Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд усунути їй перешкод в праві власності, шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира належить на праві власності позивачу [PERSON] (1/6 частина), неповнолітньому сину позивача [PERSON] (1/3 частина), відповідачу [PERSON] (1/3 частина), відповідачу [PERSON] (1/6 частина). Позивач [PERSON] з 17.06.2006 року по 16.08.2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , від шлюбу мають сина [PERSON] . Спільне проживання позивача з відповідачами стало неможливим, оскільки вони чинили перешкоди позивачу у користуванні власністю, вчиняли свари, конфлікти, створювали умови, щоб позивач залишила квартиру. З січня 2016 року позивач [PERSON] вимушена була залишити квартиру. Вирішити спір в позасудовому порядку сторонам не вдалося. Враховуючи викладене, позивач просить суд вселити її та її неповнолітнього сина [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та визначити порядок користування вказаною квартирою. В користування позивача [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] виділити ізольовану кімнату площею 16,4 кв.м. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити в користування ізольовані кімнати площею 14,8 кв.м. і 13,2 кв.м. Залишити в загальному користуванні кухню площею 6,9 кв.м., коридор - 9,5 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., ванну - 2,1 кв.м. Ухвалою суду від 27.08.2020 року провадження по справі відкрито, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористались. Ухвалою суду від 11.11.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, вона не має ключів від квартири, вирішити спір в позасудовому порядку не вдається. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснила, що перешкод у користуванні квартирою не чинила, не заперечує проти вселення позивача разом із сином до квартири, не заперечує проти того, щоб позивач з сином (онуком відповідача) зайняла кімнату, в якій вони раніше проживали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги також визнав частково, пояснив, що не перешкоджав позивачу користуватися квартирою, не заперечує проти вселення позивача разом із сином до квартири до їх колишньої кімнати. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-12). Так, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.03.2019 року (справа №644/2821/17) позивачу [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя, належить 1/6 частина квартира [ADDRESS] (а.с.19-21). Сину позивача [PERSON] неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на праві власності належить 1/3 частина квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2579 від 31.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2579 від 31.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.03.2019 року (справа №644/2821/17) відповідачу [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя, належить 1/6 частина квартира [ADDRESS] (а.с.19-21). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.10.2006 року (а.с.9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.08.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.18). Позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні спірною квартирою в результаті чого вона була вимушена висилитися з квартири, вона не має доступу до квартири, не має ключів від квартири, вирішити спір в позасудовому порядку не вдається. 03.04.2020 року позивач [PERSON] письмово зверталась до відповідача [PERSON] з проханням надати їй та її неповнолітньому сину можливість вселитися в квартиру [ADDRESS] , не чинити їй перешкоди в користуванні власністю (а.с.24). 06.04.2020 року позивач [PERSON] зверталася до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з приводу неправомірних дій відповідачів, про що позивачу було надано відповідь за № к-177/119-66/01/14 (а.с.25). Згідно технічного паспорту (а.с. 13-16) квартира [ADDRESS] має загальну площу 65,8 кв.м. та складається з коридору площею 9,5 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., ванни - 2,1 кв.м., кухні 6,9 кв.м., житлової кімнати - 13,2 кв.м., житлової кімнати - 14,8 кв.м., житлової кімнати - 16,4 кв.м., балконів 0,7 кв.м. та 1,0 кв.м. За правилами ч.1ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогамист.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Дослідивши надані суду докази та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні майном та вселення є обґрунтованими, оскільки відповідачі чинили перешкоди позивачу у користуванні нерухомим майном, співвласником якого вона є, що порушує законні права позивача та її сина. Доказів на спростування того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинили позивачу перешкоди у користуванні квартирою відповідачами, суду не надано. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Указана норма закону регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦПК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Враховуючи викладене, розмір часток сторін у спірній квартирі, площу квартири та житлових кімнат, порядок користування квартирою, який склався у сторін до звернення до суду, інтереси дитини, неможливість сторін вирішити спір в позасудовому порядку та фактичне визнання позову відповідачами в частині вселення та визначення порядку користування квартирою, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем [PERSON] порядок користування квартирою [ADDRESS] , який не оспорюється відповідачами, є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам сторін та не є суттєвим відступом від ідеальних часток сторін. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою наступним шляхом: в користування позивача [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] виділити ізольовану кімнату площею 16,4 кв.м.; відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити в користування ізольовані кімнати площею 14,8 кв.м. і 13,2 кв.м.; залишити в загальному користуванні кухню площею 6,9 кв.м., коридор - 9,5 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., ванну - 2,1 кв.м.

Outcome: approved