Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач-відповідач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач-відповідач, [PERSON], посилається на те, що 28 серпня 1993 року між нею та відповідачем-позивачем, [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований Горбаківською сільською радою Гощанського району Рівненської області, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 20. Вказує, що за час перебування у шлюбі із [PERSON] ними було набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно: 1. житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 82 240,00 грн.; 2. земельну ділянку площею 0,0534 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 67 000,00 грн.; 3. автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.; 4. автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, реєстраційний [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, вартістю 270 000,00 грн.; 5. будівлю магазину та кафе в [ADDRESS], вартістю 126 694,00 грн.; 6. земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 1380 кв.м, в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування існуючого майнового комплексу, вартістю 63 305,00 грн.; 7. будівлю млина з надвірним будівлями в [ADDRESS], вартістю 345 000,00 грн.; 8. будинок тваринника в [ADDRESS], вартістю 40 100,00 грн., яке і підлягає поділу. 19 грудня 2012 [PERSON] було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог ( а.с. 100-101 т.1), а в подальшому, 12 червня 2014 року заяву про уточнення позовних вимог( а.с. 26-28 т.3), в яких позивач-відповідач, просила, що в зв'язку із тим, що на її утриманні перебуває повнолітня дочка, яка навчається за кордоном, у купівлю та ремонт житлового будинку [ADDRESS] нею було вкладено більше коштів, а тому на підставі положення ст. 70 Сімейного кодексу України у неї є всі підстави просити суд про відступлення від засади рівності часток подружжя у спільному майні та виділу їй 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та 2/3 частини земельної ділянки для її обслуговування. Що ж стосується іншого майна, то просила виділити та визнати за нею право власності на ? частину будівлі магазину-кафе в [ADDRESS], ? земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 1380 кв.м. для будівництва та обслуговування виробничо-торгового центру та обслуговування існуючого майнового комплексу в [ADDRESS], автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, будинок тваринника в [ADDRESS], а всього майна на загальну суму - 309 052,84 грн. Відповідач-позивач, [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 03 грудня 2012 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя ( а.с. 98 т.1 ). В обґрунтування своїх позовних вимог відповідач-позивач, [PERSON], посилається на те, що 28 серпня 1993 року між ним та [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований Горбаківською сільською радою Гощанського району Рівненської області, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 20. Від шлюбу подружжя має дочку, [PERSON], [INFO], яка вже повнолітня. Зазначає, що приблизно із червня 2012 року між ними як між подружжям на грунті особистих неприязних відносин, несумісності характерів та поглядів на сімейне життя, було припинено фактичні шлюбні стосунки, спільного господарства не ведеться, на момент розгляду справи в суді вони вже проживають окремо, за різними адресами, а тому збереження сім»ї є неможливим, примирення він не бажає, в зв'язку із чим шлюб необхідно розірвати. Що ж стосується спільного сумісного майна подружжя, то ними саме як подружжям було набуто у спільну власність - житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 82 240,00 грн.; - земельну ділянку площею 0,0534 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 67 000,00 грн.; - автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.; - автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, реєстраційний [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, вартістю 180 000,00 грн., яке і підлягає поділу між ними. Просив виділити йому у власність ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, реєстраційний [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору на загальну суму 221 120,00 грн. У власність [PERSON] просив виділити ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0534 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору на загальну суму 183 120,00 грн. Що ж стосується іншого майна, а саме - будівлі магазину та кафе в [ADDRESS], земельної ділянки площею 1380 кв.м. для будівництва та обслуговування виробничо-торгового центру та обслуговування існуючого майнового комплексу в [ADDRESS], будинку тваринника площею 70,0 кв.м. в [ADDRESS] та будівлі млина з надвірними будівлями в [ADDRESS] - то дане майно придбавалося ним як суб'єктом господарювання, фізичною особою-підприємцем, за рахунок власних коштів, що не належать до спільних сумісних та мають інше джерело походження, а тому воно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу як спільна сумісна власність подружжя не підлягає. Позивач-відповідач, [PERSON], свої уточнені позовні вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] до неї визнала частково, а саме в частині розірвання шлюбу, оскільки теж вважає, що збереження сім'ї є неможливим та в частині розподілу між ними автомобілів, якими вони фактично користуються, інші зустрічні позовні вимоги не визнала. Додатково суду пояснила, що впродовж 2003-2006 років нею було позичено значний розмір коштів на придбання житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS], придбання цілісного майнового комплексу та подальшу його реконструкцію у будівлю магазину та кафе в [ADDRESS] та земельної ділянки для його обслуговування, що переконливо доводиться наданими суду договорами позики та розписками. Вона, [PERSON], із 01.08.2006 року також зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності - роздрібно-торгівельна діяльність з реалізації продовольчих і непродовольчих товарів (крім алкогольних напоїв та тютюнових виробів), громадське харчування (без реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів), перукарські послуги, технічний огляд, розбирання та ремонт транспортних засобів, готельні послуги. Місце здійснення підприємницької діяльності - [ADDRESS] «[INFO]». Її підприємницька діяльність здійснювалась саме у будівлі магазину та кафе в [ADDRESS], що доводиться наданими суду дозволами та торгівлю, договорами оренди приміщення із [PERSON], меню, податковими звітами, квитанціями про сплату податків та внесків до Пенсійного фонду України, наказами про прийняття на роботу працівників та трудовими договорами із ними, що переконливо свідчить про те, що діяльність ними здійснювалась спільно, кошти у майно також вкладались спільно, а тому все зазначене нею у позові майно підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя. Також позивач-відповідач зазначила, що [PERSON] із їхньою дочкою не спілкується, матеріально її не забезпечує, від будь-якої участі у її житті відмовляється. Дитина навчається у вищому навчальному закладі за кордоном та потребує значної фінансової підтримки, яку від батька не отримує. Представник позивач-відповідача, адвокат [PERSON],. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та частково підтримав зустрічні позовні вимоги (в частині розірвання шлюбу та розподілу автомобілів), повністю підтримав пояснення своєї довірительки, [PERSON] Додатково суду пояснив, що, як вбачається із долучених до матеріалів справи договорів позики та розписок, впродовж 2003-2006 років [PERSON] у різних осіб було позичено значний розмір коштів на придбання житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS], також кошти позичалися з метою придбання цілісного майнового комплексу та подальшу його реконструкцію у будівлю магазину та кафе в [ADDRESS] та земельної ділянки для його обслуговування. У даних договорах та розписках чітко зазначено, з якою метою отримуються кошти, що в свою чергу свідчить про те, що вони були спрямовані саме на придбання об'єктів нерухомості, які є спільним майном подружжя. Представник позивача-відповідача неодноразово у своїх поясненнях вказував на те, що в КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» та КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» всі об'єкти нерухомості зареєстровано за фізичною особою [PERSON], а тому походження майна та підстави для його реєстрації - договори купівлі-продажу та рішення господарського суду Рівненської області, не є підставою для розмежування майна фізичної особи та фізичної особи-підприємця. Адвокат [PERSON] наголосив, що виділ та визнання права власності за [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та 2/3 частини земельної ділянки для її обслуговування, ? частину будівлі магазину-кафе в [ADDRESS], ? земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 1380 кв.м. для будівництва та обслуговування виробничо-торгового центру та обслуговування існуючого майнового комплексу в [ADDRESS], автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, будинок тваринника в [ADDRESS] буде справедливим. Представник відповідача-позивача, [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні первісні позовні вимоги від імені свого довірителя визнала частково - в частині розподілу між сторонами автомобілів, якими вони фактично користуються, зустрічний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що між сторонами на даний час припинено фактичні шлюбні стосунки, вони проживають за різними адресами, між собою майже не спілкуються, не ведуть спільного господарства, а тому вважає доцільним та таким, що відповідатиме інтересам кожного із подружжя шлюб між ними розірвати. Дійсно за час перебування сторін у справі у шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 82 240,00 грн.; земельну ділянку площею 0,0534 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (Договір купівлі-продажу від 10.09.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]), вартістю 67 000,00 грн.; автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.; автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, реєстраційний [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, вартістю 180 000,00 грн., яке [PERSON] згідний розділити, згідно запропонованого ним у зустрічному позові варіанту. [PERSON] із 17.04.1995 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та вже протягом двадцяти років на власний ризик здійснює підприємницьку діяльність. 26.11.2003 року ним як суб'єктом господарювання, фізичною особою-підприємцем, було укладено Договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу в [ADDRESS]; 13.12.2004 року також як суб'єктом господарювання, фізичною особою-підприємцем, було укладено два договори купівлі-продажу із Олександрійським споживчим товариством, згідно яких він придбав у власність підприємця будинок тваринника, площею 70,0 кв.м. в [ADDRESS] та будівлю млина, площею 601,9 кв.м. в [ADDRESS] - дані об'єкти нерухомості було придбано за кошти фізичної особи-підприємця ще до реєстрації [PERSON] як ФОП. Протягом 2005-2007 років [PERSON] частково за кошти підприємця, а частково за позичені кошти (договір позики долучено до матеріалів справи) було здійснено реконструкцію цілісного майнового комплексу в [ADDRESS] у будівлю магазину та кафе в [ADDRESS]. В зв'язку із тим, що реконструкція була проведена за відсутності кількох дозвільних документів право власності на будівлю магазину та кафе було визнано за фізичною особо-підприємцем [PERSON] рішення господарського суду Рівненської області від 03.06.2008 року у справі № 10/65, згідно даного рішення право власності на даний об'єкт нерухомості 29.07.2008 р. зареєстровано в КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідна відмітка на рішенні господарського суду Рівненської області, що долучено до матеріалів справи. 11.09.2007 року між Управлінням комунальної власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 1380 кв.м. для будівництва та обслуговування виробничо-торгового центру та обслуговування існуючого майнового комплексу. Неодноразово наголосила, що всі об'єкти придбані суб'єктом господарювання та не відносять ся до спільного сумісного майна подружжя. Додатковим доказом того, що мано не відноситься до спільного сумісного майна подружжя вказує на договір іпотеки від 03.10.2008 року укладений між ФОП [PERSON] та ВАТ «Піреус Банк МКБ», коли згода дружини на укладення даного Договору не вимагалася. На заперечення вказаних позовних вимог відповідач - позивач [PERSON] фактично посилається на те, що вказані об'єкти майна, які позивач - відповідач просить суд поділити між сторонами, не відноситься до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, а тому не може бути і поділений між сторонами. Не заперечила, що позивач-відповідач, [PERSON], зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала свою підприємницьку діяльність в будівлі магазину та кафе в [ADDRESS], проте зазначила, що діяльність вона здійснювала на підставі договорів оренди, на власний ризик, самостійно, окремо від відповідача-позивача [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 28 серпня 1993 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Горбаківської сільської ради Гощанського району, про що зроблено актовий запис № 20, дана обставина підтверджена оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 36 т.3). На протязі тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що за час шлюбу сторонами було набуто у власність жилий будинок по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі- продажу від 10.09.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 6262 та земельну ділянку площею 0,0534 га, що знаходяться в [ADDRESS] вартістю 67000 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10 вересня 2003 року, укладеним [PERSON] як покупцем( а.с. 10-11 т.1) В судовому засіданні також встановлено, і дана обставина визнана сторонами, що ними під час шлюбу також придбано автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, шасі [NUMBER] та автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, державний номер [NUMBER], 2008 року , чорного кольору, шасі [NUMBER]. Відповідно до ст.ст.22 КпШС України ( який був чинним на час придбання спірного майна), майно нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю, а отже вищевказане майно набуте [PERSON] та [PERSON], відноситься до майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Згідно ст.28 КпШС України( який був чинним на час придбання спірного майна) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя частки визнаються рівними. В судовому засіданні не встановлено обставин, що мають істотне значення для відступлення від принципу рівності часток при поділі даних об'єктів, та виділу [PERSON] 2/3 їх частини на підставі положень ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки спільна дочка сторін на даних час вже повнолітня (майже 20 років), не має жодних фізичних чи психічних відхилень, в судовому засіданні [PERSON] не доведено та судом не здобуто жодних доказів, що [PERSON] вчиняв дії, які б свідчили про те, що він не дбає про матеріальне забезпечення сім»ї, приховував, знищував чи пошкоджував спільне майно, що унеможливлює застосування в даному випадку положень ст. 70 Сімейного кодексу України, на яку посилалась [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги про відступлення від рівності часток. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки шлюбний договір між сторонами не укладався і судом не встановлено існування домовленості між сторонами щодо визначення часток у спільній сумісній власності, частки майна [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку та земельній ділянці є рівними. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 5 ст.71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11), вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,ч.5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом призначалась судово- будівельна експертиза, однак повідомленням № 8691-8694 від 11 квітня 2014 року було надано відповідь про неможливість дачі висновку, оскільки експерту сторонами не були надані матеріали необхідні для проведення призначеної експертизи( технічні паспорти, топографо- геодезичні зйомки)( а.с. 3-4 том.2) а в силу ст.10, 60 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечнь, крім випадків встановлених цим Кодексом. Сторонами не надано суду жодних доказів щодо можливості поділу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0534 га, що знаходяться в [ADDRESS], а тому вказане майно суд визнає неподільним. Згідно вимог ч.2 ст.183 ЦК України неподільною річчю є і автомобілі. Таким чином, при поділі вказаного майна, незалежно від його варіантів, виникає необхідність присудження одному з подружжя грошової компенсації. Жодна із сторін не висловила згоди на присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на згадане майно і попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. На думку суду, про відсутність таких намірів, крім іншого, свідчать як саме обґрунтування позовних вимог позивачем, так і обґрунтування заперечень, наведені відповідачем. Враховуючи встановлені по справі обставини та позицію сторін щодо предмету спору, а також неможливість реального поділу між сторонами неподільних речей відповідно до їх часток, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Що стосується поділу автомобілів, то сторони в судовому засіданні погодились на поділ запропонований позивачем- відповідачем [PERSON], за таких підстав, суд приходить до висновку виділити [PERSON] у власність автомобіль марки « SKODA, модель OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], рік випуску 2006, колір чорний, шасі [NUMBER], тип ТЗ легковий - В комбі, двигун об»ємом 1595 куб см., а [PERSON] виділити у власність автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6 реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2008, колір - чорний, шасі [NUMBER], тип ТЗ легковий - В седан, двигун об»ємом 3456 куб.см. та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки « SKODA, модель OCTAVIA TOUR, реєстраційний [NUMBER], рік випуску 2006, колір чорний, шасі [NUMBER], тип ТЗ легковий - В комбі, двигун об»ємом 1595 куб см., а за [PERSON] визнати право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6 реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2008, колір - чорний, шасі [NUMBER], тип ТЗ легковий - В седан, двигун об»ємом 3456 куб.см. Стосовно іншого майна, про поділ якого просить позивач - відповідач [PERSON], судом встановлено, що це майно не відноситься до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, поділу між подружжям не підлягає. Належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині позивачем не надано. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно запису 26080170000003729 від 17 квітня 1995 року зареєстрований як фізична особа - підприємець.( а.с. 75 т.1) Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб»єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність( ч.1 ст. 3 ГК України) Відповідно до ст.55 ГК України суб»єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України та фізичні особи- громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу від 26 листопада 2003 року суб»єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] придбав цілісний майновий комплекс по [ADDRESS]( а.с.76 т.1) Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені, судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністравтивній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим рішенням Господарського суду Рівненської області від 03 червня 2008 року, що набрало законної сили, за суб»єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] визнано право власності на об»єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю магазину та кафе загальною площею, 632,7 кв.м., що самочинно збудована і знаходиться по [ADDRESS].( а.с.78-79 т.1) З оглянутого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю магазину та кафе, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 03.06.2008 року ( а.с. 77 т.1) За таких підстав, в судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено ту обставину, що об»єкт нерухомого майна - нежитлова будівля магазину та кафе по [ADDRESS] було придбано [PERSON] як фізичною- особою підприємцем. Судом встановлено, що згідно договору купівлі- продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 11 вересня 2007 року фізична особа- підприємець [PERSON] придбав в управлінні комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 1380 кв. м по [ADDRESS] ( а.с. 27 т.1) В судовому засіданні також встановлено, що право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] зареєстровано на підприємця [PERSON], про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 235222 від 08 січня 2008 року( а.с.80 т.1). Згідно вказаного вище державного акту, земельна ділянка площею 1380 м.кв. на вулиці Курчатова, 29 в місті Рівне, належить на праві власності підприємцю [PERSON] Вказаним державним актом визначено цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування виробничо- торгового центру та обслуговування існуючого майнового комплексу підприємцю [PERSON] Вказане свідчить про те, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований майновий комплекс по [ADDRESS] належить підприємцю [PERSON] Не заслуговують на увагу суду доводи позивача- відповідача [PERSON] про те, що вказані об»єкти були придбані за спільні кошти, на підтвердження чого було надано договори позики ( безвідсоткові) від 01 листопада 2003 року,08 листопада 2003 року та 25 серпня 2007 року ( а.с. 29, 31, 34 т.2), та розписки про отримання [PERSON] коштів на купівлю та реконструкцію будівлі по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою, оскільки вказані документи не спростовують ту обставину, що приміщення по [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою були придбані приватним підприємцем [PERSON], жодних доказів, що отримані [PERSON] кошти згідно вказаних розписок було витрачено саме на придбання вказаних об»єктів в судовому засіданні не здобуто. Судом встановлено, що [PERSON] теж була зареєстрована, як фізична особа підприємець 01.08.2006 року № 26080000000011020 ( а.с.41-42 т.2) , а відтак при отриманні коштів для купівлі земельної ділянки по [ADDRESS]( як зазначено у розписці від 25 серпня 2007 року) у разі придбання вказаної земельної ділянки мала можливість оформити вказане нерухоме майно на себе, натомість з матеріалів справи слідує, що земельну ділянку по [ADDRESS] було придбано фізичною- особою підприємцем [PERSON] З матеріалів справи також слідує, що підприємницьку діяльність по [ADDRESS] здійснював саме [PERSON], а [PERSON] згідно дозволів № 352 від 17.04 2007 та № 135 від 26.02.2009 року здійснювала торгівлю, ресторанне господарство в орендованому у [PERSON] приміщенні по [ADDRESS], що стверджується оглянутими договорами оренди від 01 лютого 2007 року та договором на безоплатне користування від 01 лютого 2007 року ( а.с.31,32 том 3- зворот). За таких підстав в судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено ту обставину, що позивач [PERSON] орендувала у фізичної особи підприємця [PERSON] приміщення по [ADDRESS]. Подані позивачем-відповідачем [PERSON] до суду документи на підтвердження здійснення нею підприємницькою, жодним чином не підтверджують спільне ведення підприємницької діяльності та внесення коштів у придбання вищевказаного майна, а лише доводять протилежне - ФОП [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність самостійно, на власний розсуд та ризик в орендованих нею приміщеннях. Крім того, основна маса нерухомого майна придбана фізичною особою-підприємцем [PERSON] ще до реєстрації як суб'єкта господарювання та початку здійснення такої діяльності. Крім того, в судовому засіданні, встановлено, що між ВАТ « Піреус банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки у забезпечення кредитного договору № К08-42 від 03 жовтня 2008 року, у відповідності до якого [PERSON] передав в іпотеку будівлю магазину та кафе, загальною площею 632,7 кв.м., розташована [ADDRESS]. В п.2.1.2 зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності. При цьому жодної згоди дружини [PERSON] про передачу в іпотеку вказаного майна банком не отримувалось, оскільки було встановлено, що вказане майно належить [PERSON] як приватному підприємцю ( а.с. 92-97 том 1). Будівлю млина, загальною площею 601,9 кв. м. з надвірними будівлями, свердловину та огорожу, що знаходяться в [ADDRESS] та будинок тваринника, загальною площею 70, 0 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], про які зазначає у своїй позовній заяві [PERSON], суд також не визнає майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як слідує з пояснень [PERSON] та його представника, а також з наданих ними та досліджених судом документів, а саме, договорів купівлі- продажу від 13.12.2004 року, витягів з реєстру прав власності, висновків про незалежну оцінку та технічних паспортів на виробничий будинок та інвентарної справи, вбачається, що вказане майно було придбано [PERSON] як фізичною особою підприємцем.( а.с. 28-42 т.1) Не заслуговують на увагу суду доводи позивача- відповідача [PERSON] та її представника, що у витязі з реєстру прав власності не зазначено, що [PERSON] є власником , вказаного майна як фізична особа підприємець, а отже майно належить йому як фізичній особі, з огляду на наступне. Виходячи зі змісту Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно власник подає заяву про державну реєстрацію та відповідну правову підставу. При цьому реєстрація відбувається або за юридичною особою, або за фізичною особою, тобто законодавець не передбачав реєстрації за фізичною особою- підприємцем, а отже реєстрація нерухомого майна була проведена у відповідності до вимог чинного на час набуття майна законодавства. Крім того, як слідує з роз'яснень, наведених у п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, відповідно до положень ст.ст.57,61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, висловленої Верховним судом України у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13 за позовом про визнання недійсним договорів та визнання права власності зазначено, що « майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст.57 СК України, а не як об»єкт сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст.60,61 СК України» Судом встановлено, що будівля магазину та кафе по [ADDRESS] в м.Рівне, земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 1380 м.кв., будівля млина, з надвірними будівлями, свердловина та огорожа, будинок тваринника що знаходяться в [ADDRESS], [ADDRESS] використовується відповідачем- позивачем [PERSON] як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності Посилання позивача - відповідача [PERSON] на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-82012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи- підприємця не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи встановлені обставини, суд не вбачає підстав для визнання будівлі магазину та кафе по [ADDRESS], а також земельної ділянки, на якій вона розташована, будівлі млина, з надвірними будівлями, свердловини та огорожі, що знаходяться в [ADDRESS] та будинку тваринника, що знаходиться в [ADDRESS], об'єктами права спільної сумісної власності подружжя та для їх поділу між сторонами. При цьому, посилання позивача на ті обставини, що вона приймала фінансову та іншу участь реконструкції будівлі магазину та кафе по [ADDRESS], суд до уваги при вирішення спору не приймає, оскільки вони, враховуючи предмет спору, на характер спірних правовідносин сторін не впливають. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З оглянутої в судовому засіданні квитанції щодо сплати судового збору, вбачається, що позивачем - відповідачем [PERSON] при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3219 грн.( а.с. 1 т.1), оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на її користь пропорційно задоволених вимог, понесені нею судові витрати, ( позовні вимоги позивача було задоволено на загальну суму 149850 грн, тобто позивач має сплатити 1498, 50 грн судового збору, нею було сплачено 3219 грн, тому з [PERSON] слід стягнути різницю 3219-1498, 50 = 1720, 50 )а саме в розмірі 1720 ( одна тисяча сімсот двадцять грн) 50 коп. На підставі ст. ст. 60,61,70,71 СК України, п.23, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,

Outcome: approved