Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач в обґрунтування позову покликається на те, що шлюб між ними розірвано. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати свою дитину. Аліменти він нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, у шлюб після розлучення не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на викладені в ньому обставини, та просить суд його задоволити. Представник відповідача позов визнала повністю. За клопотанням відповідача ухвалами суду від 08 червня 2017 року та 19 жовтня 2017 року в справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження від 25.02.2017р., актовий запис №108, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Висновком експерта від 27.11.2017р. №10/927 за наслідком проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року) встановлено, що [PERSON], [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO] Ймовірність даної події становить, 99,9999%. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховую вимоги ст.ст. 55, 180, ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Крім цього, суд, зважаючи на статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), враховує положення статей 3, 6, 18, 27 Конвенції про права дитини (прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року), статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (відкрита для підписання 4 листопада 1950 року, набула чинності 3 вересня 1953, ратифікована Україною 17.07.1997р.) та зважає на роз'яснення Пленуму Верховного суду України, які містяться в пункті 17 постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбних відносинах, від яких у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дитини, хоча зобов'язаний її утримувати. Враховуючи витрати, які необхідні для утримання і виховання дитини, та зважаючи на необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на сина [PERSON] (в розмірі 1/4 частки заробітку батька) суд вважає підставними. З огляду на вимоги ч.2 ст. 84 СК України та беручи до уваги ті обставини, що дитина - син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, тому позивач має право на утримання (аліменти) від батька дитини до досягнення сином трьох років. Зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити. У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір», який діяв на момент подання даного позову до суду. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в справі підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved