Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір ML-005/250/2006 із додатковим договором від 16.05.2016 року, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 60 500,00 доларів США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 4,49 % річних + FIDR відсоткової ставки 11,00 %, а відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту. Позивач вказує на те, що відповідач не в повній мірі виконує обов`язки, щодо повернення кредитних коштів, а тому станом на 23.05.2019 року у нього утворилась заборгованість в сумі 23 209,68 доларів США, що складається з: 22 196,68 доларів США - заборгованість по кредиту, 1012,47 доларів США - заборгованість по відсоткам. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вимога про погашення заборгованості відповідачем виконана не була, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9157,65 грн. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 28.04.2020 року дану справу направлено до Деснянського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2020 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача Храновський В.М. в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи та достовірно обізнаним про розгляд даної справи в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем було укладено кредитний договір ML-005/250/2006, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 60 500, 00 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки 4,49 % + FIDR, а відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту. Відповідно до п. 1.5.1. ст. 1.5. частини № 2 кредитного договору, повернення відповідної частини Кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено Цим договором (а.с.89, 90-96 т.1). 16.05.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 1, за умовами якого було внесено зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема на період з 16.05.2016 року до 31.10.2016 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буле використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 5,00 % річних, на період з 01.11.2016 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 4,49 % річних + FIDR. З урахуванням вищевказаних змін було викладено графік платежів у новій редакції (додаток № 1 до цього додаткового договору) (а.с.97-102 т.1). Судом також встановлено, що відповідачем не здійснюються в строк погашення відповідних сум кредиту, не сплачені відсотки та інші обов`язкові платежі за кредитним договором. У відповідності до п.п. 1.9.1 п. 1.9 Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначений Банком частині у випадку невиконання Позичальником або Поручителем своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Позичальнику було направлено вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-005/250/2006, вих. № 12-4-10/799 від 16.07.2019 року та вих. № 12-4-10/800 від 16.07.2019 року, яка була отримана відповідачем 13.08.2019 року, проте ним виконана не була (а.с.83-84, 85, 86, 87 т.1). Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь який час. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. З наданого позивачем розрахунку та виписок з банківського рахунку відповідача вбачається, що відповідач не в повному обсязі виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього станом на 23.05.2019 року у нього утворилась заборгованість в сумі 23 209,68 доларів США, що складається з: 22 196,68 доларів США - заборгованість по кредиту, 1012,47 доларів США - заборгованість по відсоткам (а.с.7, 8-80 т.1). Зазначений банком розмір заборгованості суд вважає доведеним та обґрунтованим належними та допустимими доказами, відповідачем в свою чергу належними доказами не було спростовано розміру заборгованості. Суд звертає увагу і на те, що першу судову повістку про розгляд справи в суді відповідач отримав 11.07.2020 року, проте з цього часу в жодне судове засідання не з`явився, відзиву чи інших заперечень суду не надав, з жодними клопотаннями, окрім одного про відкладення розгляду справи, не звертався, жодного доказу суду не надав. Відтак, суд приходить до висновку про те, що відповідач мав достатньо часу та можливостей для реалізації своїх прав на захист, однак, своїми правами, передбаченими ЦПК України, не скористався. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ «ОТП «Банк». На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом задовольняються позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 9157,65 грн.

Outcome: approved