Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2013 р. звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 17 січня 1996 року її мати [PERSON] подарувала їй квартиру за [ADDRESS]. Вони не зареєстрували в БТІ вказаний договір, оскільки не знали про необхідність це зробити. Наприкінці 2012 року вона дізналась, що на її квартиру накладено арешт судовим виконавцем. Вважає, що арешт на спірну квартиру накладено необґрунтовано. Просила зобов'язати відповідача перевести її на легшу робо ту, яка виключає дію несприятливих виробничих факторів; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток з 18.07.2013 р. до дня переве дення на легшу роботу та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із зазначених у ньому підстав; відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість; представник третьої особи: Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області вав жав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки арешт на спірну квартиру накладено обґрунтовано. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 січня 1996 року мати позивача [PERSON] - [PERSON] подарувала позивачеві квартиру за [ADDRESS] де остання на той час була зареєстрована та проживала, про що свідчить договір дарування який було посвідчено в Першій дніпродзержинській нотаріальній конторі. Уклавши та отримавши договір дарування позивач та її мати не зареєструвати його в БТІ. На той час позивач мала прізвище Васильченко, а згодом 15.05.1998 року вона вийшла заміж на змінила прізвище на [PERSON]. Наприкінці 2012 року позивач дізналась, що на її квартиру накладено арешт судовим виконавцем. Звернувшись до ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська, позивачеві стало відомо про те, що Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження та винесено постанову від 20 травня 2004 року серії АА № 943524, якою накладено арешт на квартиру за адресою [ADDRESS]. Відповідно до витягу № 37732721 з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна про арешти в розділі Параметри запиту власником майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS], являється громадянка [PERSON], а в розділі Запис чомусь власником майна є її колишній чоловік [PERSON], але ця квартира ніколи не була спільною сумісною власністю позивача та її чоловіка [PERSON], та отримала позивач її до того, як було зареєстровано їхній шлюб. Зазначені відомості не відповідають дійсності так як за весь цей час позивач не вчиняла жодних нотаріальних дій на підставі яких би відбулась зміна власника, також зазначена квартири не була предметом застави і позивач не укладала договір поруки де б відповідала своїм майном, а саме квартирою за вищезазначеною адресою, ніколи не викликалась до суду та не була ні відповідачем ні співвідповідачем по жодній цивільній справі. З метою зняття з арешту з нерухомого майна яке належить позивачеві на праві власності, а саме квартири за адресою [ADDRESS], вона звернулася до начальника Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Зазначена заява була зареєстрована 24.09.2012 року в канцелярії ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, цього ж дня позивач отримала відповідь за вих. № 3/0916/19752 від 24.09.2012 року в якій їй було відмовлено в знятті арешту з квартири за адресою [ADDRESS]. Арешт на квартиру позивача було накладено на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.04.2004 року з метою забезпечення позовних вимог за цивільною справою № 2-1378-04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном, а згідно ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом, ст. 319 ЦК України каже: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, крім того згідно вимог ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав суб'єктів Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що ухвала Заводського районного суду від 09.04.2004 року про накладення арешту на квартиру позивача порушує її права як власника цієї квартири які встановлені та гарантовані державою крім того право власності є тим фундаментом на якому базується правова система будь-якої країни. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Outcome: partial