Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника, адвоката Ломакіну М.І., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши, що шлюб між сторонами укладено 24.03.2017 року. Шлюбні відносини між сторонами припинились через несумісність характерів та різні погляди на життя. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача - « [PERSON] », покласти на нього судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правову допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник надала до суду заяву, у якій позов підтримала та просила його задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності. У судове засідання відповідач подав заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає, не заперечує проти ухвалення у справі рішення про задоволення позову. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову в судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] між сторонами по справі 24.03.2017 року укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, про що зроблено відповідний актовий запис №38. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З метою отримання правничої допомоги щодо ведення справи та представництва позивача в суді, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 27.05.2021 року, згідно опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 27.05.2021 року та квитанції №4 від 27.05.2021 року, [PERSON] понесла витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування суд наголошує, що відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд вважає, що у справі наявний передбачений ч.3 ст.137 ЦПК України детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом. Крім того, відсутнє передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Тому, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved