Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач в квітні 2016 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку за законом на спадкове майно, що залишилось від [PERSON], померлої 26 вересня 2010 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON]. В вересні 2010 року її мати померла. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], що є у спільній частковій власності. Інша ? частина квартири належить їй. Зазначена квартира була ними приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги є вона, її донька. Інших спадкоємців у померлої [PERSON] за законом або за заповітом не має. В установленому законом порядку та визначені строки вона звернулася до Третьої донецької державної нотаріальної контори, тобто за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини від померлої матері. За її заявою в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. У звязку з ситуацією, яка склалася в Донецькій області внаслідок проведення антитерористичної операції, вона так і не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. В подальшому, вона звернулася з такою ж саме заявою до Першої Словянської державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено в оформленні спадщини, так як в нотаріальній конторі м. Донецька за її заявою вже була заведена спадкова справа, в якій спадкодавцем є її мати [PERSON], померла 26 вересня 2010 року. При цьому, їй було запропоновано звернутися до суду за захистом свого права. Крім того, при виготовлені нових технічних документів на спадкову квартиру було виявлено, що загальна площа квартири збільшилась на 25,9 кв.м. внаслідок перерахунку загальної площі квартири, а саме до загальної площі дорахована площа тамбуру та прибудови, побудовані до 05.08.1992 року, які не є самовільними і дозволу не потребують. Отже, під час приватизації належної їм квартири була допущена помилка при визначенні загальної площі квартири, тобто замість 67,1кв.м. зазначено 41,2 кв.м. Вважає, що допущена помилка порушує її право власності на квартиру. Тому, просить суд визнати запис в свідоцтві про право власності на житло в частині визначення загальної площі квартири недійсним та внести відповідні зміни. Визнання права власності на ? частину квартири, що залишились від [PERSON], померлої 26 вересня 2010 року та є у спільній частковій власності, а також визнання запису в свідоцтві про право власності в частині визначення загальної площі квартири недійсним та внесення відповідних змін необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлої матері. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю заявника по справі (а.с. 13). 26 вересня 2010 року померла [PERSON] (а.с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві спільної часткової власності майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 4809, виданого 06.06.2007 року начальником управління комунальних ресурсів Донецької міської ради (а.с. 14) квартира [ADDRESS] є приватизованою і на праві спільної часткової власності належить заявнику по справі [PERSON] та її матері [PERSON], померлій 26 вересня 2010 року по ? частці кожній з них. Право власності на зазначені частки квартири в установленому законом порядку зареєстровані в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 15). За життя, [PERSON] зазначену частку в нерухомому майні нікому не спадкувала. Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги є її донька [PERSON], позивач по справі. Інших спадкоємців у померлої [PERSON] ні за законом, ні за заповітом не має. Як вбачається з матеріалів справи, будучи єдиним спадкоємцем померлої [PERSON], позивач по справі в установленому порядку та визначені законодавством строки звернулася до Третьої донецької державної нотаріальної контори, тобто за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини від померлої матері. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після померлої 26 вересня 2010 року [PERSON] Третьою донецькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 211/2010, але свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 31). Даний факт також підтверджено інформацією, наданою Першою словянською державною нотаріальною конторою від 09.03.2016 року № 501/01-16 (а.с. 24-25). Як зазначила позивач в своєму позові, у звязку з ситуацією, яка склалася в Донецькій області внаслідок проведення антитерористичної операції, вона так і не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому, вона звернулася з цією ж заявою до Першої Словянської державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено в оформленні спадщини, так як в нотаріальній конторі м. Донецька за її заявою вже була заведена спадкова справа, в якій спадкодавцем є її мати [PERSON], померла 26 вересня 2010 року. Отже, після смерті [PERSON] позивач по справі фактично прийняла спадщину у вигляді ? частини квартири за законом першої черги від померлої матері, не відмовлялася від неї. Крім того, на підставі інформації державного нотаріуса Дзержинської державної нотаріальної контори від 10.05.2016 року № 603/01-16 (а.с. 30) встановлено, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не заводилась. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. В частині 1 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі діти спадкодавця. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що припинення виконання нотаріальними конторами та іншими державними установами своїх повноважень на тимчасово окупованій території м. Донецька внаслідок проведення антитерористичної операції, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини від померлої матері, оскільки зазначена частка майна належала їй на праві приватної власності, що є у спільній частковій власності, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним запису в свідоцтві про право власності та визнання права власності в порядку приватизації, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається, у Свідоцтві про право власності на житло було зазначено загальну площу квартири в розмірі 41,2 кв.м. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що при приватизації квартири було порушено вимоги діючого законодавства та невірно розрахована загальна площа квартири, а також, що право власності позивача оспорюється або не визнається іншою особою, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині визнання недійсним запису в свідоцтві про право власності на житло та визнання права власності в порядку приватизації. На підставі викладеного,

Outcome: partial