Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 20.07.2007 року в розмірі 14472,79 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, а саме: 2266,21 грн. тіло кредиту; 8107,92 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 2933,29 грн. заборгованість з пені та комісії; а також штрафи: відповідно до п. 8.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 665,37 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 23 квітня 2014 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 25 липня 2018 р. позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON], на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором №б/н від 20.07.2007 року в розмірі 13307 гривень 42 коп. та судовий збір в розмірі 1620 гривень 12 коп. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року заочне рішення від 25 липня 2018 р. за заявою відповідача скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові та відзиві на заяву про перегляд заочного рішення. Суду пояснив, що відповідач був ознайомлений з [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг та погодився з ними, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснюючи його погашення, що підтверджується випискою по рахунку. Пунктом 1.1.7.31 [PERSON] договору, строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Строк випущеної картки до останнього дня 07.2011 р., позивач звернувся до суду 16.04.2018 р., тобто до спливу строку позовної давності, а отже наявні підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що як вбачається з розрахунку заборгованості, сальдо простроченої заборгованості виникло 01.12.2008 р., тобто з цього часу позивач дізнався про порушення свого права та розпочався відлік позовної давності, позов подано до суду 20.02.2018 р. Автоматичне списання коштів в сумі 300,01 грн. було здійснено банком самостійно без його згоди. Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме надані ним до позову [PERSON] та правила надання банківських послуг погоджені з відповідачем та підписані ним, оскільки не містять ні номеру, ні дати затвердження, тому взагалі не можуть бути доказом по справі. Просив суд застосувати строки позовоної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 20 липня 2007 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 16 копія анкети-зави). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, він ознайомлений та погоджується з ними, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Пунктами 3.2. та 3.3. [PERSON] обслуговування погоджено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до пункту 5.5. [PERSON] користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно з п.п. 5.5.1 [PERSON], за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування прострочені кредитом й овердрафтом) держатель оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри якої визначаються тарифами. Пунктом 6.5. [PERSON] надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Положеннями пункту 6.6. [PERSON] надання банківських послуг сторони погодили, що у разі невиконання зобовязань за договором, відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку (а.с. 17-2 копія витягу з [PERSON] та [PERSON]). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов Договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно наданого розрахунку, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за укладеним договором № б/н від 20.07.2007 р. , відповідач [PERSON] станом на 31.12.2017 р. має заборгованість в розмірі 13307,42 грн., яка складається з наступного: 2266,21 грн. тіло кредиту; 8107,92 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 2933,29 грн. заборгованість з пені та комісії (а.с. 6-14 розрахунок). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу. Разом з тим, відповідачем по справі заявлено про застосування строку позовної давності до предявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справа № 736/509/16-ц). Так, згідно п. 3.1 та 5.4 [PERSON] користування платіжною карткою, на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у квітні 2018 року. Згідно розрахунку заборгованості та виписки рахунку, 01 грудня 2008 року відповідач сплатив на погашення кредиту 200 грн. шляхом надання готівки через філію банку, а 06 листопада 2015 року відбулось автоматичне погашення простроченої заборгованості в розмірі 300,01 грн. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснював. З довідки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що дія картки закінчилась в липні 2011 року (а.с. 15). Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Згідно з випискою по кредитному рахунку [PERSON], 06 листопада 2015 року банком було проведено автоматичне списання з карти відповідача коштів у сумі 300,01 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості, що на думку позивача свідчить про переривання строку позовної давності за правилами\~статті 264 ЦК України. Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 06 листопада 2015 року з рахунку боржника 300,01 грн. не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності. Тим більше, що з моменту закінчення строку кредитування \~07 липня 2011 року до моменту проведення такого списання пройшло більше 4 років, а платежі по кредиту відповідач припинив сплачувати з 2008 року, що не спростовано позивачем. Списання коштів мало місце після закінчення строку позовної давності і таке списання не може свідчити про переривання перебігу строку позовної давності (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 713/311/16-ц). Стосовно посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років, погодженого в п. 1.1.7.31 [PERSON], то самим же позивачем надано до позовної заяви інші [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, де згідно положень пункту 9.12 [PERSON] надання банківських послуг, договір діє\~протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна з сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с. 7-12). Даних, що відповідачем підписувалися інші [PERSON], суду не надано. Крім того, визначений в наданих 18.10.2018 р. позивачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої\~статті 259 ЦК України. Тобто збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, не має. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року по справі № 751/5977/17. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки позивачем останній платіж було здійснено 01 грудня 2008 року, дія картки закінчилась у липні 2011 року, а позов подано у червні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, суд дійшов висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В звязку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Outcome: dismissed