Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2000 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку 05.11.2015 року була зареєстрована відповідач по справі - [PERSON], так як їй потрібно було отримати паспорт громадянина України. Однак остання тривалий час, більше як 1,5 роки у будинку не проживає. Оскільки вона не може вільно розпоряджатися власним будинком, а відповідачка відмовляється від добровільного зняття з реєстраційного обліку, змушена в судовому порядку захищати своє право. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в тому ж обсязі та з тих же підстав, зокрема подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] не з'явилася до зали судового засідання, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення про виклик до газети «Рідне Прибужжя» в редакції від 24 серпня 2017 року. Причини неявки суду не відомі Представник третьої особи Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесник О.А. в судове засідання не з'явився подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає тривалий проміжок часу за адресою [ADDRESS]. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №385 від 11.07.2017 року [PERSON], 1959 року народження, дійсно проживає в приватному будинку в [ADDRESS]. До складу її сім'ї входять: племінник [PERSON], 1988 року народження (зареєстрований, але не проживає); [PERSON], [INFO] (зареєстрована, але не проживає) /а.с.10/. Як вбачається з довідки Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 30.08.2017 року та будинкової книги відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] /а.с. 11-14/. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Статтею 33 Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за собою, так і для відмови в цьому. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном. на зміст права власності не впливає місце проживання власника на місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов №102 від 11 липня 2017 року виявлено, що [PERSON] у будинку по [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає. /а.с.9/. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що визначено ст. 72 цього ж Кодекс. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач як власник будинку має право вимагати усунення порушення її права власності, відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад рік, вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved