Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] посилався на те, що 25.12.2013 року він позичив [PERSON] 15 000 грн. на один рік. В розписці вказано, що щомісячно відповідач [PERSON] буде повертати позивачу по 1250 грн. до погашення боргу. В разі прострочення сплати відповідач буде повертати в рахунок прострочки по 130 грн. за кожний день прострочки. Всю суму боргу відповідач [PERSON] зобов'язався повернути до 25.12.2014 року. 25.01.2014 року відповідач повернув 1250 грн. й 18.01.2014 року повернув 1 000 грн. 11.03.2018 року [PERSON] написав розписку про продовження строку погашення боргу до 01.04.2018 року. Оскільки з того часу відповідач не повертає йому суму боргу, то він просить стягнути з [PERSON] 12 750 грн. основного боргу, а також по 130 грн. щодня, починаючи з 26.02.2014 року, що за 1560 днів складає 202 800 грн. також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 155,50 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги й вказав, що в 2016 році відповідач здійснював погашення боргу на загальну суму 3 720 грн., який здійснював частинами за період з 03.2016 до 09.2016 року, що підтверджується перерахуваннями на його прізвище й на прізвище його цивільної дружини [PERSON] Він вважає, що сума основного боргу сплачена відповідачем саме на суму 3720 грн., оскільки інші перерахування від відповідача були в рахунок інших грошових зобов'язань, що існували між ними. Таким чином, він просить стягнути суму основного боргу в розмірі 9030 грн., плату за прострочення виконання зобов'язання, починаючи з 26.02.2014 року (1560 днів), що складає 202 800 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 155,50 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] не заперечує наявність договорних зобов'язань перед [PERSON] згідно написаної власноруч розписки. Згідно цієї розписки він був зобов'язаний повернути 15 000 грн. щомісячними платежами (кожного 25 числа кожного місяця) по 1250 грн. до 25.12.2014 року. В разі несплати зобов'язався сплачувати прострочку в 130 грн. щоденно. Він мав намір повернути борг вчасно, але почалося АТО й він не мав коштів, а тому 11.03.2018 року було продовжено строк повернення боргу до 01.04.2018 року. Відповідач посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду оскільки вважає, що строк виконання зобов'язань закінчився 25.12.2014 року, оскільки «строк договору» й «строк виконання зобов'язань» не є тотожними поняттями. Щодо стягнення суми в 130 грн. за прострочку зобов'язання, то відповідач вважає, що строк за прострочку зобов'язань згідно до ч. 1 статті 258 ЦК України встановлений в один рік, а тому сплив у 2014 році. На цій підставі, просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив письмові докази й вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за слідуючими підставами: За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саму суму грошей (суму позики) або рівну кількість речей такого ж роду й такої ж якості. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого саме роду й такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За розпискою (а.с. 60) вбачається, що 25.12.1013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 15 000 грн. Зобов'язався їх віддавати щомісячно по 1250 грн. кожного 25 числа кожного місяця. В разі несплати суми встрок нараховується прострочка в сумі 10% (130 грн.) щоденно. Зворотня сторона розписки (а.с. 60 зворот) містить наступні записи: «25.01.2014 року віддав 1 250 грн.», 18.07.2014 року віддав 1 000 грн.», «продовжую строк розписки до 01.04.2018 року, 11.03.2018 року» (рос. мовою). Із змісту розписки випливають основні зобов'язання за договором позики, встановлені строки виконання зобов'язань за цим договором. Відповідач не заперечував існування договорних зобов'язань, не заперечував, що вона завірена його підписами й укладалась саме на таких умовах, які в ній вказані. За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін-календарного датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права й виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладання договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладання цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання або неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язнання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно приписам ч. 1, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. В розписці (а.с. 60) строк виконання зобов'язання був встановлений спочатку до 25.12.2014 року, а потім до 11.03.2018 року, продовжено до 01.04.2018 року (а.с. 60 зворот). Таким чином, сторонами узгоджено кінцеву дату виконання зобов'язань, яка співпадає з терміном дії договору позики. За цих підстав, доводи представника відповідача щодо спливу строку давності для пред'явлення позову є необґрунтованими. Щодо виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення суми боргу у розмірі 15 000 грн., суд вважає доведеним, що крім сплати суми в рахунок погашення цього зобов'язання за розпискою (2 250 грн.), за період з 14.03.2015 року до 19.05.2016 року відповідачем було перераховано позивачеві та його цивільній дружині [PERSON] - 3 474 грн. Це й підтверджено випискою по рахунку Приватбанку (а.с. 34-38), яка досліджена судом й перерахування по яких підтверджують обидві сторони. Суд вважає доведеною суму перерахування саме в розмірі 3 474 грн., оскільки таку суму визнає, як погашення боргу з боку відповідача, позивач [PERSON], а відповідач вказує на її погашення в рахунок інших грошових зобов'язань, не пов'язаних з предметом спору. Проте, сторони, визнаючи існування інших грошових зобов'язань, не пов'язаних з предметом спору, не надали суду будь-яких доказів їх існування. Суд також не може погодитись з позицією позивача, що відповідач сплачував йому суму боргу до вересня 2016 року, оскільки останній платіж від [PERSON] був внесений 19.05.2016 року в сумі 253 грн. (а.с. 38). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 9 276 грн. (12750-3474 грн.), яку він зобов'язаний був повернути в строк до 01.04.2018 року. Сума прострочки за виконання основного зобов'язання за договором позики в розмірі 130 грн. щодня з моменту прострочки внесення суми боргу є узгодженою сторонами за розпискою. Сума, що підлягає стягненню підлягає розрахуванню з часу внесення суми в рахунок погашення зобов'язання, тобто з 19.05.2016 року й до моменту звернення до суду, що становить 757 й 98 020 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню сума основного зобов'язання, яка складається з заборгованості в 9 276 грн. й прострочення виконання зобов'язання в розмірі 98020 грн. (за 754 дня по 130 грн. щоденно). З відповідача підлягають стягненню судові витрати, які пропорційні сумі задоволення позову й складають 1078 грн. згідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial