Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Черкаси звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України засновано відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. 29.08.2013р. о 09год. 35хв. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 968М д/н [NUMBER] по вул. Різдвяна в м. Черкаси при виїзді на перехрестя з вул.. Благовісної не виконав вимогу дорожнього знаку 2.01 ПДР, не дав дорогу автомобілю ВАЗ 21074 д/н [NUMBER], що рухався по дорозі вул. Благовісній та скоїв з ним зіткнення, після чого автомобіль ВАЗ скоїв наїзд на дерево, при цьому водій цього транспортного засобу [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Даний нещасний випадок було визнано таким, що пов»язаний з виробництвом, про що свідчить Акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30.09.2013р. та Акт форми Н-1 про нещасний випадок пов»язаний з виробництвом від 30.09.2013р. №3. 03.10.2013р. постановою №2055 потерпілому призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме, - виплати на лікування, яке потерпілий проходив самостійно в розмірі 773грн. 75коп. 14.10.2013р. постановою №2096 потерпілому призначено допомогу у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 401грн. 16коп. за період часу з 29.08.2013р. по 04.09.2013р. в розмірі 100% середньої зарплати. 14.10.2013р. постановою №2097 потерпілому призначено допомогу у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 4412грн. 76коп. за період з 05.09.2013р. по 04.10.2013р. в розмірі 100% середньої зарплати. Станом на грудень 2013р. потерпілому [PERSON] проведено страхові виплати в сумі 5587грн. 67коп. Таким чином, позивач вважає, що відділення ВД ФССНВ в м. Черкаси понесло витрату коштів у зв»язку з настанням тимчасової непрацездатності [PERSON], яке було спричинено ДТП, скоєне [PERSON] Ушкодження здоров»я [PERSON] було заподіяно з вини відповідача, який на момент ДТП знаходився за кермом власного автомобіля та допустив зіткнення. Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.10.2013р. [PERSON] притягнуто до адмінвідповідальності і накладено стягнення у виді штрафу. З посиланням на ст.ст. 1187, 1191 ЦК України, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суми відшкодованих страхових виплат [PERSON] в розмірі 5587грн. 67коп., які необхідно перерахувати на відповідний рахунок, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Черкаси за довіреністю Білоконь Л.Я. повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали і просили відмовити у задоволенні позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за таких підстав: встановлено, що постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.10.2013р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке сталося за обставин: 29.08.2013р. о 09год. 35хв. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 968М д/н [NUMBER] по вул. Різдвяна в м. Черкаси при виїзді на перехрестя з вул. Благовісна не виконав вимогу дорожнього знаку 2.01 ПДР, не дав дорогу автомобілю ВАЗ 21074 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався по дорозі вул. Благовісній та скоїв з ним зіткнення, після чого автомобіль ВАЗ скоїв наїзд на дерево, при цьому водій транспортного засобу ВАЗ [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Даний нещасний випадок визнано таким, що пов»язаний з виробництвом, про що свідчить Акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30.09.2013р. та Акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом від 30.09.2013р. №3. На час ДТП [PERSON] був працівником Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Наявність у потерпілого [PERSON] тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП 29.08.13р., перебування на лікарняному, лікування підтверджуються медичними документами, які досліджувались в судовому засіданні. Постановою №2055 від 03.10.2013р. потерпілому [PERSON] призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме, - виплати на лікування, яке потерпілий проходив самостійно в розмірі 773грн. 75коп. Постановою №2096 від 14.10.2013р. потерпілому призначено допомогу у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 401грн. 16коп. за період часу з 29.08.2013р. по 04.09.2013р. в розмірі 100% середньої зарплати. Постановою №2097 від 14.10.2013р. [PERSON] призначено допомогу у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 4412грн. 76коп. за період з 05.09.2013р. по 04.10.2013р. в розмірі 100% середньої зарплати. Таким чином, потерпілому [PERSON] проведено страхові виплати в сумі 5587грн. 67коп., що підтверджується даними платіжних доручень від 21.10.2013р. та 18.11.2013р. Крім того, за даними Акту №3 від 30.09.2013р., Черкаський міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» - це підприємство (страхувальник) являється платником єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. Отже, страхування від нещасного випадку на виробництві є обов»язковим особистим страхуванням. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998р. визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов»язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (страхування від нещасного випадку). Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов»язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров»я громадян у процесі їх трудової діяльності. Таким чином, сфера дії Закону від 23 вересня 1999р. «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика. Обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають, в т.ч. особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю (ст.8 ЗУ). Крім того, відповідно до ст. 6 Основ, страхові фонди беруть на себе зобов»язання щодо надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків. Статтею 20 Основ передбачено, що основними джерелами коштів загальнообов»язкового державного соціального страхування є внески роботодавців і застрахованих осіб. Статтями 6 та 15 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності» визначено, що страховиком є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Також, статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування до видів загальнообов»язкового державного соціального страхування віднесено страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Загальні умови відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачає права Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в статті 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхової виплати застрахованій особі за договором особистого соціального страхування не є шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а отже, Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, і тому згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України не набуває права зворотної вимоги до винної особи. З»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає помилковими та безпідставними доводи позивача про те, що він, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, в даному випадку [PERSON], у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed