Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє у власних інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], де третьою особою є [PERSON] про відшкодування шкоди, яка була заподіяна внаслідок скоєння злочину, посилаючись на те, що [INFO] приблизно о 06:40 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем Мерседес-бенц, д.р.н. [NUMBER], на автодорозі сполученням Чернівці-Новоселиця, недалеко від с. Зелений Гай, Новоселицького pайону Чернівецької області, здійснив наїзд на гужовий віз під його керуванням внаслідок чого, його дружині, пасажирці возу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці пригоди. Дана подія сталась через порушення правил дорожнього руху [PERSON], водієм автомобіля Мерседес-бенц, д.р.н. [NUMBER]. В позовній заяві вказує, що 23 вересня 2013 року вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами, та відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Власником транспортного засобу Мерседес-бенц, д.р.н. [NUMBER], яким була завдана шкода є відповідач - [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 21 березня 2003 року Глибоцьким МРЕВ Чернівецької області. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій [PERSON] керував автомобілем Мерседес-Бенц, д.р.н. [NUMBER] на підставі подорожнього листа № 380670, виданого йому приватним підприємцем [PERSON], який в свою чергу отримав даний транспортний засіб у володіння від його власника [PERSON] на підставі договору оренди автомобіля у фізичної особи від 01 вересня 2012 року. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач втратив свою дружину, тим самим поніс важкі моральні страждання. Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди та незаконних дій водія [PERSON] було завдано психологічну травму, значних моральних страждань та душевних переживань малолітнім дітям загиблої [PERSON], а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які полягають в тому, що після смерті матері її старший син - [PERSON], переживши тяжкі моменти свого життя, пов'язані з похованням матері, її поминаннями, замкнувся в собі, не відкривається нікому, цей страшний біль втрати найріднішої особи він переживає в собі, відчуває себе покинутим та одиноким, від чого ще більше переживає моральні страждання та душевні хвилювання. [PERSON] постійно уникає компанії близьких родичів, рідного тата, друзів, однокласників, весь час ховається від людей та коли він залишається на одинці, він може дати волю почуттям та відкритись собі, і гірко плаче. На відміну від старшого брата, дуже сильно свою душевну травму переживає його менша сестра - [PERSON], яка постійно плаче, не може змиритись із смертю найближчої та найріднішої для неї людини, яку вона дуже сильно любила, тому смерть рідної матері для [PERSON] - це найтяжча втрата, яку може пережити людина, а тим більше в своєму такому юному віці. Також зазначає, що через постійні стреси, моральні страждання, у дітей загиблої значно погіршився стан здоров'я, послабився імунітет, вони постійно хворіють та не сплять ночами. Діти бояться переходити вулицю, це викликає у них сильне панічне відчуття страху за своє життя. Коли вони бачать місце, де сталась дана дорожньо-транспортна пригода, у них виникає сильний приступ паніки, відбуваються істерики, що свідчить про те, що втрата матері дуже сильно вплинула на їхню ще не зміцнівшу психіку. Вказує, що їхні страждання та переживання продовжуються вже досить значний час, поки не будуть відновлені порушені їхні нормальні життєві зв'язки. Відшкодування перенесених ними за цей період моральних, фізичних, психічних і душевних переживань і страждань, непомірно великих витрат немайнового характеру внаслідок психічного впливу неправомірних дій вбачається лише у матеріальному еквіваленті розміру заподіяної їй моральної шкоди. На підставі викладеного вважає, що розмір завданої позивачам [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, внаслідок скоєння кримінального правопорушення складає 600000 грн., тобто по 300000 грн., для кожної дитини. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України завдана позивачу та його дітям моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які вони зазнали у зв'язку смертю [PERSON] Крім цього, просить врахувати, що без матері залишилися двоє малолітніх дітей. Моральну шкоду завдану позивачу він оцінюю в розмірі 100000 грн., які необхідні для того, щоб хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання. Розмір моральної шкоди оцінений в тому числі і з урахуванням поведінки відповідача, який на протязі всього часу досудового слідства жодним чином не намагався відшкодувати завдані збитки, жодного разу не передзвонив позивачу, не поцікавився чи потрібна допомога. В позові зазначає, що водій [PERSON] керував автомобілем на підставі подорожнього листа № 380670, виданого йому ПП [PERSON] який отримав даний транспортний засіб у володіння від його власника - [PERSON] на підставі договору оренди автомобіля. У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння небезпечними об'єктами. У разі, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення вважається, що об'єкт не виходить із володіння його власника, в даному випадку відповідача [PERSON] і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір оренди транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення. Частиною 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, враховуючи те, що договір оренди автомобіля між власником [PERSON] та ПП [PERSON] не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним, а за таких обставин власник автомобіля [PERSON] передав третій особі автомобіль без належного юридичного оформлення, а тому вважається, що автомобіль не виходив з володіння власника, а отже ПП [PERSON] та водій [PERSON] не можуть вважатись володільцями цього транспортного засобу. В даному випадку повну відповідальність за шкоду завдану автомобілем Мерседес-бенц, д.р.н. [NUMBER] несе його власник, відповідач по справі [PERSON] Крім того, під час розгляду справи в суді, за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача, було притягнуто [PERSON], оскільки на ім'я останнього власником автомобіля на якому сталось ДТП була оформлена довіреність. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача понесену моральну шкоду внаслідок ДТП та смерті його дружини в розмірі 100000 грн., а також стягнути на користь його малолітніх дітей, позивачів по справі, спричинену моральну шкоду в розмірі по 300000 грн на кожну дитину. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивачів кошти розмірі 700000 грн. в якості відшкодування моральної та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з посиланням на те, що на час вчинення ДТП транспортний засіб перебував в оперативному управлінні відповідача [PERSON], на якого була оформлена довіреність, а тому вважає, що вимоги позову в частині стягнення розміру спричиненої моральної шкоди з [PERSON] є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] також заперечував щодо задоволення позову та зазначив, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки відповідно до діючого законодавства відшкодування моральної шкоди повинно здійснюватись саме з особи з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода. Третя особа по справі [PERSON] не заперечував щодо задоволення вимог позову та пояснив, що на час настання ДТП він керував транспортним засобом відповідно до наданого йому подорожнього листа та вказав що між ним та відповідачами не було жодних трудових відносин. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року третя особа по справі [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч, 2 КК України. Відповідно до вказаного вироку встановлено, що [PERSON], [INFO], приблизно о 06 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес-Бенц 308», д.н.з. [NUMBER], рухався із перевищенням швидкості, тобто більше 60 км/год., по автодорозі сполученням «Стрій - Івано-Франківськ - Чернівці - Новоселиця - Мамалига» в межах населеного пункту с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Новоселиця, наближаючись до 263 км. даної автодороги, маючи об'єктивну можливість спостерігати в своєму полі зору гужовий віз під керуванням [PERSON] з пасажиром [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, в межах проїзної частини, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в свої діях, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для всіх учасників об'їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на вище зазначений гужовий транспорт. Внаслідок даного наїзду [PERSON], [INFO], спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді забою речовини головного мозку та субарахноїдальних крововиливів, відкритого зламу кісток основи та склепіння черепа, від яких настала смерть потерпілої. Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій [PERSON] скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.3 та 12.4 «Правил дорожнього руху України» (а.с. 11-13). Відповідно до вказаного вироку також встановлено, що на час розгляду кримінального провадження в суді потерпілий не заявляв до обвинуваченого [PERSON] жодних претензій морального та матеріального характеру, оскільки ним було оплачені всі витрати на поховання дружини, а також надано кошти в сумі 50000 грн. (а.с. 11-13). Судом також встановлено, що на час ДТП транспортний засіб «Мерседес-Бенц 308», д.н.з. [NUMBER] на праві власності належав відповідачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16) та довідкою УДАІ УМВС України в Чернівецькій області вих. № 8/4326 від 26.11.2013 року (а.с. 15). Відповідно до вимог ст. 28 КПК України особа яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності з ч. ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини та в інших випадках, встановлених законом. Відповідно ч. 4 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В пункті шостому вказаної Постанови пленуму вказано, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). На підставі викладеного, враховуючи те, що на час вчинення ДТП [PERSON] керував транспортним засобом марки «Мерседес-бенц 308» д.н.з. [NUMBER] на законних підставах, оскільки мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та подорожній лист, враховуючи те, що аварія сталась саме з його вини, що доведено вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області № 1кп-62/13 від 23.09.2013 року, суд вважає, що саме він повинен нести відповідальні за спричинену позивачам моральну шкоду. Крім того суд вважає посилання позивача, щодо стягнення спричиненої моральної шкоди з відповідачів [PERSON], [PERSON] необґрунтованими та недоведеними, оскільки в абзаці третьому п. 6 вказаної Постанови пленуму визначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не було доведено факту перебування особи, з вини якої сталось вказане ДТП, а саме [PERSON] в трудових відносинах з відповідачами [PERSON], [PERSON], суд вважає, що такі вимоги позову до відповідачів задоволенню не підлягають. На підставі ст. 28 КПК України, ст.ст. 11, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, п. 4, 6 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року,

Outcome: dismissed