Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач в грудні 2020р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який вона успадкувала. У даному будинку також зареєстрований її син [PERSON] . Однак, протягом тривалого часу, а саме більше чотирьох років відповідач не проживає у вказаному будинку та не несе витрат на його утримання. Оскільки відповідач не проживає в будинку, а його реєстрація у ньому обмежує право позивача на отримання державних субсидій на комунальні платежі, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування ним. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву за змістом якої позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником домоволодіння в [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії довідки №25082 від 24.11.2020 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Як зазначено в позові відповідач тривалий час в будинку не проживає. Реєстрація відповідача в домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності, обмежує право позивача на отримання державних субсидій на комунальні платежі. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно суд дійшов висновку, що визнані відповідачем обставини йогонепроживання у домоволодінні позивача за адресою [ADDRESS] більше одного року без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved