Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника за довіреністю - адвоката Семака А.Я. звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Поліської районної державної адміністрації Поліського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В своєму позові позивач посилається на те, що її рідною сестрою була [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя, [PERSON] без реєстрації шлюбу проживала з [PERSON] . Вони мали дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28.11.2013 року визнано батьківство [PERSON] , [INFO] щодо дитини - [PERSON] , [INFO] та змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З 2007 по 2017 роки мати позивача, [PERSON] , здійснювала опіку над неповнолітньою [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Млачівської сільської ради Поліського району за № 65 від 23.11.2007 року. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті опіка над [PERSON] не встановлювалася. Починаючи з 01 лютого 2018 року [PERSON] постійно проживає в позивача, знаходиться на повному її утриманні. Позивач в свою чергу надає всі необхідні умови для нормального розвитку, проживання та навчання дитини, яка навчається в 9 класі ОНЗ Красятицького НВО «ЗОШ І-ІІІ ступенів - д/с» Поліської РР. Таке рішення [PERSON] прийняла самостійно, за власним бажанням, по причині вкрай негативних відносин із відповідачем та небажанням проживати з [PERSON] під одним дахом. Відповідач [PERSON] постійно проживає в с.Млачівка Поліського району Київської області. Позивачу відомо, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не слідкує за її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідними харчуванням, медичних доглядом та лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей шляхом заборони поїздок на відпочинок тощо. В зв`язку з наведеними обставинами позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно своєї неповнолітньої дитини, [PERSON] та стягнути з нього на користь позивача на утримання, [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого судового засідання на 28 березня 2019 року на 11 год. (а.с.35-36). В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали з наведених підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю, та пояснив суду, що не має можливості виховувати свою дитину. Ухвалою суду від 28.03.2019 року було ухвалено підготовче судове засідання закрити та призначити справу до судового розгляду на 06 серпня 2019 року на 10 год. (а.с.44-45). В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали з наведених підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно. Заяв та клопотань до суду від [PERSON] не надходило. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до 2014 року вона проживала в своєї прабабусі, [PERSON] . Вперше свого тата, [PERSON] вона побачила в 2014 році, який повідомив, що забере проживати її до себе. Бабуся дуже обідилася, але потім погодилася з тим, що вона буде проживати з батьком. В будинку батька проживала вона, батько та його дружина, яка турбувалася про неї, купувала різні солодощі. [PERSON] нічого не купував. Одяг надавала сім`я з Франції куди, вона кожного року їздила на відпочинок. В 2017 році батько запив і його дружина покинула, а вона залишилася надалі проживати з ним. Батько міг собі позволити прийти вночі п`яний кричати на неї, а потім почав бити. Після цього, вона попросилася до тітки, [PERSON] , щоб побути в неї. Вона там залишилася проживати до цього часу. За період проживання в тітки, батько жодного разу не цікавився нею. В цьому році мала намір поїхати за кордон відпочивати, однак батько запив і не мав можливості приїхати до нотаріальної контори для оформлення дозволу для виїзду її за кордон. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] проживає з [PERSON] більше року. Дитина має окрему кімнату. Ходить до школи в смт.Красятичі. [PERSON] вона бачила один раз в смт.Красятичі і один раз в суді при розгляд даної справи. Зі слів позивача, вона знає, що [PERSON] ніякою допомоги на утримання своєї дитини позивачу не надає, не цікавиться її життям. Крім цього, в цьому році дитина не поїхала відпочивати за кордон, оскільки батько не надав вчасно нотаріальної заяви-згоди. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Поліського району реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.9). На підставі Рішення Іванківського районного суду Київської області від 28.11.2013 року було вирішено визнати батьківство [PERSON] , [INFO] щодо дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , мати дитини, померла [INFO] (а.с.17), а [PERSON] , прабабуся з якою проживала дитина, померла [INFO] (а.с.18). Крім цього, судом також встановлено, що позивач являється рідною тіткою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, її матері, [PERSON] та тітки, [PERSON] , які є рідними сестрами (а.с.19, 20). З Рішення № 65 від 23.11.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Млачівської сільської ради Поліського району Київської області, слідує, що у зв`язку зі смертю матері неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , яка являлася матір`ю-одиночкою, встановлено опіку над [PERSON] в особі її бабусі [PERSON] (а.с.21). З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 13.09.2018 року, 11.12.2018 року слідує, що в будинку [PERSON] є всі необхідні умови для проживання та навчання дітей. В кімнатах чисто та охайно (а.с.22, 23). З довідки № 1.14/1-795 від 11.12.2018 року, виданої Красятицькою селищною радою Поліського району Київської області слідує те, що [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації разом зі своєю тіткою [PERSON] , [INFO] , її сином [PERSON] , [INFO] та чоловіком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2018 року по даний час (а.с.24). Довідкою-характеристикою, виданою Красятицькою селищною радою 13.09.2018 року підтверджується те, що [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.25). Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться життям своєї доньки, що свідчить про дійсне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно характеристики по місцю проживання, виданої Млачівською сільською радою, [PERSON] характеризується посереднього, являється пенсіонером по інвалідності, були періоди, коли зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя, тому від нього і пішла донька, [PERSON] (а.с.27). Крім того, на сьогоднішній день вихованням дитини, [PERSON] займається тітка (рідна сестра її матері), [PERSON] . З характеристики, виданої ОНЗ Красятицьким НВО «ЗОШ І-ІІ ступенів- д/с Поліської РР, вбачається, що [PERSON] навчається у школі з 01.02.2018 року. За період навчання зарекомендувала себе як активна, здібна, старанна учениця, має достатні здібності для засвоєння навчального матеріалу, до уроків готується систематично, проявляє інтерес до навчання (а.с.26). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, у т.ч. ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У зв`язку з викладеними обставинами, 04.11.2018 року Служба у справах дітей та сім`ї Поліської районної державної адміністрації Київської області прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд погоджується з таким висновком, який є обґрунтований та відповідає іншим матеріалам справи. У справі встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ухилився. Відтак, пред`явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами статті 179 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, відповідно до Цивільного кодексу. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча повинен та має таку можливість, а тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на користь дитини. Враховуючи вимоги ст.179 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь дитини, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до суду 17 грудня 2018 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини [INFO] . Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи слідує, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) (а.с.30). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов`язок зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на відповідача. Отже, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду слід стягнути з відповідача на користь позивача, а також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 166 ч.2, 167 СК України,

Outcome: partial