Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь відсотки згідно договору позики від 01 серпня 2007 року в сумі 40625 гривень та інфляційні втрати в сумі 29000 солідарно. З [PERSON] інфляційні втрати у сумі 6500 гривень. 762 гривні судові витрати. В якості підстав позову [PERSON] зазначив, що 04 березня 2013 року згідно рішення Кельменецького районного суду з відповідачів солідарно стягнуто на його користь 50 000 гривень, та з [PERSON] 50 000 гривень згідно договорів позики від 01 серпня 2007 року та 01 квітня 2010 року. Позивач просить стягнути 15% річних за період з 01 серпня 2007 року по 02 березня 2013 року , тобто за 65 місяців за договором від 01 серпня 2007 року та інфляційні втрати за цим договором. Крім того позивач просить стягнути інфляційні втрати за договором від 01 квітня 2010 року по 02 березня 2013 року за 33 місяці. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та пояснив, що відповідачі не повернули йому кошти за договорами позики. Після рішення суду [PERSON] частково сплатила кошти, а саме виконавча служба стягує частину її пенсії. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] подала до суду письмові заперечення [PERSON], у яких останній вказує, що ніякого боргу перед [PERSON] немає. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позичила у [PERSON] 2500 доларів США у 2006 році. Розписку при цьому написала на 5000 доларів США. Кошти [PERSON] повертала частинами. Крім того, 1500 доларів в рахунок погашення боргу відповідачки [PERSON] передала [PERSON] 01 серпня 2007 року [PERSON] не брала гроші, а лише написала розписку позивачу під його тиском. 01 квітня 2010 року [PERSON] знову під тиском позивача написала розписку, однак гроші не отримувала. Отримуючи гроші в рахунок погашення боргу [PERSON] не давав їй розписок. З травня 2013 року з пенсії [PERSON] утримують 20% для погашення боргу перед позивачем. 01 серпня 2007 року [PERSON] не підписував розписку, його взагалі не було вдома. Судом були досліджені наступні докази: копія договору позики від 01.04.2010 року, копія боргового договору від 01 серпня 2007 року, копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, довідка Кельменецького РВ УМВС №37/1676 від 27.03.2014 року, копії листів Управління статистики від 10.01.2012 року №02-23/26 , від 12.03.2013 року №26-123/81, розписка [PERSON] та [PERSON] від 23.10.2005 року. Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачам 50000 гривень. Відповідачі зобов'язалися сплатити 15% річних та повернути кошти до 01 травня 2008 року. Вказана обставина стверджується борговим договором від 01 серпня 2007 року. 01 квітня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачці 50000 гривень. Відповідачка зобов'язалася повернути кошти до 01 квітня 2011 року. Вказана обставина стверджується борговим договором від 01 квітня 2010 року. Станом на 25 березня 2013 року відповідачі не повернули позивачу борг за договорами позики та не сплатили проценти за договором позики від 01 серпня 2007 року. Згідно рішення Кельменецького районного суду від 04 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 75 000 гривень в рахунок повернення коштів отриманих за вищевказаними договорами позики та 750 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 гривень в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики та 250 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Вищевказане рішення суду набрало законної сили. В матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що відповідачі сплатили позивачу проценти та інфляційні втрати за договором позики від 01 серпня 2007 року та інфляційні втрати за договором позики від 01 квітня 2010 року. Отже, між позивачем та відповідачами відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно договору від 01 серпня 2007 року повернення боргу в сумі 50000 гривень відповідачами мало відбутись в строк до 01 травня 2008 року. Проте, до вказаної дати та після відповідачі в порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернули. Згідно договору від 01 квітня 2010 року повернення боргу в сумі 50000 гривень відповідачкою [PERSON] мало відбутись в строк до 01 квітня 2011 року. Проте, до вказаної дати та після відповідачка в порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Зокрема згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. В даному випадку ні договором ні законом не передбачено солідарний обов'язок боржників, а предмет зобов'язання не є неподільним. З відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути відсотки за договором позики від 01 серпня 2007 року з розрахунку 15 відсотків річних, а також інфляційні втрати. Відсотки від половини позиченої суми за договором позики від 01 серпня 2007 року за період по 02 березня 2013 року складають 20 937 гривень 50 копійок. Разом з тим, суд розглядає справу лише в межах позовних вимог, а тому вважає, що з кожного із відповідачів слід стягнути половину суми відсотків яку просить позивач, тобто 20312 гривень 50 копійок. Інфляційні втрати розраховані за договором позики від 01 серпня 2007 року, тобто від 50 000 гривень за період з 01 травня 2008 року, а саме з часу прострочення, по 02 березня 2013 року, складають 19200 гривень. Зокрема індекс інфляції за період з травня по грудень 2008 року склав 108,2 %, за 2009 рік - 112,3%, за 2010 рік - 109,1 %, за 2011 рік - 104,6 %, за 2012 рік - 99,8 %, за два місяці 2013 року - 100 %. З відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути відсотки З відповідачки [PERSON] на користь позивача також слід стягнути інфляційні втрати за договором позики від 01 квітня 2010 року. Інфляційні втрати розраховані від позиченої суми за договором позики від 01 квітня 2010 року, тобто від 50 000 гривень за період з 2 квітня 2011 року, а саме з часу прострочення, по 02 березня 2013 року, складають 535 гривень. Зокрема індекс інфляції за період з квітня по грудень 2011 року склав 101,18 %, за 2012 рік - 99,8 %, за два місяці 2013 року - 100 %. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачі своєчасно виконали свої грошові зобов'язання за вказаними вище договорами і не порушували умов договорів, а відповідачі в порушення ст.60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст.1048, 1049 Цивільного кодексу України вони сплатили борг, проценти річних від простроченої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції. Відповідач не надали суду доказів, які б стверджували, що не вони отримували коштів за договорами позики. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б стверджували, що він не підписував договір позики. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком наявних у справі доказів, досліджених судом, у їх сукупності. Суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 11,12,15,16,509,525,526,540,545,599,601,604-609,612,625,629, 1046 - 1051 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial