Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] (с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області) звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить розірвати договір купівлі-продажу жилого будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.03.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та зобовязати [PERSON] повернути їй жилий будинок № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.03.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області з розстроченням платежу. Згідно домовленості вартість будинку складає 100 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США. Після досягнутої домовленості спірний будинок був переданий відповідачу, де він проживає до цього часу. В свою чергу відповідач зобовязався, починаючи з березня 2014 року, щомісячно сплачувати позивачу в рахунок оплати за придбаний будинок не менше 3 000, 00 грн. до березня 2016 року включно. Позивач зазначає, що з липня 2015 року відповідач почав здійснювати чергові платежі не в розмірі, визначеному у договорі та не кожного місяця, а з січня 2017 року взагалі припинив сплачувати грошові кошти, відмовляючись при цьому або повернути будинок або сплачувати кошти, що і змусило позивача звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначивши, що на час звернення до суду від відповідача за продаж спірного будинку вони отримали лише 72 500, 00 грн., подальшу оплату відповідач відмовляється здійснювати. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначивши що дійсно відповідач не в повному обсязі розрахувався за спірний будинок, але з тієї причини, що позивач самостійно збільшив вартість спірного будинку з привязкою її до курсу долара США, який кожен день збільшується, та значно перевищує суму, за яку вони домовлялись. Проти розірвання договору та повернення житлового будинку не заперечує, бажаючи при цьому настання наслідків, передбачених чинним законодавством у разі розірвання договору. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, 09.03.2014 року між [PERSON] (в подальшомупродавець) та [PERSON] (надаліпокупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого продавець зобовязується після оплати грошей за продаж жилого будинку в сумі 100 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США укласти договір купівлі-продажу жилого будинку, а покупець зобовязався щомісячно, починаючи з березня 2014 року, сплачувати продавцю кошти в сумі мінімум 3 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США, за купівлю житлового будинку в повному обсязі до березня 2016 року (а.с. 6). Виконуючи умови спірного договору, позивачем було передано житловий будинок відповідачу, який продовжує в ньому проживати зі своєю родиною, що підтверджується актом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 28.04.2017 року (а.с. 8). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується сторонами по справі, відповідач не в повному обсязі розрахувався за спірний будинок, а саме: сплатив лише 72 500, 00 грн., що позивач вважає безумовним порушенням умов договору з боку відповідача, що тягне за собою, на його думку, підставою для розірвання договору купівлі-продажу жилого будинку та його повернення власнику, що і є причиною спору. Частина 1 статті 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, як встановлено судом, сторони по справі перебувають у цивільно-правових відносинах, врегульованих Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору (ч. 2 ст. 626 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). Як зазначалося вище, 09.03.2014 року між [PERSON] (в подальшомупродавець) та [PERSON] (надаліпокупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого продавець зобовязується після оплати грошей за продаж жилого будинку в сумі 100 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США укласти договір купівлі-продажу жилого будинку, а покупець зобовязався щомісячно, починаючи з березня 2014 року, сплачувати продавцю кошти в сумі мінімум 3 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США, за купівлю житлового будинку в повному обсязі до березня 2016 року (а.с. 6). У даному випадку, як вбачається з умов спірного договору, сторони застосували розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Виконуючи умови спірного договору, позивачем було передано житловий будинок відповідачу, який, в свою чергу, як встановлено в судовому засіданні, порушив зобовязання зі свого боку, не сплативши позивачу домовлену суму на момент укладення договору (100 000, 00 грн., що еквівалентно 11 760 доларів США). Отже, своїми діями відповідач порушив умови договору, в звязку з чим позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору. Згідно з чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На підставі викладеного, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Так, відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Тому суд вважає за можливе стягнути вказані витрати з позивача на користь відповідача, як такі, що підтверджуються належними доказами, доданими до матеріалів справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved