Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 01.02.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.10.2011 між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, розмір кредитного ліміту було збільшено до 19000 грн. Позивач вказував, що відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, станом на 08.12.2020 заборгованість за кредитним договором складає 41314,24 грн, з яких: 32362,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8952,19 грн заборгованість за простроченими відсотками. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.10.2011 в розмірі 41314,24 грн та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.02.2021 відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] 25.02.2021 подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи з повідомленням сторін в судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 продовжено [PERSON] строк для подання відзиву на позову заяву в цивільній справі № 552/407/21 до 24.03.2021. 22.03.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач заперечує підписання договору в редакції, що подана позивачем, твердження позивача про те, що відповідач погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг є припущенням. Відповідач вказував, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач отримував кредитні картки, а надана позивачем виписка за договором є неналежним та недопустимим доказом. Вважає, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» є безпідставною та не підлягає задоволенню, окрім того, вважає, що позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.03.2021 в задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21.10.2011 (а.с. 24-25) між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В межах кредитного договору відповідачем [PERSON] було отримано кредитні картки з терміном дії, зокрема, до вересня 2018 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджено даними виписки по рахунку (а.с. 59-95). Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертав. Станом на 08.12.2020 заборгованість відповідача за кредитом за наданим до суду розрахунком складає 41314,24 грн, з яких: 32362,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8952,19 грн заборгованість за простроченими відсотками. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти у вигляді кредитного ліміту отримано, але повернуто в повному обсязі не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованими. При вирішенні питання про розмір суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] отримав кредитну картку строком дії до 09/18 (а.с. 22), отже, строк погашення кредиту (строк кредитування) в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит. З цих підстав суд приходить до висновку, що після вересня 2018 року відсотки нараховані позивачем безпідставно. З наданого до суду розрахунку вбачається, що після вересня 2018 року (строк кредитування) відповідач продовжив нараховувати відсотки за договором. Безпідставною є сума нахованих позивачем за період з 01.10.2018 по 01.05.2020 відсотків в загальній сумі 24286,40 грн (а.с. 18-20). При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 41314,24 грн, з яких: 32362,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8952,19 грн заборгованість за простроченими відсотками. Отже, частину нарахованих за період після вересня 2018 року відсотків позивач відніс на тіло кредиту в розмірі 15334,21 (24286,40 грн 8952,19 грн). Тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17027,84 грн (32362,05 15334,21 грн), а вимоги про стягнення відсотків є повністю безпідставними. Посилання відповідача в поданому до суду відзиву на позовну заяву на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримувала кредитні картки, судом оцінюється критично. Факт отримання та активного користування кредитними картками відповідачем [PERSON] окрім довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 22), підтверджено даними виписки за договором (а.с. 59-95), з якої, зокрема, вбачається, що в період жовтень 2011 листопад 2020 відбувалися операції по картковому рахунку, в тому числі по квітень 2020 року відбулося погашення кредиту, а останнє зарахування коштів на картковий рахунок відбулося 30.07.2020. Посилання відповідача [PERSON] в поданому до суду відзиву на позовну заяву про те, що оспорює підписання договору (заяви) в редакції, яка надана позивачем до позовної заяви, а також довідки про умови кредитування судом оцінюється критично. Надані позивачем до суду копії анкети-заяви про приєднання до умов договору (а.с. 24) та довідки про умови кредитування (а.с. 25) завірені позивачем, містять підпис відповідача [PERSON] , такі докази є належними та допустимими. Окрім того, в даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю ознайомлений та погодився з умовами кредитування, в тому числі і з відсотковою ставкою, про що свідчить особистий підпис на відповідній довідці (а.с. 25). При вирішенні справи суд також виходить з того, що відповідач [PERSON] , заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, жодні докази на обґрунтування своїх заперечень не надає. Зокрема, не погоджуючись з наданими до суду випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, на їх спростування відповідні виписки не надає, хоча не був позбавлений можливості самостійно надати відповідні виписки по рахункам, які є доступними кожному клієнту банківської установи. Разом з тим, наданий до суду позивачем розрахунок заборгованості за договором (а.с. 5-21) повністю узгоджується з даним виписки по рахунку, який є належним та допустимим доказом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву пропуск позивачем строків позовної даність вважає додатковою підставою для відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Наданими до суду матеріалами встановлено, що відповідач [PERSON] в лютому 2020 року здійснював переказ грошових коштів на картковий рахунок. З позовом до суду позивач АТ КБ «Приватбанк звернувся 01.02.2021, тобто, в межах строків позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (на 41,22 %), відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 935,69 грн. Понесені відповідачем судові витрати з оплати правової допомоги підлягають йому відшкодуванню в сумі 2351,20грн.

Outcome: partial