Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом, в якому просить 1) виселити відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з наданням іншого житла - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; 2) стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь АТ «ПУМБ» витрати зі сплати судового збору у сумі 1\~921 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що між\~ЗАТ «ПУМБ»,\~правонаступником якого\~є АТ\~«ПУМБ»,\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 6008658\~від 01.02.2008,\~згідно з\~яким позивач\~надав [PERSON] ,\~кредит у\~сумі 560\~800\~грн.,\~зі сплатою\~12,50%\~річних,\~строком до\~01.02.2023\~на рефінансування\~заборгованості [PERSON] \~за кредитом\~в ВАТ\~КБ «Надра».\~У забезпечення\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором [PERSON] \~передала в\~іпотеку позивачу\~житловий будинок\~загальною площею\~141,5\~кв.м.,\~житловою площею\~64,2\~кв.м.,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~про що\~був укладений\~договір іпотеки\~№ 6013241\~від 01.02.2008,\~посвідчений Ракітянською\~Н.А.\~нотаріусом Приморської\~державної нотаріальної\~контори Запорізької\~області,\~та зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~147.\~ [PERSON] \~умови кредитного\~договору не\~виконує з\~березня 2009\~року,\~у зв`язку\~із чим\~рішенням Приморського\~районного суду\~Запорізької області\~від 24.11.2010\~у справі\~№ 2-1672/2010\~з [PERSON] \~та її\~поручителя на\~користь банку\~стягнута заборгованість\~за кредитним\~договором у\~загальній сумі\~646\~409,32\~грн.,\~витрати зі\~сплати судового\~збору та\~ІТЗ.\~До цього\~часу рішення\~суду не\~виконано,\~ [PERSON] \~жодного платежу\~не сплачено.\~У зв`язку\~з цим\~позивачем прийнято\~рішення про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки у\~позасудовому порядку\~на підставі\~ст.\~37\~Закону України\~«Про іпотеку»\~та іпотечного\~застереження,\~яке міститься\~у договорі\~іпотеки.\~У зв`язку\~із невиконанням\~позичальником ( [PERSON] )\~зобов`язань за\~кредитним договором\~на підставі\~вищевказаних положень\~договору іпотеки\~та Закону\~України «Про\~іпотеку» позивач\~реалізував своє\~право на\~звернення стягнення\~шляхом набуття\~у власність\~предмета іпотеки,\~про що\~держаним реєстратором\~виконавчого комітету\~Гуляйпільської міської\~ради Запорізької\~області Зінченком\~Ю.О.\~26.10.2018\~було прийняте\~рішення про\~реєстрацію права\~власності позивача\~на предмет\~іпотеки.\~На даний\~час АТ\~«ПУМБ» є\~власником житлового\~будинку адресою:\~ [ADDRESS] .\~15.11.2018\~позивач цінним\~листом з\~описом вкладення\~надіслав [PERSON] \~вимогу про\~виселення з\~предмету іпотеки\~№ КНО-44.2.5/177\~від 14.11.2018.\~Вказана вимога\~була повернута\~відправнику за\~закінченням встановленого\~строку зберігання.\~Позивачу відомо,\~що у\~будинку за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~проживають відповідачі.\~Проживання та\~реєстрація у\~будинку відповідачів\~перешкоджає позивачу\~здійснювати своє\~право власника.\~Позивач є\~новим власником\~будинку.\~Відповідачі втратили\~право проживання\~в цьому\~будинку у\~зв`язку із\~втратою іпотекодавцем\~ [PERSON] \~права власності.\~ [PERSON] ,\~передавши майно\~в іпотеку,\~не могла\~не усвідомлювати\~того,\~що предмет\~іпотеки може\~бути відчужений,\~тобто вона\~зобов`язана\~була передбачати,\~що може\~втратити власність\~у випадку\~невиконання чи\~неналежного виконання\~взятого на\~себе основного\~зобов`язання.\~Таким чином,\~ [PERSON] ,\~передаючи будинок\~в іпотеку\~та у\~зв`язку\~із заборгованістю\~надаючи свою\~згоду на\~позасудовий спосіб\~її реалізації\~шляхом набуття\~іпотекодержателем її\~у власність,\~знала та\~повинна була\~знати про\~те,\~що в\~разі реалізації\~іпотекодержателем цього\~майна,\~вона втратить\~статус власника\~та буде\~зобов`язана\~виселитися із\~будинку відповідно\~до положень\~Закону України\~«Про іпотеку». Але позивач як власник будинку не має можливості реалізувати вказане право у зв`язку з проживанням та реєстрацією у ній відповідачів. Але відповідачі будинок не звільняють, не зважаючи на норми Закону України «Про іпотеку» та умови договору. У позивача у власності наявне підходяще житлове приміщення, куди можна виселити відповідачів. Це житловий будинок [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.242). Відповідачі, представник третьої особи - Приморської РДА Запорізької області, яка виконує функції органу опіки та піклування та третя особа [PERSON] належно повідомлені про розгляд справи (а.с.142-145, 152-154, 160-162, 167, 172-176, 180-181, 188-192, 195-197, 206-210, 213-219, 224-228, 234-238) в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому порядок виселення із займаного житлового приміщення, регулює стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині третій - порядок виселення громадян. У відповідності з ч. 2 ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку» та ч. 3 ст.\~109\~ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, ч. 2 ст.\~109\~ЖК УРСР передбачає, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст.\~109\~ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Тож під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст.\~39\~Закону України\~«Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і ст. 109 ЖК УРСР. Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-1141цс16, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Судом встановлено, що 01.02.2008 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6008658, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 560\~800 грн. на строк до 01.02.2023 за цільовим призначенням: 1) в сумі 87\~797,21 доларів США на рефінансування (погашення) заборгованості [PERSON] за кредитом наданим їй згідно кредитного договору № 08/2007/1062 від 27.06.2007, укладений з ВАТ КБ «Надра» виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору №08/20071062 Фрб укладеного між попереднім кредитором та [PERSON] ; 2) в сумі 117\~863,08 грн. для використання на розсуд [PERSON] (а.с.7-10). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 01.02.2008 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено договір іпотеки № 6013241, посвідчений нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Ракітянською Н.А. за р.№ 147 від 01.02.2008 (а.с.11-18). Пунктом 1.2.1 Договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є будинок, загальною площею 145,5 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.11.2007 № 16635762, виданого Приморським комунальним підприємством з технічної інвентаризації (записаний в реєстраційну книгу 27 з номером запису 4231). Адреса місцезнаходження предмету іпотеки: [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 13 п. 1.5 Договору іпотеки Іпотекодавець при укладенні договору іпотеки стверджував, що Предмет іпотеки не є для нього та членів його сім`ї тощо єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім`ї Іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки. За відомостями Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.03.2007, [PERSON] , [INFO] , - з 20.06.2018, та дитина [PERSON] , [INFO] , - з 06.05.2015. Підстава для реєстрації договір купівлі-продажу № 487 від 17.03.2006 на ім`я [PERSON] (а.с.155), тобто після укладення зазначених договорів 01.02.2008. За відомостями Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з 21.03.2019. Вибули за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-56). За приписами п.3.2.7 Договору іпотеки після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню Предмета іпотеки всіма іншими особами. Пунктом 4.2 Договору іпотеки визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, що здійснюється за вибором Іпотекодержателя: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя. Крім того, пунктом 4.5 Договору іпотеки передбачено, що після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити Предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші особи не звільняють Предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 4.7.1, 4.7.2 Договору іпотеки сторонами обумовлені застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки. У разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на Предмет іпотеки, ціна, за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим Договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 24.11.2010 у цивільній справі №2-1672/2010, яке набрало законної сили 16.12.2010, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 646\~409,32 грн., а також судові витрати (а.с.19). Дане рішення не виконано. У зв`язку з цим позивачем прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття його у власність на підставі застереження, яке міститься у п. 4.7.1. договору іпотеки. 24.10.2018 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О. зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152318976 від 11.01.2019 (а.с.21). Отже, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітня дитина. Проживання та реєстрація у будинку відповідачів перешкоджає банку у здійсненні прав власника. Крім того, реєстрація [PERSON] та дитини здійснена в порушення п. 1.8.4 договору іпотеки, що є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Згідно з п.3.2.7 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими особами. 15.11.2018 банк направив [PERSON] повідомлення № КНО-44.2.5/177 від 14.11.2018 про виселення з будинку. Конверт з повідомленням повернувся без вручення адресату з позначкою «У зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.22-24). Позивач зазначає, що готовий надати відповідачам у справі для проживання будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на даний будинок зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 209340334 від 18.05.2020 (а.с.239-241). Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 2 ст. 40\~Закону України\~«Про іпотеку» та\~ч.\~3\~ст.109\~ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч. 2 ст. 39\~цього Закону\~України «Про\~іпотеку» відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з\~тим відповідно\~до ч.\~2\~ст.109\~ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином,\~ч.\~2\~ст.109\~ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Указане узгоджується зі правовою позицією висловленою Верховним Судом України від 19.04.2017 у справі № 6-3057цс16. Як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №6008658 від 01.02.2008, [PERSON] передала в іпотеку позивачу будинок, який був придбаний за кредитні кошти за кредитним договором № 08/2007/1062 від 27.06.2007, про що і був укладений кредитний договір №6008658 від 01.02.2008 та відповідний йому договір іпотеки № 6013241 від 01.02.2008, посвідчений нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Ракітянською Н.А. за р.№ 147 від 01.02.2008. Таким чином, іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в добровільному порядку знялися з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , тому відсутні підстави для їх виселення, що зумовлює відмову у задоволенні позову щодо цієї вимоги. У даному будинку залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітня дитина. Проживання та реєстрація у будинку відповідачів перешкоджає банку у здійсненні прав власника. Крім того, реєстрація [PERSON] та дитини здійснена в порушення п. 1.8.4 договору іпотеки, що є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Приймаючи до уваги правомірність набуття банком будинку у власність, те, що реєстрація відповідачів і знаходження їх особистого майна у вищевказаному житловому приміщенні перешкоджає позивачу в повній мірі реалізовувати своє право власності, суд вважає, що вимоги позивача про виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] та їх малолітньої дитини з наданням їм іншого житлового приміщення є правомірними, відповідають критерію належного способу захисту порушеного права та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial