Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], предявила позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якої позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь як дружини, з якою проживає син - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 25 березня 2019 року включно. В обґрунтування своїх позовних вимог у позові [PERSON] зазначила про те, що 22.08.2016 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. 16 листопада 2016 року Чернігівським районним судом Чернігівської області шлюб між сторонами розірвано. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку, отримує допомогу по догляду за дитиною у розмірі 860 гривень. Зараз вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, адже колишній чоловік припинив надавати їй матеріальну допомогу на виховання спільної дитини, він працездатний, має постійний заробіток, дітей у нього на утриманні не немає, а тому вона вимушена звернутися до суду із вимогами про стягнення аліментів з відповідача на її користь на її утримання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила суду про те, що, на її думку, є всі засади для задоволення її позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив суду про те, що він глибоко переконаний у відсутності підстав для стягнення аліментів на утримання позивача, позаяк він не упевнений, що малолітній [PERSON] є саме його сином. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, убачає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. Відповідно до даних письмових доказів судом установлено, що сторони раніше перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2016 року, що підтверджується відомостями копії рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області щодо розірвання шлюбу від 16 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2016 року (а.с. 7). Поряд з цим, 25 березня 2016 року, відповідач народила сина [PERSON] і в актовому записі про народження цієї дитини № 02 та у свідоцтві про народження серії І-ЕЛ № 171521, що складені виконавчим комітетом Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області 01 квітня 2016 року, як батько дитини записаний відповідач, про що свідчать дані копії свідоцтва про народження зазначеної дитини (а.с. 5). Малолітній [PERSON] зараз проживає разом з позивачем, що доводиться відомостями довідки про склад сімї з виконавчого комітету Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (а.с. 4). Відповідач є працездатним і може надавати позивачеві матеріальну допомогу, на що вказують дані позовної заяви (а.с. 1), які у судовому засіданні відповідачем не заперечувалися. Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання позивача. За змістом ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту прав та інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При відсутності у даній справі домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів суд керується вимогами закону, а саме тим, що відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища і від розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких умов позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача підлягають задоволенню. Втім, ухвалюючи рішення на користь позивача, суд відхиляє доводи відповідача, висловлені у судовому засіданні із приводу повного не визнання ним позову, через те, що відповідачем не надано суду аніяких доказів стосовно того, що він не є батьком малолітньої дитини [PERSON], натомість батьком у свідоцтві про народження дитини записаний саме відповідач, внаслідок чого такі розуміння відповідача зовсім не спростовують положень ст. 84 Сімейного кодексу України про право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини.

Outcome: approved