Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 79526,94 грн., а також витрати на првову допомогу в сумі 5000 грн. В обґрунтування вимог позову зазначено, що 22.01.2017 року о 22-50 год. На проспекту Голосіївському, 130 в м. Києві трапилась дорожньо-трансопртна пригода за участі автомобілів «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес» д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій автомобіля «Мерседес» порушив вимоги п. 10.3 ПДР України, що підтверджується відеозаписом з реєстратора, а також відповідно до мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 року та висновку щодо розгляду матеріалів ДТП від 29.03.2017 року, дії водія «Мерседес» знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв»язку із вказаною аварією. Таким чином, позивач вважає винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.01.2017 року відповідача [PERSON], протиправними діями якого позивачу було завдано матеріальні збитки в сумі 79526,94 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та актом виконаних робіт щодо відновлення транспортного засобу. Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов у повному обсязі і просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з»явився. Суду подав письмовий відзив на позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся налеєним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надавши оцінку доказам, наданим сторонами у судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2017 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 111855 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. З протоколу вбачається, що [PERSON] 22.01.2017 року о 22-50 год. в м. Києві по проспекту Глушкова, 1 в сторону проспекту Голосіївського 105, керуючи автомобілем «Мерседес» д.н.з.[NUMBER], здійснював виїзд із зони стоянки на головну дорогу та не пропустив автомобіль «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER], що призвело до зіткнення та пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п.10.2, 2.3 б ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. [PERSON] з адміністративним правопорушенням не погодився (а.с.45). Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 47). Постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 року, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2017 року, якою провадження справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, скасовано, а матеріали адміністративної справи щодо [PERSON] повернуто до Управління патрульної поліції в м. Києві на дооформлення (а.с.19-23). Відповідно до висновку щодо розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди від 29.03.2017 року, затвердженого заступником начальника УПП в місті Києві, встановлено, що 22.01.2017 року о 22-50 год. На проспекту Голосіївському, 130 в м. Києві трапилась дорожньо-трансопртна пригода за участі автомобілів «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес» д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та даний висновок з усіма матеріалами направлено до Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаські області для вирішення питання щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. 2.3 б, 10.1, 10.3 ПДР України, передбаченого ст. 124 КупАП (а.с.24-25). 12.06.2017 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 214436 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. З протоколу вбачається, що [PERSON] 22.01.2017 року о 22-50 год. в м. Києві по проспекту Голосіївському в районі будинку 130, керуючи автомобілем «Мерседес» д.н.з.[NUMBER], та здійснюючи маневр перестроювання не надав перевагу в русі автомобілю «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER], який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі, що призвело до зіткнення та пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3, 2.3 б ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. [PERSON] з адміністративним правопорушенням не погодився (а.с.51). Відповідно до постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 04.09.2017 року, позов [PERSON] до [PERSON] начальника СРПП № 3 Тальнівського ВП про визнання протиправними дії представника органу влади, задоволено повністю та визнано неправомірними дії начальника СРПП № 3 Гальнівського ВП [PERSON] щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення АП1 № 214436 від 12.06.2017 року (а.с.52-53). Постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2017 року, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП, скасовано та провадженн у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, в зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.93-94). Розмір відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген» складає 79526,94 грн. та вказану суму позивач витратив на ремонт транспортного засобу, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та актом прийому-передачі робіт (а.с.11-18). Суд вважає, що між сторонами як учасниками дорожньо-транспортної пригоди виникли цивільні відносини по відшкодуванню завданої шкоди. Разом з тим, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, що створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення завданої шкоди, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:1) наявність протиправної поведінки,2) факт спричинення шкоди, 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та збитками, 4) вини. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався як на доказ вини відповідача - на постанову Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 року та на висновок проведеної перевірки від 29.03.2017 року, відповідно до мотивувальних частин яких встановлено, на думку позивача, причинно-наслідковий зв»язок між діями відповідача та настанням ДТП. Однак, в ході розгляду справи суду не надано належних та допустимих доказів визнання відповідача [PERSON] винуватим у вчиненні ДТП, а також в ході розгляду справи сторона позивача не заявляла відповідне клопотання про проведення автотехнічної судової експертизи з цих питань. Згідно із частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач, крім іншого, посилався, як доказ, - відеозапис події дорожньо-транспортної пригоди, який був зафіксований відеореєстратором в його автомобілі. Судом було здійснено перегляд вказаного відеозапису, з якого вбачається, що відбулося зіткнення двох автомобілів, проте, встановлення відповідності дій водіїв Правилам дорожнього руху під час руху, причини дорожньо-транспортної пригоди потребують спеціальних знань та проведення експертизи, однак, будь-яких клопотань щодо її проведення до суду не надходило. Таким чином, суд вважає, що надані позивачем докази не доводять неправомірності поведінки відповідача, причинного зв'язку його поведінки із завданою шкодою та вини у спричиненні шкоди. Відсутність зазначених складових унеможливлюють прийняття висновку про стягнення з відповідача завданої шкоди позивачу. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed