Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що між [PERSON] з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0604638. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у звязку з тим, що останній 09.02.2015 року приблизно о 08.30 годині, керуючи автомобілем [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АІ/0604638, ПАТ «СК «Українська страхова група» після сплати страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], згідно договору добровільного страхування, звернулась до ТДВ «Альфа-Гарант» для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, та надали усі необхідні документи, передбачені Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення страхового відшкодування. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування №23583 від 27.04.2015 року, на підставі страхового акту №ЦВ/15/0700 від 22.06.2015 року, 22.06.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 4154,80 гривні. Позивач просить: стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 4154,80 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляду справи у свою відсутність, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, оскільки матеріальна шкода ним відшкодована в повному розмірі, про що подав відповідні підтвердження, тому просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши надані докази, виходячи з вимог ст.11,\~60 ЦПК України, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Встановлено, що згідно полісу №АІ/0604638 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с 4). Згідно довідки №57467193, 09.02.2015 року о 08.30 годині в місті Києві по вулиці Бударіна, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Toyota» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (а.с.11-12). Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, укладеного 25.11.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON], застраховано транспортний засіб «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5-6). 10.02.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.18). Згідно постанови Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у звязку з тим, що останній 09.02.2015 року приблизно о 08.30 годині, він керуючи автомобілем [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.13). Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або\~ постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 05.03.2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі рахунку №ВДиС-0003206 від 14.02.2015 року склала страховий акт та розрахунок страхового відшкодування (а.с.21,22). Згідно платіжного доручення №4703 від 06.03.2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування по шкоді заподіяної [PERSON] (а.с.23). 27.04.2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у відповідності ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» (а.с.5-6). В свою чергу, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування (а.с.24) та страхового акту (а.с.25) відповідно до платіжного доручення (а.с.26) здійснила страхове відшкодування в порядку регресу ПАТ «СК «Українська страхова група» на суму 4154,80 гривень, яку просить стягнути на їх користь з відповідача. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами пунктом 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України Про страхування, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник чи інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п.п. 9.1 та 9.2. ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. З поданих до суду відповідачем [PERSON] документів, а саме: копії меморіального ордеру від 26.10.2016 року на суму 1154,80 гривень, копії квитанції від 20.10.2016 року на суму 1500,00 гривень та копії квитанції від 25.10.2016 року на суму 1500, 00 гривень, вбачається, що відшкодування шкоди ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» загальна сума відшкодованої шкоди складає 4154,80 гривень (а.с.66). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що задоволенню не підлягає, оскільки достовірно встановлено, що відповідач був водієм транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, позивач відшкодував шкоду, завдану відповідачем, а тому має право зворотної вимоги (регресу) до останнього у розмірі виплаченого відшкодування, проте відповідачем шкоду відшкодовано в добровільному порядку до початку розгляду справи по суті, тобто станом на день винесення рішення спору не існує.

Outcome: dismissed