Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн. Також просить суд стягнути з відповідача компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18459.02 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.03.2014 року вона була звільнена з роботи, однак лише 03.12.2015 року відповідач провів з нею кінцевий розрахунок і вона отримала 38389.62 грн. Виходячи із середньоденної зарплати 107.09 грн. і просить стягнути середній заробіток з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року. Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 8 квітня 2010 року у позивача [PERSON] відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117 Кодексу законів про працю, так як відшкодування за ст.117 Кодексу законів про працю вже було раніше присуджене позивачу за рішенням суду. Також посилається на те, що вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн., компенсації в розмірі 18459.02 грн., не були подані позивачем до Господарського суду Харківської області у справі №922/3048/15. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на посаді інспектора по кадрам і наказом № 25 від 21.03.2014 року була звільнена з роботи згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. В день звільнення остаточний розрахунок по зарплаті з позивачем проведений не був і вона була вимушена звертатися до суду про стягнення належних їй сум. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26.03.2014 року було стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] зарплату за період з серпня по листопад 2013 року в розмірі 8096.69 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.02.2015 року з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по зарплаті в сумі 6840 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку 25 днів у розмірі 2677.28 грн., відшкодування лікарняних за січень 2014 року у розмірі 2248.91 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 24.03.2014 року по 27.11.2014 року в сумі 18526.74 грн. (а.с.4-6). Всього вказаними вище судовим наказом і заочним рішенням суду було стягнуто з відповідача на користь позивача 38389.62 грн. Згідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Із матеріалів справи видно, що на час звільнення [PERSON] з роботи між нею та ТОВ фірми «Елавус ЛТД» був відсутній спір про розмір сум, належних їй при звільненні. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В частині 2 ст. ст.117 Кодексу законів про працю України визначено, що середній заробіток за затримку розрахунку є відшкодуванням, тобто відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні і не є зарплатою. Таким чином, стаття 117 Кодексу законів про працю України не може бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду. Отже, з урахуванням викладеного, Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 8 квітня 2010 року, у позивача [PERSON] відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117 Кодексу законів про працю після ухвалення вказаного вище заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12.02.2015 року, яким було стягнуто заборгованість по зарплаті, грошову компенсацію за невикористану відпустку, відшкодування лікарняних, середній заробіток за період затримки розрахунку. З урахуванням викладеного, суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію на середній заробіток 39623.3 грн. за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в сумі 18459.02 грн. (а.с.7) Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, компенсація не нараховується на суми середнього заробітку за затримку розрахунку, так як відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України середній заробіток є відшкодуванням, тобто відповідальністю, а не зарплатою. Крім того, приймаючи до уваги, що суд відмовляє в даному рішенні в стягненні середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн., то відсутні і підстави для стягнення компенсації за цей період. З урахуванням вищевикладеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення компенсації в розмірі 18459.02 грн. Підставою для відмови [PERSON] в задоволенні всіх її позовних вимог є і те, що її вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн., компенсації в розмірі 18459.02 грн., не були подані до Господарського суду Харківської області у справі №922/3048/15. При цьому суд враховує наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. У п.3 Ухвали Господарського суду Харківської області від 15.01.2016р. у справі №922/3048/15, визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню». Вимоги позивача [PERSON] у справі про банкрутство були заявлені на суму 38389.62 грн. Вимоги, викладені в даній позовній заяві, заявлені не були. Вказані заявлені вимоги на суму 38389.62 грн. були задоволені, вказані кошти [PERSON] отримала згідно її пояснень 03.12.2015 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Відповідно до вимог ч.2 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Спірні відносини підпадають під дію правового регулювання норм, визначених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Таким чином, грошові вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28.11.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 39623.3 грн., компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18459.02 грн., не були заявлені у справі №922/3048/15 упродовж строку, встановленого для їх подання, тобто не є конкурсною вимогою, а тому є погашеними. З урахуванням вищевикладеного суд і відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні всіх її позовних вимог.

Outcome: dismissed