Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Деревянка В.Т. звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила, право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] відповідно до договору дарування квартири від 22.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко\~О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2356, а також свідоцтва № 4735 на право власності від 20.10.1993 року. Також вказує, що відповідно до довідки від 04.09.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 721, виданої ОСББ «Козацька [ADDRESS] в [ADDRESS] зареєстровані: він, його малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також відповідач - [PERSON] . В березні 2013 року відповідач [PERSON] забрав свої особисті речі і виїхав з вказаної квартири, з його слів, на роботу до Італії. Відповідно до свідоцтва про прописку, яке відповідач надіслав позивачу його місце перебування в теперішній час в м. Генуя, Італія. Тобто на час звернення до суду відповідач утратив зв`язки з квартирою [ADDRESS] , там не проживає, не користується житловими приміщеннями більше року та не несе витрат по сплаті комунальних послуг та інших обов`язкових платежів. Зазначає, що перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] він відповідачу не чинив. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи зазначені вище обставини, посилаючись на ст.ст. 391, 405 ЦК України, позивач просить суд, - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , як не проживаючого в ній без поважних причин з березня 2013 року. Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою суду від 13.01.2020р. підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Деревянко В.Т. не з`явилися, до початку надали заяву від 15.01.2020, в якій просили розглядати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, надано заяву від 16.01.2020, в якій повідомив, що він ознайомлений з позовною заявою та додатками до неї в повному об`ємі, які є йому зрозумілими, а тому він повністю визнає позовні вимоги свого брата про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Відзив на позов не подано. Враховуючи думку позивача та його представника, думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 4735 від 20.10.1993, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, - квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] . За договором дарування квартири від 22.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2356 [PERSON] подарувала 1/3 частину та [PERSON] подарував 1/3 частину, а [PERSON] прийняв у дар 2/3 частини у праві власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивачу [PERSON] належить 2/3 частини вказаної квартири. Цей факт підтверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2019 № 178489035. Отже, квартира повністю. На праві власності належить позивачу. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку ОСББ № 721 від 04.09.2019, яка видана ОСББ «Козацька 5», до складу сім`ї за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] уповноважена особа, [PERSON] його брат, діти: [PERSON] , [INFO] - син та [PERSON] , [INFO] - донька. Відповідач [PERSON] є рідним братом позивача, що підтверджується даними про свідоцтво про народження (серія [NUMBER] , актовий запис №1026), який, як зазначає позивач, не проживає за місцем реєстрації більше шести років, з березня 2013 року і по теперішній час. Даний факт підтверджується актом опитування сусідів від 04.09.2019 року. Крім того, як вбачається з свідоцтва про прописку, виданого відділом демографічних послуг, відповідно до даних засвідчених у актах, які зареєстровані у Комуні м. Генуя у національній Службі реєстрації актів населення про прописку [PERSON] , [INFO] , що народився в м. Черкаси (Україна) прописаний за такою адресою: [ADDRESS] . Це підтверджено самим відповідачем в своїй заяві від 16.01.2020 року. До того ж, в судовому засіданні також встановлено, що особистих речей відповідача в квартирі за вищевказаною адресою немає, добровільно знятися з реєстрації він не має можливості, оскільки перебуває за кордоном. Таким чином,\~суд вважає,\~що відповідач без поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі в будинку відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст.\~77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.\~13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст.\~13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як передбачено\~статтею 405\~ЦК України,\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, від 05.11.2014 року у справі №6-158/цс14, постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №727/11132/14-ц. Суд враховує думку відповідача [PERSON] щодо визнання ним позовних вимог, і судом прийнята його заява про визнання позову, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач, будучи членом сім`ї позивача, про що вказують сторони по справі, не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин з 2013 року (має інше місце проживання за кордоном), його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved