Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач,\~АТ КБ\~«Приватбанк»,\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 09.11.2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 3\~500 грн. 00 коп. Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 44 563 грн. 10 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити в його задоволенні застосувавши строк позовної давності. 18.02.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 03.03.2021 року справу призначено до слухання по суті. 14.04.2021 року відповідачем надано відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності. 05.05.2021 року представником позивача надано відповідь на відзив. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 3 500 грн. 00 коп. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 48 991 грн. 22 коп., з яких 3 420 грн. 86 коп. - заборгованість за тілом кредита; 40 971 грн. 19 коп. загальний залишок заборгованості за відсотками, 4\~599 грн. 17 коп. нарахована пеня. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). [PERSON] 09.11.2009 р. підписав Заяву на ім`я Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» встановленої банком форми, якою виразив свою згоду на оформлення банком на його ім`я кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» № [NUMBER] з кредитним лімітом 500 гривень під базову процентну ставку 2,5 % на місяць (30 % річних) на залишок заборгованості та з терміном дії вказаної кредитної картки - до жовтня 2013 р. та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено про те, що йому відкрито банком відновлювальну кредитну лінію (ліміт лінії в довідці не вказаний!) зі сплатою 0,01% річних (при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним) та сплатою базової процентної ставки 2,5% в місяць (30 % річних), яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році з умовою сплати щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості) в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним. Це підтверджується копіями вищевказаних Заяви і Довідки. В доданій банком до матеріалів справи окремій довідці зазначено номер виданої кредитної картки (№ [NUMBER] ), дату її відкриття (08.10.2009 р.) та термін дії (до жовтня 2013 р). Укладеним між [PERSON] та банком кредитним договором визначено також конкретні строки виконання позичальником, своїх зобов`язань, а саме щомісячний строк (до 25 числа місяця, наступного за звітним) - щодо сплати щомісячних платежів з погашення тіла кредиту (в розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості) і відсотків за використання кредитних коштів в звітному періоді, та кінцевий строк погашення кредиту, який відповідає кінцевому терміну дії кредитної картки. Відповідачем не визнаються вимоги банку щодо нарахованої заборгованості, так як він не погоджував збільшення кредитного ліміту з 500 грн. до 3\~500 грн., а також зазначає, що банк пропустив строк на звернення до суду, оскільки після 02.04.2011 р. [PERSON] ніяких операцій по рахунку не здійснював. Дія кредитної картки припинена в жовтні 2013 року. Ніяких претензій фінансового характеру зі сторони банку відповідач також не отримував, доказів іншого суду не надано, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв`язку із тим, що термін дії картки закінчився ще у жовтні 2013 року, відповідач звернувся до суду із клопотанням про затосування строків позовної давності. Вивчивши дане клопотання, матеріали справи, суд вважає, що воно підлягає задоволенню і в позові слід відмовити у зв`язку із застосуванням строків позовної давності. Загальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів, встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки кредитним\~договором встановлено\~окремі зобов`язання,\~які деталізують\~обов`язок\~відповідача повернути\~борг частинами\~та передбачають\~самостійну відповідальність\~за невиконання\~цього обов`язку,\~то незалежно\~від визначення\~у договорі\~строку кредитування\~право позивача\~вважається порушеним\~з моменту\~порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс 14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31 цс 15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс 16 і від 14 грудня 2016 року у справі№ 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Крім того, згідно висновку Верховного Суду у справі № 14-10цс18 від 28.03.2018 р. право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Строк кредитування [PERSON] банком, закінчився з моменту фактичного припинення банком можливості здійснювати відповідачем розрахункові операції за рахунком (02.04.2011р.) та з припиненням дії кредитної картки (з жовтня 2013 р.). Кредитний договір між позивачем та відповідачем не переукладався. Позивач звернувся до суду з позовом 18.01.2021 р., тобто після десяти років з моменту початку невиконання зобов`язань з щомісячного погашення кредитної заборгованості та семи років з моменту закінчення терміну дії кредитної карти, тобто в в термін більше 3 років, який становить строк позовної давності. Таким чином, сплив позовної давності за вимогами позивача щодо погашення кредиту включно з вимогою за процентами, є підставою для відмови в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом. Щодо вимог про стягнення пені, то відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд враховує, що із клопотанням про поновлення строку на звернення до суду банк не звертався, а заперечення позивача про те, що договір є чинним і позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду, суд оцінює критично, так як вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed