2008 року до вищезазначеного кредитного договору, з 11.11.2008 року була збільшена процентна ставка за кредитом до рівня 16,85% річних.(а.с.67) 10.03.2009 року між [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якої тимчасово, терміном на один рік, процентну ставку за користування кредитом було встановлено на рівні 10,85% річних.(а.с.68). Згідно п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року №5 із змінами, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України Про заставу, статей 1, 11 Закону України Про іпотеку майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Уклавши договір іпотеки з банком, позивач погодився зі всіма його умовами, в тому числі, викладеними в п.8.4. вказаного договору. Згоди іпотекодавця на зміну процентної ставки за кредитним договором, укладеним між банком та третьою особою, законом не передбачено. Норми закону, що регулюють поруку не застосовуються до правовідносин кредитора з іпотекодавцем, а тому посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на ст.559 ЦК України, є безпідставним. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обєктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як субєктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Судом не встановлено, а позивачем не надано жодних доказів наявності істотного порушення відповідачем умов договору іпотеки, наявності шкоди, завданої позивачу та її розміру, а також позбавлення значною мірою позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору іпотеки. Судом не приймається, як доказ рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2015 року, яким визнано недійсним п. 8.4 договору іпотеки, укладеного між позивачем та відповідачем 29.08.2007 року, що зареєстрований в реєстрі за №13077.(а.с.46), оскільки з резолютивної частини рішення не вбачається з якого періоду зазначений пункт договору не відповідає дійсності. Як вбачається, що рішення набрало чинності з 21.04.2015 року, а сам договір та додаткові угоди укладалися в 2007-2009 роках. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованми та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed