Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» 02.12.2020 звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2015 по 01.11.2020 у розмірі 39 286,96 грн., інфляційні втрати у сумі 5 328,67 грн. та 3% річних у розмірі 2 851,68 грн., а всього стягнути 47 467,31 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що підприємство надає послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та умов типового договору зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Позивач зазначає, що теплова енергія поставляється відповідачу за адресою: [ADDRESS] , відповідач отримує ці послуги, користується ними, що свідчить про те, що між сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, однак не здійснює оплату за наданні послуги в повному обсязі, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість за централізоване опалення. Наявність заборгованості надає позивачу можливість пред`явити також до відповідача вимогу про стягнення втрат від інфляції та 3% річних. Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судовому засіданні на 22.01.2021 та надалі продовжено. Відповідач після ознайомлення з позовними вимогами відзив на позовну заяву не подав, але надав клопотання про застосування строку позовної давності, зазначивши, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 02.12.2020, то період з 01.10.2015 по 02.12.2017 виходить за межі трирічного строку позовної давності. Позов просив розглянути без його участі /а.с.25/. Представник позивача подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с. 27/. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності учасників, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідач [PERSON] згідно з випискою з особового рахунку є власником квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с. 3/. Цієї обставини відповідач не заперечував, а отже суд вважає, що він є споживачем послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Між сторонами по справі виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Індивідуальним споживачем, згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Відповідно до відповідно до приписів ст.ст.319, 322 ЦК України власник несе тягар утримання належного йому майна. Позивач на виконання своїх зобов`язань надав житлово-комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , що відповідач також не оспорює. Приписами ст.ст.67-68 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами, які оплачуються споживачами щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Оскільки відповідач кошти за спожиті послуги з теплопостачання в повному обсязі не сплачував, за період з 01.10.2015 по 01.11.2020 виникла заборгованість за централізоване опалення у розмірі 39 286,96 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком /а.с. 4/. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного відповідачу нараховано інфляційні збитки у сумі 5 328,67 грн. та 3% річних у сумі 2 851,68 грн. /а.с. 5/. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини із невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг, та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків неналежного виконання зобов`язань. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач є користувачами послуг з теплопостачання, які надає позивач, і внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати комунальних платежів, було порушено право позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. Оскільки нормою ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-4 від 24.06.2004 в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, то [PERSON] , місце проживання якого зареєстроване за іншою адресою, ніж виникла заборгованість: [ADDRESS] , як власник житла за адресою: [ADDRESS] повинен оплачувати послуги, що надає Позивач. Водночас, суд враховує, що відповідач надав клопотання про застосування строку позовної давності, і виходить із наступного. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачем письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, нормою ст.261 ЦК України визначено початок перебігу позовної давності, який згідно з частиною першою цієї статті починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, [PERSON] до 29.04.2020 був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , є власником вказаного житла, остання оплата послуг, що надає Позивач, була здійснена ним у січні 2019 року у сумі 1000 грн. /а.с.4/, що відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України розцінюється судом як визнання відповідачем обов`язку перед позивачем, а тому з лютого 2019 року розпочався перебіг позовної давності і у позивача виникло право на подання позову. Позивач звернувся до суду у грудні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Водночас, оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 02.12.2017 по 01.11.2020 (саме по цю дату позивачем заявлено вимоги та надано розрахунок) у розмірі 25 095,50 грн. Відповідно, суд вважає, що розмір інфляційних втрат та 3 % річних має обраховуватись, виходячи із вказаної суми боргу, індексу інфляції, кількості днів прострочення виконання грошового зобов`язання, і приходить до висновку, що за період з 02.12.2017 по 01.11.2020 розмір інфляційних втрат становить 1 186,36 грн., а розмір 3 % річних - 1 300,46 грн. Таким чином, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на Відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір у частковому розмірі, а саме у розмірі 1 221,41 грн.

Outcome: partial