Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач, військова частина [NUMBER] ( [INFO] ) звернувся до відповідача, [PERSON] з позовом про втрату права користування нежилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку за юридичною адресою військової частини [NUMBER] в [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що не знята з реєстраційного обліку відповідач, яка розлучилась з [PERSON] (що проходив військову службу в ВЧ [NUMBER] ) на військовій службі не перебуває, втратила статус члена сім`ї колишнього військовослужбовця, колишнє подружжя припинило відносини та спільне господарство, відповідач на військовій службі та квартирному обліку не перебуває, службовим житлом не забезпечується. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що законодавство, на яке посилається позивач, не передбачає можливості його застосування до цих правовідносин, оскільки позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням; також зазначали, що відповідач має право на проживання як колишній член сім`ї наймача. Третя особа [PERSON] вимоги позову вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] вимоги позову вважав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. з 17.09.1999р. [PERSON] по теперішній час є зареєстрованим за адресою військової частини [NUMBER] (Одеській прикордонний загін) - [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Як бачаться з копії договору № 17 від 01.10.2007р. про користування жилим приміщенням у гуртожитку органу державної прикордонної служби України [PERSON] з членами сім`ї (без зазначення конкретних осіб) отримав кімнату в службовому жилому приміщенні гуртожитку за адресою - [ADDRESS] (а.с. 40-42); відповідно до копії акту № 17 [PERSON] отримав жилу кімнату (а.с.43). \~ \~ \~ \~Крім того, згідно копії довідки (витягу з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 26.01.2016р., відповідач [PERSON] постійно зареєстрована та проживає на території військового містечка у відомчому приміщенні загальною площею 58,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с. 39). Як вбачається з довідки позивача від 15.01.2016р., в списках на поліпшення житлових умов перебуває [PERSON] (а.с. 16), з яким відповідач шлюб розірвала 29.10.2015р. (а.с. 11). Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» майно, закріплене за військовими частинами та установами Державної прикордонної служби України, є державною власністю та належить їй на праві оперативного управління. До майна, зокрема, відносяться будинки та споруди. На теперішній час правовідносини у сфері реєстрації місця проживання осіб регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якого реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на територіях військових об`єктів. Реєстрація відповідача як військовослужбовця за адресою військової частини була проведена у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974р. №687 «Про деякі правила прописки громадян». Пунктом «г» ч.3 Постанови передбачено, що незалежно від розміру житлової площі дозволяється прописка «состоящих на действительной службе военнослужащих сверхсрочной службы, прапорщиков, мичманов и офицеров Вооруженных Сил СССР, органов комитета государственной безопасности СССР (с членами семей) на жилую площадь других лиц или воинской части - на время до получения жилой площади в установленном порядке». Таким чином, первинно, до 01.10.2007р. місцем реєстрації відповідача було лише адміністративним актом, місце реєстрації не співпадало з місцем проживання відповідача, оскільки на території військової частини було відсутнє житлове приміщення за адресою [ADDRESS] для проживання військовослужбовців. Фактично реєстрація відповідача проводилася лише за місцем служби її чоловіка, а не за місцем проживання. Вказане підтверджується довідкою позивача про те, що [PERSON] постійним (службовим) житлом не забезпечувалась, на квартирному обліку не перебуває, зі складу сім`ї військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку виключена (а.с. 14, 15, 17), зареєстрована за юридичною адресою позивача - [ADDRESS] (а.с. 13). \~ \~ \~ \~Разом з тим, починаючи з 01.10.2007р., відповідача як члена сім`ї військовослужбовця було забезпечено житлом за адресою [ADDRESS] . Доказів того, що це приміщення не є житловим позивач не надав, будь-яких доказів статусу будинку не зазначив. Навпаки, згідно досліджених матеріалів справи вбачається, що це приміщення є житловим. Пунктом 2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на територіях військових об`єктів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 31 ЦПК України право вибору предмету і підстав позову належить виключно позивачеві. Таким чином суд дійшов до висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу користування житлом, а тому з підстав, заявлених позивачем, вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням задоволенню не підлягають в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed