Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач в вересні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між ним та відповідачем 06 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1366. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 06 вересня 2014 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1366, від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], позивач вказує, що, спільне життя з відповідачем не склалося, з часом стало зрозумілим, що кожен має різі погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припиненні, хоча і проживають разом, спільного господарства не ведуть, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечитиме, як інтересам кожного, так і інтересам спільної дитини, зазначав, що спору щодо поділу спільного майна немає, а тому на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказував, що рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала, вказувала, що останні шість місяців вона з чоловіком, не підтримують сімейних відносини, не ведуть спільного господарства, на даний час проживають окремо, вказуючи на те, що спільна дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею, крім того виявила бажання залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року, про що є актовий запис № 1366 (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з свідоцтва про народження, сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Також, судом сторонам надавався строк на примирення, однак примирення в родині позивача та відповідача не досягнуто, сторони наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved