Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач в лютому 2017 р. звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» про визнання дій відповідача щодо нарахування оплати за ненадані послуги з постачання гарячої води в сумі 1063,30 грн. неправомірними та просила зобов»язати відповідача видати акт про відключення гарячої води та опломбування крану за адресою [ADDRESS] та припинити нарахування, здійснити перерахунок оплати у зв»язку з фактично ненаданими послугами та повернути надмірно сплачені кошти в сумі 372,91 грн. та відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача в сумі 10000 грн. Зобов»язати відповідача повідомити ПАТ АТ «Київводоканал» про припинення постачання гарячої води та вчинити дії щодо переоформлення договору. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05.07.2016 року позивач звернулась до центру обслуговування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з заявою про припинення подачі гарячої води шляхом перекриття шарового клапану та його опломбування. 09.07.2016 представники ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» закрили та опломбували кран подачі гарячої води, при цьому акт надано не було. Незважаючи на фактичне відключення постачання гарячої води, позивач продовжувала отримувати рахунки-повідомлення про сплату за постачання гарячої води, а також за її відведення. 07.09.2016 року повторно звернулась до контактного центру, а також електронною поштою, де просила надати відомості про відключення гарячої води ПАТ АТ «Київводоканал». 23.11.2016 року після повторного звернення позивача повідомили, що має самостійно звертатись до ПАТ АТ «Київводоканал». Позивачем було здійснено шість звернень, а відповіді не отримала, що є порушенням ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Дії відповідача призводять до того, що у позивача погіршився стан здоров»я, що призводить до моральних страждань. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з 01.07.2014 р. є виконавцем послуги з централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] укладено договір № 031226500430100 від 20.12.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. Договір є договором приєднання. Вказаний договір опубліковано в газеті Хрещатик» від 06.08.2014 № 111(4511) та від 12.06.2015 № 83(4679), тобто ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» зроблено пропозицію мешканцям житлових будинків м.Києва укласти відповідний договір. П.п.6 п.18 Договору передбачає, що споживач має право на несплату вартості послуг у разі відключення виконавцем гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі. 09.07.2016 за зверненням позивача відключена і опломбована запірна арматура «шаровий кран» на ЦПГВ, про що складений відповідний акт № 01/9.07.16 від 09.07.2016. Через технічну помилку у липні 2016, що сталася у програмному комплексі та протягом наступних періодів здійснювались нарахування за послугу з ЦПГВ. За зверненням позивача помилку виправлено, по особовому рахунку позивача зняті всі нарахування за послугу з ЦПГВ, починаючи з дати опломбування крану гарячої води 09.07.2016). Розмір коригування складає 2290,51 грн., сума переплати позивача становить 259,82 грн. До позовної заяви не додано доказів, якими підтверджується, що саме діями відповідача заподіяно моральну шкоду, а також розрахунок суми даної шкоди. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» є виконавцем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Частиною 7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання. Частиною 1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» розроблено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Вказаний договір опубліковано в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111(4511) та від 12.06.2015 № 83(4679), тобто ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» зроблено пропозицію мешканцям житлових будинків м.Києва укласти відповідний договір. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних пропозицій умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 05.07.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про відключення гарячого водопостачання та опломбування крану. 09.07.2016 за зверненням позивача відключена і опломбована запірна арматура «шаровий кран» на ЦПГВ, про що складений відповідний акт № 01/9.07.16 від 09.07.2016. П.п.6 п.16 Договору передбачає, що споживач має право на несплату вартості послуг у разі відключення виконавцем гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі. Протягом наступних періодів після відключення запірної арматуру на ЦПГВ (09.07.2016) відповідачем здійснювались нарахування позивачу за послугу з ЦПГВ. Позивач звернулась з заявою до відповідача 07.09.2016 р. з вимогою видати акт опломбування від 09.07.2016 р. та довідку про відсутність гарячої води. Відповідь позивачу була надана лише 23.11.2016 року. Копія акта від 09.07.2016 р. надана не була. Після звернення позивача до суду з позовом, відповідачем в червні 2017 року проведено перерахунок оплати за послугу з ЦПГВ, починаючи з дати опломбування крану гарячої води (09.07.2016). Розмір коригування складає 2290,51 грн., сума переплати позивача становить 259,82 грн. Під час розгляду справи в судовому засіданні представнику позивача було надано копію акту № 01/9.07.16 від 09.07.2016 про опломбування крану гарячої води. Вимога позивача про зобов»язання відповідача видати акт про відключенння і опломбовання запірної арматури «шаровий кран» на ЦПГВ, задоволенню не підлягає, оскільки акт було надано, про що є відмітка на копії акту. Суд приходить до висновку, що дії ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» щодо нарахування споживачу [PERSON] оплати за централізоване постачання гарячої води в період з 09.07.2016 року за адресою: [ADDRESS] є неправомірними та переплата в сумі в сумі 259,82 грн. за послугу з постачання гарячої води підлягає поверненню [PERSON]. Вимога позивача, щодо зобов»язання ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» повідомити ПАТ АТ «Київводоканал» про припинення постачання гарячої води не обґрунтована, оскільки чинним законодавством та умовами договору не передбачено повідомлення даних одним виконавцем послуг іншому виконавцю послуг. Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об»єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов»язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» дано визначення терміну заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особа, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні не може перевищувати сорока п»яти днів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушено строки розгляду звернення позивача встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», так звернення подано позивачем 07.09.2016 р., а відповідь надана 23.11.2016 р. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазначала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв»язку та вини завдавача. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В позові позивач лише послався на спричинення йому моральної шкоди, яку обґрунтував душевними стражданнями, яких він зазнав у зв»язку з несвоєчасним наданням відповіді на його звернення та порушенням прав споживача, неправомірним нарахуванням оплати за ненадані послуги. Проте, належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв»язку з діями відповідача позивач не надав, адже й, навіть у випадку здійснення відповідачем порушення прав позивача, сам факт порушення не може бути достатнім доказом завдання моральної шкоди. Таким чином, підстав для висновку про доведеність позивачем наявності у нього на момент звернення до суду обставин, які потягнули за собою заподіяння моральної шкоди, за відшкодуванням якої він звернувся до суду не має. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для їх задоволення.

Outcome: partial