Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 1998 року зареєстрованого на товарній біржі Тернопільська біржа нерухомості відповідач [PERSON] як член біржі та власник квартири продав, а він ([PERSON] В.) як член біржі купив квартиру [ADDRESS]. З цього часу він ([PERSON] В.) користується вказаною квартирою. На даний час, бажаючи розпорядитися вказаною квартирою він звернувся до нотаріуса, де йому повідомили, що біржові угоди не визнаються як такі, що укладені з додержанням норм законодавства, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації. З цих підстав позивач змушений звертатися до суду із позовом про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак його представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує та просить у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно Договору купівлі-продажу квартири укладеного 04 серпня 1998 року між членами біржі [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), [PERSON] купив належну [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 08 квітня 1993 року згідно розпорядження органу приватизації №1520 від 03 березня 1993 року, зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстрову книгу за №1497 квартиру №84 в будинку №3 а по вул. Миру в м. Тернополі, яка складається з двох кімнат, загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 24,7кв.м. Даний договір зареєстровано Товарною біржою Тернопільська біржа нерухомості відповідно за №116 від 04 серпня 1998 року. У відповідності із п. 4 вказаного договору продаж квартири здійснено за 9500,31 гривень, які Продавець отримав від Покупця повністю ще до підписання цього Договору. 15 вересня 1998 року між начальником ЖЕК-7 [PERSON] та власником квартири №84, що знаходиться по вул. Миру, 3а в м. Тернополі Ситник [PERSON] укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. У вказаному договорі зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] по реєстру №116 від 04 серпня 1998 року. 13 листопада 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру №84 в житловому будинку №3а по вул. Миру в м. Тернополі, замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно технічної характеристики квартири загальна площа квартири 38,1 кв.м., житлова площа 24,7 кв.м. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 15 Закону України Про товарну біржу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири відповідає вимогам діючого на момент укладення договору законодавства. Відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Проте, пунктом 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що до договорів, які було укладено до 01 січня 2004 року та продовжують існувати після набуття чинності ЦК України, застосовуються правила цього кодексу відносно підстав, порядку та наслідків змінення або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 329 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи в сукупності вищезазначене та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved