Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач в лютому 2014 року звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 23.03.2006 року він на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок № 6797 від 26.12.2005 року одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 329950. У відповідності до акту за позивачем була проведена державна реєстрація права власності на 12 земельних ділянок загальною площею 15,4165 га, які були розташовані за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці площею 0.6380 га, кадастровий номер 3221888800330340603 позивачем в 2006 році розпочато будівництво триповерхового садового будинку з підвалом та терасою загальною площею 874,60 кв.м та господарськими спорудами. Будівельні роботи фінансувались за власні кошти та були завершені в 2008 році. Позивач зазначає, що будинок будувався позивачем для власного проживання без наміру здійснити його подальше відчуження. На початку 2009 року позивач, перебував у близьких стосунках із [PERSON], шлюб із якою в подальшому було зареєстровано ВРАЦС Печерського РУЮ у м. Києві 14.12.2010 року. Відповідач проживала разом з позивачем в будинку і мала вільний доступ до всіх документів, в тому числі і до оригіналів державних актів на вказані земельні ділянки. Володіючи інформацією про наявність у позивача на праві приватної власності більш ніж 20 земельних ділянок, відповідач звернулась до позивача з проханням надати їй у приватну власність одну земельну ділянку для використання її в подальшому у власних цілях, позивачем була надана згода за умови, що вона може обрати земельну ділянку за виключенням тієї, яку позивач не мав наміру відчужувати, оскільки на ній розташований будинок в якому він проживає. 26.02.2009 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 348. Документи щодо укладення вказаного договору готувала відповідач, в приміщенні нотаріуса позивач ознайомився з ними та поцікавився у відповідача щодо земельної ділянки, яка пропонується для відчуження чи не є це земельною ділянкою на якій знаходиться будинок, однак відповідач запевнила позивача, що на вказаній земельній ділянці відсутні забудови, пред'явивши відповідну довідку. Враховуючи наявність відповідної довідки та довіру до близької людини позивачем було надано згоду на відчуження спірної земельної ділянки. Після укладання вищевказаного договору відповідач [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про визнання за нею права власності на самочинно збудований триповерховий садовий будинок з підвалом і терасою загальною площею 874,60 кв.м. та господарськими спорудами. 29.07.2009 року даний позов судом було задоволено. Позивач вважає, що відповідач під час укладання договору ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення з метою заволодіти не тільки земельною ділянкою позивача, але і будинком. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2009 року укладений між ним та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за № 348, скасувати державну реєстрацію та зобов'язати Реєстраційну службу Вишгородського районного управління юстиції Київської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6380 га, кадастровий номер 3221888800330340603, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2009 року, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 689263 на земельну ділянку площею 0,6380 га, кадастровий номер 3221888800330340603, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зобов»язати [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 0,6380 га. розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3221888800330340603, зобов»язати реєстраційну службу Вишгородського РУЮ Київської області провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,6380 га, кадастровий номер 3221888800330340603, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити в повному обсязі з викладених підстав. Представник відповідача [PERSON] проти заявленого позову заперечила в повному обсязі, надала суду свої письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач запропонував відповідачу купити у нього земельну ділянку, мотивуючи це тим, що йому потрібні гроші. Позивач самостійно займався підготовкою до укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, зокрема замовив експертну грошову оцінку земельної ділянки, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідку про наявність (відсутність) обмежень (обтяжень) на земельну ділянку, довідку про відсутність забудов за земельній ділянці. Після підготовки всіх необхідних документів для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивач та відповідач звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з метою вчинення нотаріального посвідчення договору. 26.02.2009 року позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки та передано грошові кошти позивачу у сумі 538 115,00 грн. у момент підписання вказаного договору, про що зазначено у пункті 7 договору, в якому вказано, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. Крім того, у п. 10.4 договору продавець (позивач) гарантує, що самовільного будівництва на земельній ділянці немає. Крім того п. 16 договору передбачено, що сторони договору підтвердили, що укладання договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у ньому. Разом з тим, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2009 року, про визнання за відповідачкою права власності на нерухоме майно у вигляді самочинно збудованого триповерхового садового будинку з підвалом та терасою з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] за земельній ділянці без належно затвердженого проекту самочинно збудованого триповерховий садовий будинок з підвалом та терасою площею 874,60 кв.м. з господарськими спорудами, що підтверджується технічним паспортом на будинок. Відповідач - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області свого представника в судове засідання не направила , повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання представника суду не відомі. Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлені про розгляд справи належним чином. Причини їх неявки в судове засідання суду не відомі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,6380 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] приймає у власність земельну ділянку і сплачує за неї обумовлену грошову суму, на умовах, викладених в цьому договорі. Відповідно до п. 2 договору, земельна ділянка має площу 0,6380 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер 3221888800330340603. Відповідно до п. 4 договору, продавець стверджує, що відчужувана земельна ділянка на момент підписання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, не відчужена іншим особам, під забороною (арештом) не перебуває, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.02.2009 року та заставою (в тому числі податковою) не перебуває, про що свідчить довідка з державного реєстру застав рухомого майна про податкові застави від 26.02.2009 року. Продавець стверджує, що відчужувана земельна ділянка не має недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров»я, майна покупця або інших осіб, на неї не має прав у третіх осіб ( у тому числі за договорами найму (оренди), іншими речовими правами), як у межах так і за межами України, завдатків за цю земельну ділянку від інших осіб не отримано. Відповідно до п. 7 договору, продаж земельної ділянки площею 0,6380 га, кадастровий номер земельної ділянки - 3221888800330340603, розташована за адресою: [ADDRESS], вчинюється за погоджену сторонами грошову суму - 538 115,00 грн., які покупець сплачує продавцю під час підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. Відповідно до п. 7 договору, у відповідності до довідки № 23/09 від 20.02.2009 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у київській області державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, земельна ділянка, площею 0,6380 га, вільна від забудови. Відповідно до п. 9 договору, право власності на земельну ділянку, що відчужується, виникає у покупця на підставі ст. 125 Земельного Кодексу України, після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації в органах виконавчої влади. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 16 договору, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим, і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п. 17 договору, сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються продажу вищезазначеної земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2009 року визнано право власності за [PERSON] на самочинно збудований триповерховий садовий будинок з підвалом та терасою площею 874,60 кв.м. з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS]. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачка після посвідчення даного договору здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку на себе в передбаченому законом порядку, фактично вступила у володіння та управління майном. Досліджені судом докази та матеріали справи дають підстави вважати, що [PERSON] свідомо уклав договір купівлі-продажу від 26.02.2009 року, в присутності нотаріуса, який посвідчив даний договір, ці обставини визнали сторони в судовому засіданні. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме у разі якщо: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Наявність наведених вище підстав для визнання правочинів недійсними в межах судового розгляду справи не встановлено. Крім того, згідно з ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст.ст.215-235 ЦК України). Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що правочин укладено внаслідок обману зі сторони відповідача, в зв'язку з чим вважає, що є підстави для визнання їх недійсними. В пункті 20 Постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідачки, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, чого позивачем зроблено не було. Згідно норм ЦК України, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що нотаріус роз'яснювала сторонам всі наслідки укладення договорів, можливість укладення інших договорів, однак сторони виявили бажання укласти саме договір купівлі-продажу. Згідно ст. 230 ЦК України, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину. Тільки при доведеності факту обману і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони такий правочин може бути визнаний недійсним. Аналогічна правова позиція викладена і в листі Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Так, відповідно до вимог закону, при вирішенні спору про визнання договору недійсним вчиненого під впливом обману, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Наявність умислу в діях відповідача позивачем та його представником в суді не доведено, обставини, щодо яких [PERSON] введено в оману, і сам факт обману жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитаних в судовому засіданні суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог позивача, оскільки зазначені свідки підтвердили факт будівництва будинку , що не є предметом даного спору, нічого не змогли пояснити щодо укладення спірного договору та обставини введення в оману позивача під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Враховуючи наведене та зібрані по справі докази, суд вважає, що ні позивачем не доведено, ні судом не здобуто доказів відповідно до вимог законодавства на підтвердження позову щодо вчинення договору купівлі-продажу під впливом обману, позивач особисто брав участь у підготовці документів для укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки, він уклав вказаний договір з власної волі, як це було доведено у судовому засіданні. Окрім того, відповідачем за придбану земельну ділянку було сплачено 538 115,00 гривень, що підтверджується підписом продавця під договором факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця (а.с.31). Твердження позивача, що він мав на меті продавати іншу земельну ділянку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у судовому засіданні, а навпаки спростовуються укладеним 26 лютого 2009 року договором купівлі-продажу, оскільки у даному договорі чітко вказаний предмет договору - земельна ділянка площею 0.6380 га з , кадастровий номер 3221888800330340603. Враховуючи зазначене вище, позивач всупереч зазначених положень Закону не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог про визнання договору купівлі-продажу як такого, що вчинений під впливом обману, недійсним і застосування наслідків його недійсності, а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed