Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 26.08.2014 року на підставі кредитного договору №GP-6717923 видано кредит у сумі 58 356,26 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] , тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач, не виконує свої зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 р. складає 128 060 грн., з яких: 24 892,91 грн. - заборгованість за кредитом; 3 261,35 грн. - заборгованість процентами; 15 558,97 грн. - заборгованість за комісією; 84 346,77 грн. - штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Фацул М.В. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника АТ «ПУМБ», позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в позові просить відмовити, оскільки ніяких договорів з ПАТ «ПУМБ» він не укладав, і повідомлень про передачу права вимоги у зобов`язанні ПАТ «ПУМБ» з АТ «Банк Ренесанс Капітал» не отримував, факт видачі відповідачу кредитних коштів не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Крім того, 22.03.2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.М. був вчинений виконавчий напис №1603 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 61 070.13 грн., який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані сторонами заяви і письмові докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] підписана пропозиція укласти договір (оферта)№GP-6717923 (а.с.6-8), на підставі якої останній отримав кредит в сумі 37 177,15 грн. на строк 48 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом 9% річних, комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,35% в сумі 501.89 грн. щомісяця, з погашенням згідно графіку платежів, встановленого на період з 27.08.2014 року по 27.08.2018 року до 27 числа кожного календарного місяця. В тексті пропозиції зазначено, що [PERSON] (далі - Клієнт, Позичальник, Страхувальник) пропонує АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ПрАТ «УАСК «АСКА-Життя», від імені якого на підставі агентського договору діє Банк, на умовах, зазначених у цій пропозиції, а також відповідно до чинних Загальних умов договорів, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з умовами є невід`ємною частиною цієї Пропозиції й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика №003.2 від 30.12.2003р., зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року №0104169: 1) укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених у ч. 2 цієї пропозиції з метою надання йому коштів на загальні споживчі цілі, оплати комісійної винагороди банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п.2.6 цієї Пропозиції (далі - Разова комісія), сплати ціни Договору страхування; 2) укласти з ним Договір карткового рахунку; укласти з ним Договір страхування. Цією пропозицію, засвідченою особистим підписом, [PERSON] підтвердив, що в день подання цієї Пропозиції він ознайомленим з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, Правил користування платіжними картками Банку та Тарифами банку, отримав від Банку автентичний примірник (оригінал) цієї пропозиції разом із Графіком платежів, Умовами та тарифами, що підтверджуються його підписом та підписом уповноваженої особи банку, а також уповноважив та надав Банку доручення в порядку договірного списання списувати з будь-якого рахунку, відкритого, чи того, який буде відкрито на її ім`я у Банку, грошові кошти для погашення суми кредиту, заборгованості, що виникла на підставі Договору карткового рахунку. 19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ», останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол №68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал». На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підписав Пропозицію укласти договір (оферта) з графіком платежів, Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, отже слід виходити з того, що сторони - Банк і [PERSON] , у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст.1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, 01 лютого 2018 року АТ «ПУМБ» на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України і ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу [PERSON] про дострокове виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №GP-6717923 від 26.08.2014 року на суму 60350,82 грн. в строк до 08.02.2018 року (а.с.9). Згідно Виписки з рахунку (а.с.15) заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за Кредитним договором №GP-6717923 станом на 03.10.2019 року (включно) складає 128 060,00 грн., в тому числі: 24 892,91 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 558,97 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 3 261,35 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 84346,77 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,35% від суми кредиту (501,89 грн. щомісяця) в загальній сумі 15 558,97 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на дату укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У кредитному договорі, що укладений 26 серпня 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і [PERSON] , встановлений обов`язок позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, проте не зазначено, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Оскільки недійсність умови кредитного договору, якою встановлена плата за обслуговування кредиту (комісія) без визначення її змісту, прямо передбачена законом (абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»), то вимога Банку про стягнення комісії ґрунтується на нікчемній умові договору (ч.2 ст.215 ЦК України), у зв`язку з чим не може бути задоволена. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року при розгляді справи № 553/4163/15-ц. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення неустойки за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 84 346,77 грн., суд виходить з наступного. За приписами ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.6.2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Згідно п.8.3. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, у випадку невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту та відповідно щодо виконання інших зобов`язань за Кредитним договором у строк, встановлений п.8.1 цього Розділу припиняється нарахування процентів, комісії та штрафів згідно п.6.2. цього Розділу. Абзацом третім п.8.3 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків встановлена відповідальність позичальника у виді сплати 20% річних від суми простроченої заборгованості в порядку ст.625 ЦК України. Між тим, у самому позові та додатках до нього відсутній розрахунок, з якого можна було б встановити порядок і підстави нарахування штрафних санкцій (неустойки і штрафу): з чого вона складається (штраф за п.6.2 чи 20% за п.8.3), за який період і на яку суму простроченого зобов`язання вона нарахована, тощо. Приймаючи до уваги, що на підставі долучених позивачем до позовної заяви доказів суд не може встановити і перевірити розмір заборгованості за неустойкою за порушення зобов`язань по кредиту, вимога про стягнення неустойки не є доведеною належними, достовірними і достатніми доказами, отже вона не підлягає задоволенню. Враховуючиненалежне виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань по кредитному договору №GP-6717923 від 26.08.2014 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «ПУМБ» на суму 28 154,17 грн., яка складається з: 24 892,91 грн. - заборгованості за кредитом; 3 261,35 грн. - заборгованості за процентами. Одночасно з цим, відповідачем [PERSON] подано письмову заяву про застосування позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14,постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №638/10895/14-ц, постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №161/20278/14-ц. За Графіком платежів Пропозиції укласти Договір (оферту) строк кредиту та договору страхування становить 48 місяців з 27.08.2014 по 27.08.2018 року. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (48 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Як встановлено судом, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та комісією, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів встановленим у договорі кредитування. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає 27 числа кожного місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з Виписки по особовому рахунку [PERSON] , яка надана на виконання ухвали суду від 16.03.2020 року, 26 грудня 2014 року позичальник [PERSON] останній раз особисто здійснив переказ коштів на погашення заборгованості за кредитним договором сумі 8,70 грн. Інші платежі, вчинені після 26.12.2014 року виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, а тому не можуть вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу. Оскільки останній платіж відповідач [PERSON] здійснив 26 грудня 2014 року, відповідно з 27 січня 2015 року почався перебіг позовної давності до наступних платежів. Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 27 лютого 2016 року по 23 вересня 2019 року включно. У зв`язку з тим, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, позовна давність до певних щомісячних платежів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме за період з 27 лютого 2016 року по 27 жовтня 2016 р. - спливла, так як позивач звернувся до суду з позовною заявою згідно з штампом на поштовому конверті 21 жовтня 2019 року. У зв`язку з чим, стягненню підлягає заборгованість у межах трирічної позовної давності, а саме по кожному із платежів встановлених графіком платежів у кредитному договорі №GP-6717923 від 26.08.2014 р., тобто за період з 27 жовтня 2016 року станом на 03 жовтня 2019 р., що становить 21 365 гривень 04 копійки, з яких: 19 481,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1883,24 грн. - заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк». За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, (розмір заявлених вимог 128060 грн. (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 21 365,04 грн. (17%), розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 326,57 грн.

Outcome: partial