Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Мазуренко Н.Ю., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0533 га з кадастровим номером 3510100000:15:095:0095, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , якій на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, укладеним з [PERSON] , належав садовий будинок [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] та 31.10.2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний садовий будинок, однак право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:15:095:0095, що розташована під ним, зареєстровано за відповідачем [PERSON] , а тому нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Вказала, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами до набувача переходить і право власності на земельну ділянку, на якій розташовані такі будівлі та споруди. Вважає, що до її матері перейшло право власності на спірну земельну ділянку. За таких обставин просить визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.03.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача 16.02.2021 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] являється дочкою [PERSON] (а.с. 48, 49, 50). Згідно договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року серії ААН № 440831, посвідченого приватним нотаріусом Балик Т.М., [PERSON] продав [PERSON] садовий будинок по [ADDRESS] (а.с. 6). Зазначене також підтверджується архівною довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 13.09.2018 року № 49623. Зміст ст.ст. 224, 225 ЦК України та ст.ст. 30, 32 Земельного кодексу України сторонам договору роз`яснено (а.с. 85). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.06.2013 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 44). 19.06.2013 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф. заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] (а.с. 43). 31.10.2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за № 928, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] садовий будинок по [ADDRESS] (а.с. 7). Поряд з цим, того ж дня приватний нотаріус Стоєва Г.Ф. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщиину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:15:095:0095, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,0533 га, оскільки право власності на неї зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру від 26.09.2018 року № НВ-3506077802018 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:15:095:0095 з цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,0533 га, зареєстровано за [PERSON] згідно державного акту від 30.01.1996 року (а.с. 10-12). Відповідно до ЦК України 1963 року (в редакції на час спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції на час спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 364/515/19. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] є власником садового будинку, право на яке вона отримала в порядку спадкування після смерті [PERSON] , то згідно викладених правових норм набула право власності і на земельну ділянку, на якій розташований належний їй будинок. Право відповідача на спірну земельну ділянку припинено відповідно до статті 30 Земельного кодексу України 1990 року внаслідок набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на садовий будинок. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0533 га з кадастровим номером 3510100000:15:095:0095, яка розташована за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню.

Outcome: approved