Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач вимоги мотивує тим, що 26.09.2008 року ПАТ КБ «НАДРА» уклав з відповідачем кредитний договір №24/45160000/0061/02 відповідно до якого надав кредит в сумі 6\~299,21 грн. зі сплатою 29 % річних з остаточним терміном повернення не пізніше ніж 15.10.2010 року. 18.04.2012 року позивач уклав з ПАТ КБ «Надра» договір відступлення прав вимоги №20120418-г відповідно до якого перейшли права вимоги по кредитному договору. Станом на 18.07.2016 року заборгованість відповідача становить 20\~189,62 грн., з яких основний борг - 5289,06 грн., відсотки 3514,24 грн., штрафні санкції 11 386,35 грн.. Тому позивач просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, однак до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Також заперечувала той факт, що нібито сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості у період 2013-2014 років. Про заміну кредитора її повідомлено не було. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 26.09.2008 року між ПАТ КБ «НАДРА» та відповідачем був укладений кредитний договір №24/45160000/0061/02 відповідно до якого надав кредит в сумі 6\~299,21 грн. зі сплатою 29 % річних з остаточним терміном повернення не пізніше ніж 15.10.2010 року./а.с.9-12/ 18.04.2012 року позивач уклав з ПАТ КБ «Надра» договір відступлення прав вимоги №20120418-г відповідно до якого перейшли права вимоги по кредитному договору №24/45160000/0061/02./а.с.6-8/ Відповідач зобовязався сплачувати кредит, відсотки за користування та винагороду, щомісячними платежами відповідно до графіку. За невиконання зобовязання встановлена відповідальність у разі порушення строків повернення у виді штрафу і пені.(п.8.1 договору). Відповідач користувався коштами, однак належним чином кошти не повертав та не сплачував за користування. Станом на 18.07.2016 року заборгованість відповідача становить 20\~189,62 грн., з яких основний борг - 5289,06 грн., відсотки 3514,24 грн., штрафні санкції 11 386,35 грн. /а.с.5/ 11.07.2017 року позивачем до суду надано витяг з акту приймання-передачі реєстру боржників від 18.04.2012 року до договору відступлення права вимоги № 20120418-Г відповідно до якого заборгованість відповідача становила 19\~957,81 грн., з яких основний борг - 5289,06 грн., відсотки 4\~414,24 грн., пеня - 10\~254,51 грн., а згідно з розрахунком позивача станом на 30.06.2017 року заборгованість складає 74\~121,59 грн, з яких основний борг - 5289,06 грн., відсотки 3\~514,24 грн., пеня - 65\~318,29 грн. /а.с.150-152/ Із встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 509, 526, 549, 550, 551, 572, 584, 587, 592, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За невиконання зобовязання може бути встановлені штрафи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від\~боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правого звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами\~кредитора вичерпується зміст зобовязання ( ст. 510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно\~до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений строк. В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.530,631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилалася на те, що строк дії кредитного договору закінчився 15.10.2010 року. /а.с.9-12,31/. Пунктом 10.1 кредитного договору №24/45160000/0061/02 визначено, що термін дії договору встановлюється з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором з додатковими угодами до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відтак, термін кредитного договору закінчився 15.10.2010 року, а з позовом до суду ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулось лише у липні 2016 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України. При цьому, сторонами не було укладено письмового договору про збільшення строку позовної давності. Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено у липні 2014 року. Однак в порушення вимог ст.ст. 59-60 ЦК України позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту, платіжні документи, тощо. Нібито погашення частини кредиту в 2014 році [PERSON] не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного. Підстави переривання строку позовної давності встановлені ст. 264 ЦК України. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Позивачем не надано до суду будь-яких належних доказів, що протягом 2013-2014 року відповідачем здійснювалося часткове погашення кредиту, [PERSON] в судовому засіданні заперечувала вказаний факт. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а доказів на те, що строк пропущено позивачем з поважних причин суду не надано, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed