Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 598. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося. На теперішній час між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки, вони не мають єдиного бюджету та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року, справу передано на розгляд судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 21 червня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просила здійснити розгляд цивільної справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 15 листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 598, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] не заявлено клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає необхідним залишити його без змін. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Питання про судові витрати судом не вирішувалось, оскільки в позовній заяві позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат.

Outcome: approved