Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням доповнень, просив визнати недійсним і скасувати: рішення Полонської міської ради про передачу у приватну власність відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], земельної ділянки площею 0,1115 га, що розташована в м. Полонне по вул. Свердлова 7/1; державний акт про право власності на вказану земельну ділянку; державну реєстрацію цієї земельної ділянки здійсненої державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Полонському районі з присвоєнням кадастрового номера 6823610100:01:003:03:0348. В обґрунтування зазначав, що 15.07.2005 року рішенням Полонської міської ради № 16 для нього передано у приватну власність земельну ділянку площею 24 кв.м для будівництва гаража, яка розташована в м. Полонне по вул. Лермонтова, та межує із будинком № 7/1, що знаходиться на вул. Свердлова. В жовтні 2015 року він дізнався, що відповідачі приватизували земельну ділянку, яка є прибудинковою територією зазначеного будинку, в межі якої увійшла також належна для нього згадана земельна ділянка. Такими діями відповідачі порушили вимоги земельного та цивільного законодавства, чим позбавили його право на отриману у власність земельну ділянку. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати незаконним рішення Полонської міської ради від 15.07.2005 року № 16 про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та скасувати це рішення, обґрунтовуючи таку вимогу тим, що міська рада порушила встановлений Земельним Кодексом України порядок передачі у власність земельної ділянки для [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] заявлений ним позов підтримав, зустрічний позов не визнав. Представник міської ради та відповідачі [PERSON] Ю,С., [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] заперечили, а зустрічний позов просили задовольнити. Представник відділу Держгеокадастру у судові засідання не зявився. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що рішенням Полонської міської ради від 15.07.2005 року № 16 для [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в м. Полонне по вул. Лермонтова розміром 24 кв.м для будівництва гаража (т.1 а.с.16). 03.10.2005 року [PERSON] на підставі вказаного рішення замовив у приватному підприємстві «Земпроект» технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю (далі технічна документація із землеустрою), матеріали якої не були погоджені з органами архітектури і охорони культурної спадщини. За рішенням цієї ж ради № 13 від 23.12.2005 року для [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 0,20 га розташованої в м. Полонному по вул. Свердлова 7/1 для надання даної земельної ділянки в спільну приватну власність для обслуговування будинку і господарських споруд (т.1 а.с.161). Після виготовлення проекту землеустрою та його погодження з відповідними службами, рішенням Полонської міської ради №12 від 23.04.2007 року вказаний проект затверджено та передано для [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1115 га, розташовану за вищезазначеною адресою (т.1 а.с.159-175). 04.06.2007 року кожному співвласнику були видані державні акти на право власності на вказану земельну ділянку (т.1 а.с.65-68). Вирішуючи питання щодо законності рішення Полонської міської ради від 15.07.2005 року № 16, яким для [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, суд виходить із такого. Відповідно до ст.116 ЗК України у редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення міської ради, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, а саме для будівництва індивідуальних гаражів не більше 0,01 гектара (ч.1 ст.121 ЗК України). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється ст.118 ЗК України. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність, надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Як вбачається із матеріалів справи Полонська міська рада не дотрималась встановленого Земельним Кодексом України порядку передачі у власність для [PERSON] земельної ділянки, зокрема попередньо не вирішила питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не розглядала такий проект після його виготовлення та погодження із вищезазначеними органами. Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місце самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За положеннями частини 2 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, суд приходить до висновку про незаконність рішення Полонської міської ради від 15.07.2005 року № 16 щодо передачі для [PERSON] у приватну власність земельної ділянки в м. Полонне по вул. Лермонтова розміром 24 кв.м для будівництва гаража, а отже зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні позову, заявленого [PERSON], суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Судом установлено незаконність вищезгаданого рішення міської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки. Крім цього, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 07/17-26 від 27.02.2017 року визначити точне місце розташування земельної ділянки, наданої [PERSON] на підставі незаконного рішення міської ради № 16 від 15.07.2005 року та визначити взаємне розташування цієї земельної ділянки із земельною ділянкою переданою у спільну власність для [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] площею 0,1115 га неможливо. Наведена обставина вказує про недоведеність [PERSON], що отримання відповідачами у власність згаданої земельної ділянки порушує саме його права. Також суд зазначає, що передача у спільну власність для [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спірної земельної ділянки відбулась у вищевказаному порядку і не суперечить нормам Земельного Кодексу України. Так, відповідно до ст.86 цього Кодексу земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. Згідно зі ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору.

Outcome: approved