Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача про припинення прав на частку в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності, зазначивши, що вона є власником 3/4 частини квартири №12, що розташована по вул.Шевченка (Кірова), 72 в м.Коростень Житомирської області, а іншим співвласником 1/4 частини вказаної квартири є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Вказала, що дана квартира є для неї єдиним житлом, вони не є членами однієї сім`ї, відповідач у вказаному будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не здійснює, її особисті речі в будинку відсутні. Частка відповідача у вказаній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, спірна квартира є неподільною, спільне володіння і користування нею неможливе. У звязку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом та просить припинити право спільної власності [PERSON] на 1/4 частини квартири №12, що розташована в м.Коростень, вул.Шевченка (Кірова) 72, визнати за нею право власності на вказану частину квартири, з виплатою на користь відповідача 27500,00 гривень вартості 1/4 частини даної квартири, стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 640,00 гривень, за проведення експертизи в сумі 3000,00 гривень, сплату послуг в сумі 275,00 гривень, за професійну правничу допомогу в сумі 4480,00 гривень. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення суми, який в подальшому уточнювала, посилаючись на те, що вона в спірній квартирі не проживає, нею не користується, оскільки проживає в іншій місцевості, виділити їй її частину квартири в натурі неможливо, так як квартира неподільна, тому вважає, що [PERSON] винна їй кошти за користування її частиною квартири, в звязку з чим просила стягнути з [PERSON] на її користь 10450,00 гривень. Крім того, нею подано письмове заперечення на позовну заяву. Подана 18.04.2018 року [PERSON] повторна уточнююча зустрічна заява ухвалою суду від 20.04.2018 року повернута заявнику, оскільки подана з порушенням вимог ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримали з\~ вищезазначених підстав та просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Надали письмові заперечення щодо звіту про вартість майна, наданого відповідачем [PERSON], які підтримали в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] і [PERSON], позов [PERSON] не визнали, з підстав викладених в письмових запереченнях. Відповідач вказала, що не заперечує щодо сплати їй компенсації за належну їй частину квартири, однак в значно більшому розмірі, а саме 67500 гривень, оскільки запропонована сума позивачем не відповідає дійсної ринкової вартості квартири, за яку вона може бути продана у даному населеному пункті.\~Вважає, що судова будівельно-технічна експертиза проведена у справі упереджено з намаганням знизити ціну за спірну квартиру, оскільки згідно наданого нею звіту про вартість майна, проведеного незалежним оцінювачем, вартість аналогічної спірної квартири складає біля 200000 гривень, а згідно поданого нею останнього звіту про оцінку майна складає 163100,00 гривень. Просила прийняти до уваги її заперечення і при ухваленні рішення врахувати останню оцінку майна, яку вона надала суду. Зустрічний позов підтримали, та просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10450,00 гривень компенсації за користування належною їй частиною квартири та понесені судові витрати за сплачений нею судовий збір 640,00 гривень, правничу допомогу в сумі 560,00 гривень і проведену оцінку майна. Вислухавши пояснення сторін,\~ їх представників, та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні\~ матеріалами справи, суд приходить до висновку про\~ наступне. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири №12, що розташована по вул.Шевченка (Кірова), 72 в м.Коростень Житомирської області. Позивачу [PERSON] належить 3/4 частини вказаної квартири, а відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини квартири, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.01.2014 року (а.с.10-12,136). Дані обставини також підтверджуються даними технічного паспорту на квартиру, згідно якого, квартира складається з житлової кімнати пл.11.3 м.кв., кухні 5.5 м.кв., санвузла 2.9 м.кв., коридора 3.2 м.кв, в/б шафи 0.3 м.кв., балкона 0.2 м.кв. Квартира знаходиться на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку\~ (а.с.13-15). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до змісту статей 21,24,41 Конституції України та статей 319,358 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не здійснює, квартиру не утримує. Сторони у справі членами однієї сім`ї не являються, спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Частка відповідача у спірному нерухомому майні є незначною, та становить лише 1/4 частки вказаної квартири і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування спірною квартирою також неможливе, [PERSON] зареєстрована та проживає в іншій місцевості, має на праві власності інше житло (а.с.20,49), тому припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її правам та інтересам. При цьому, позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в спірній квартирі, іншого житла не має. Дані обставини відповідачем [PERSON] та її представником не спростовано, крім того підтверджено в судовому засіданні, та письмовому запереченні наданому суду. Посилання [PERSON] про намір проживати у спірній квартирі спростовуються направленою нею нотаріально засвідченою заявою на імя [PERSON] про те, що вона має намір продати належну їй ? частку квартири (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Отже, згода відповідача на отримання компенсації положення ч.1\~ст.365 ЦК України\~не містить. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні. За клопотанням сторони позивача у справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно з висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи№744/07.17 від 07.06.2017 року встановити порядок користування спірною квартирою неможливо, технічна можливість поділити її між співвласниками відсутня, ринкова вартість ? частини спірної квартири складає 27500 гривень (а.с.87-106). За ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 28.08.2017 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок кошти за компенсацію належної відповідачу частки майна в сумі 27500 гривень (а.с.121). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. Суд бере до уваги саме цей висновок, так як за ним дійсна вартість спірної квартири врахована з врахуванням року побудови житлового будинку, в якому розміщена квартира, ступеню зносу спірної квартири, її безпосереднього огляду та проведеного на підставі ухвали суду. Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] про те, що вартість її частки квартири визначена невірно, що експерт діяв упереджено, та не бере до уваги надані відповідачем звіти про вартість майна від 14.03.2017 року і 29.03.2018 року, який виконано субєктом оціночної діяльності [PERSON] та [PERSON], який не являється атестованим судовим експертом, про кримінальну відповідальність не попереджався, вказані в першому звіті технічні параметри не відповідають параметрам спірної квартири, оцінка майна проводилась без безпосереднього огляду вказаного обєкту оцінки майна. При цьому, договір [PERSON] з оцінювачем на проведення оцінки майна (за першим звітом), як вказано земельної ділянки, було укладено в той же день, що й складено звіт про оцінку майна, мета оцінки визначення вартості нерухомості, що використовується для обчислення доходу отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок майна та іншого доходу платника податку у вигляді отриманої ним грошової компенсації від відчуження обєкта нерухомості, що суперечить матеріалам справи, викликає сумніви, які виключають можливість визнання його, як допустимого та достовірного доказу у справі. Суд вважає, що даний звіт не є належним доказом і не може бути покладений в основу рішення для визначення вартості майна. Крім того, поданий відповідачем другий звіт про оцінку майна також проводився без безпосереднього огляду вказаного обєкту оцінки, іншим учасникам справи не направлявся, та підтвердження надсилання їх копій суду надано не було. Відповідачу [PERSON] було розяснено її право заявляти клопотання, в тому числі про призначення повторної експертизи (коли є сумніви у правильності висновку експерта, повязані з його недостатньою обґрунтованістю або з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи), однак вона не скористалась даним правом, від проведення експертизи у справі відмовилась, наполягала на розгляді справи на підставі наявних в справі доказів, та з врахуванням самостійно проведених звітів про оцінку майна. Відповідно до змісту вимог ст.ст.12,13,76-81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, як необґрунтований, оскільки відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що вказані нею збитки їй було заподіяно та вона їх понесла. Крім того, в судовому засіданні відповідачем було підтверджено, що будь-яких витрат за спірне майно вона не несе, квартиру не утримує, що свідчить про те, що саме позивач [PERSON] утримує квартиру та несе всі витрати повязані з нею, в тому числі й за [PERSON], яка хоча і не проживає в ній, однак зобовязана нести витрати по утриманню належної їй частки квартири. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України в разі задоволення позову, витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 704,80 гривень та в сумі 320,00 гривень за подання заяви про забезпечення позову. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано угоду про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, розрахунок оплати за надану правову допомогу (проведений згідно вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах») та квитанцію №1 від 27.12.2017 року про сплату коштів в сумі 4480,00 гривень (а.с.237), за проведення судової будівельно-технічної експертизи сплачено 3000,00 гривень, послуги банку в сумі 275,00 гривень (а.с.166), тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved