Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у квітні 2020 року, звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня подання позовної зави, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Також зазначила, що про добровільну сплату аліментів з відповідачем домовитись не вдалось, а тому позивач звернулась до суду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву (вх. № 18875 від 26.05.2020 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 18970 від 26.05.2020 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення в розмірі, заявленому позивачем (а.с. 26). Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке. Сторони з 22 листопада 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] від 22.11.2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Кіровограда, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 955 (а.с. 5). Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина не заперечується відповідачем, що в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 30.07.2004 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис за № 1463, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 Сімейного кодексчу України). Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задовольняються в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. покладаються на відповідача. Також, позивач при зверненні до суду та під час розгляду справи скористалась правничою допомогою адвоката та просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати. За приписами частин першої - четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач вказував в своєму позові складали 1000,00 грн. В подальшому адвокатом надано суду договір про надання правничої допомоги від 19.03.2020 року (а.с. 22-23), розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу на суму 3000,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 19.03.2020 року про сплату адвокату 3000,00 грн. (а.с. 21-25). Водночас в наданому суду розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу в розділі «характер правової допомоги (послуги)» вказано «участь у судових засіданнях» вартістю 1000,00 грн., однак представником позивача, адвокатом Данилюк Н.В. була подана заява про розгляд справи без її участі (а.с. 20). Відтак, суд має достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved