Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] з урахуванням уточненої позовної заяви від 21 листопада 2014 року, 27 квітня та 29 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання недійсними аукціону, протоколу та акту про проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, витребування майна з незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 травня 2011 року йому стало відомо про те, що відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 27 квітня 2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 квітня 2010 року, вчиненого на договорі застави транспортного засобу № 11-23471000/1 від 28 липня 2006 року, укладеному між ним та АКБ «УкрСиббанк», строк платежу за яким настав 16 червня 2009 року, при цьому у виконавчому написі вказується на стягнення з нього заборгованості станом на 22.04.2010 року в сумі 28150,34 доларів США, що за курсом НБУ становить 223119,62 гривні та запропоновано ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити свої вимоги за рахунок належного йому на праві власності заставленного майна: автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER]. Вважає, що дії нотаріуса є незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права, оскільки нотаріус зобовязаний був відмовити у вчиненні виконавчого напису, так як у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача є безспірним, так як стягувач не надав нотаріусу відповідних документів на підтвердження такої безспірності, перелік яких затверджено постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», якими можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації у відповідності до норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виконавчий напис нотаріуса було вчинено лише на підставі односторонніх розрахунків стягувача ПАТ «УкрСиббанк», в той час як даний розрахунок є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків останнього, який не може відображати правові підстави для стягнення з нього заборгованості та слугувати доказом її безпірності, в той час як про спірний характер правовідносин між ним та відповідачами свідчить наявність скасованого 30.03.2010 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська судового наказу від 13 жовтня 2009 року про стягнення солідарно з нього та [PERSON] на користь АКБ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в сумі 197832,10 гривень. Також посилається на те, що стягувачем був пропущений визначений законом строк предявлення вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) у випадку позасудового вирішення спору шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, оскільки такий строк позовної давності щодо таких вимог відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України становить один рік, а строк, за який проводилося стягнення (в тому числі і пені), становив період з 27 липня 2006 року по 22 квітня 2010 року, тобто є більшим, ніж один календарний рік, що також свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором, яку стягнуто за зазначеним виконавчим написом нотаріуса, є спірною, що свідчить про те, що нотаріус за відсутності ознаки бузспірності повинен був відмовити стягувачу у вчиненені нотаріального напису, при цьому нотаріусом було порушено вимоги п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 про надіслання письмової вимоги про усунення порушень, яку він не отримував, тому виконавчий напис вчинювався таємно від нього як боржника. Крім того, посилається на те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачала такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а зазначене свідчить про те, що нотаріус діяв в порушення чинного законодавства, тому виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. В той же час, на підставі виконавчого напису нотаріуса було відкрито відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровсько області виконавче провадження №633, при цьому йому стало відомо, що державним виконавцем, який виконував виконавчий напис нотаріуса, вже було проведено протиправні дії щодо реалізації його автомобіля. На підставі зазначеного вважає, що дії виконавчої служби щодо реалізації автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER] є протиправними, про що свідчить і постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, згідно якої дії державного виконавця Солдатова О. М. по виконанню виконавчого провадження №633 від 27 квітня 2010 року визнано протиправними, оскільки він як боржник не був повідомлений та обізнаний ні про відкриття виконавчого провадження, ні про вчинення державний виконавцем дій, повязаних з примусовим виконанням виконавчого напису нотаріуса, а вказані обствини згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Також вважає, що ціна за якою було продано автомобіль є недійсною, оскільки визначена з грубим порушенням чинного законодавства, є значено заниженою та не відповідає його дійсній вартості. З наведених підстав протиправності дій виконавчої служби вважає, що угода, укладена 29 квітня 2011 року внаслідок проведення філію 04 ПП «Нива-В.Ш.» аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, щодо продажу належного йому автомобіля Mitsubihi, модель Grandis [PERSON] підлягає визнанню недійсною, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, так як згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому для захисту його порушених прав він змушений звернутися з даним позов до суду, так як на момент вчинення виконавчого напису 26.04.2010 року звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обятяжень», у редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено не було, а тому будь-які дії, які проводились на виконання такого виконавчого напису суперечать вимогам чинного законодавства. Крім цього, в ході розгляду даної справи судом йому стало відомо, що автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, рік випуску 2006, реєстраційним номер [NUMBER] покупцем [PERSON] в послідуючому було реалізовано, а власником автомобіля є [PERSON] Просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсним аукціон по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна та протокол № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON], а також акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого рухомого майна в процедурі виконавчого провадження № 633, складений державним виконавцем Солдатовим О. М., а в цілях відновлення його прав на належний йому автомобіль зобовязати [PERSON] як покупця автомобіля повернути йому (позивачу), оскільки спірне майно вибуло з його володіння як власника не по його волі, а іншим шляхом, що згідно ст.388 ЦК України є підставою для витребування цього майна у нинішнього власника, який не є добросовісним покупцем в розумінні ч.2 ст.388 ЦК України, у якого майно не може бути витребувано. В судовомому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] з урахуванням уточнень від 29 травня 2015 року позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, прохав його задовольнити та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсними аукціон, протокол та акт про проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, витребувати автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, рік випуску 2006, реєстраційним номер [NUMBER] з незаконного володіння [PERSON] на користь позивача [PERSON] Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений прочас та місце розгляду справи через свого представника (а.с.103 т.4), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за його відсутності, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.33 т.1). Представник відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, надавши і письмові заперечення на позовну заяву (а.с.43-45,174-177 т.1, 119-122 т.4), згідно яких просили в задоволенні позову відмовити, оскільки державний виконавець по виконанню як судового наказу, так і виконавчого напису нотаріуса діяв у відповідності до чинного законодавства по виконанню виконачих документів, при цьому державний виконавець не має повноважень оцінювати законність виданих виконавчих документів. У відділі державної виконавчої служби Солонянського РУЮ перебувало два виконавчих провадження відносно боржника [PERSON], в тому числі на виконання виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська судового наказу №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,10 гривень в період з 09.03.2010 року по 07.06.2010 року, а виконавче провадження було закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку зі скасуванням рішення суду, згідно якого було видано виконавчий документ. Виконавчий напис №322 від 26 квітня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], про стягнення з [PERSON]А грошових коштів в розмірі 224819,62 гривні перебував на виконанні у ВДВС в період з 26 квітня 2010 року по 31 травня 2011 року, а виконавче провадження було закрито на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконанням. Після відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого напису нотаріуса, копія якого була направлена боржнику, виконавчі дії державним виконавцем було проведено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим посилання позивача на те, що дії державного виконавця є незаконним спростовуються наявними у виконавчому провадженні документами, в тому числі доводи позивача про те, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження є нікчемними, оскільки така постанова була направлена на адресу [PERSON] за вих. № 1352 від 27 квітня 2010 року, проте повернулася на адресу відділу 17 червня 2010 року за закінченням строку зберігання, тобто боржник не скористався своїм правом отримати постанову про відкриття виконавчого провадження, а також всі інші виконавчі документи надсилалися на адресу боржника, а тому всі проведені виконавчі дії щодо виконання виконавчого напису нотаріуса відповідають вимогам чинного законодавства. Також зазначили, що постановою апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2013 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 633 від 27 квітня 2010 року та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, а іншій частині зазначену постанову залишено без змін у звязку з тим, що в суд першої інстанції відповідачем не надані підтвердження відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження у повному обсязі, окрім фіскального чеку, в тому числі доказів направлення та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 квітня 2010 року № 633, журналу вихідної кореспонденції для огляду та копію для долучення до матеріалів справи щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 квітня 2010 року № 633. В ході примусового виконання виконавчого документа було встановлено, що майно належне боржникові, за зазначеної в заяві стягувача адресою не знаходиться, тому у звязку з наявністю згоди стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на авансування витрат на проведення виконавчих дій державним виконавцем було прийнято рішення про проведення виконавчих дій в Індустріальному раіоні м.Дніпропетровська, про що було повідомлено начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська, а вказані дії не суперечать вимогам ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», п.4 ч.2 ст.5 якого передбачено, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити їх огляд, а при неохідності примусово відкривати їх у установленому порядку та опечатувати їх. В ході проведення 12.03.2010 року виконавчих дій в присутності понятих, представника стягувача та голови гаражного кооперативу було відчинено приміщення, в якому знаходився автомобіль боржника [PERSON], після чого складеного акт його опису та арешту серії АА №015161 та копії до нього, при цьому був присутній батько боржника, який від отримання копії акту відмовився, тому його було направлено поштою рекомендованою кореспонденцією на імя боржника. Оскільки в провадженні ВДВС знаходилось два виконавчих провадження, то 20 травня 2010 року складено акт опису та арешту автомобіля боржника [PERSON] по виконанню виконавчого напису нотаріуса, копію якого також направлено боржнику. За період знаходження виконавчих документів в ВДВС боржник лише один раз 30 травня 2011 року звертався до відділу з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і не звертався з приводу повернення йому автомобіля. При розгляді Дніпропетровським окружним адміністративним судом позову [PERSON] щодо незаконності дій державного виконавця витребовувались лише матеріали виконавчого провадження №633 по виконанню виконавчого напису нотаріуса, а виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу Індустріального районного суду м.Дніпропетроськ не витребовувалось і не перевірялось, а вказане свідчить про те, що дії державного виконавця і цій частині є законними. Оскільки позивачеві як він сам зазначає стало вдомо щодо знаходження на примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса 30 травня 2011 року, то з даного часу ним процесуальні документи щодо визначення вартості автомобіля не оспорювались, тому його доводи щодо заниження вартості автомобіля є безпідставними. Суди різних інстанцій неодноразово відмовляли позивачеві [PERSON] у накладені арешту на спірний автомобіль, а порядок проведення аукціону з реалізації рухомого майна судом в установленому законом порядку не визнався, тому дії державного виконавця, що не стосуються проведення аукціону, мають самостійний спосіб оскарження, що свідчить про те, що нинішній власник автомобіля [PERSON] на законних підставах володіє автомобілем, так як є добросовісним набувачем. Представник приватного підприємства «Нива-В.Ш.», який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України за адресою місця знаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.3-24 т.4,74), звідки судова повістка повернулась з відміткою «філіал відсутній» (а.с.85-86), в судове засідання 15 вересня 2015 року повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, як не надав і заяв щодо зміни місця свого розташування. 03 червня та 16 червня 2014 року представник приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в межах повноважень за довіреністю (а.с.5,68,72 т.2) надав суду письмове клопотання щодо розгляду справи за відсутності їх представника, за яким позов не визнали в повному обсязі у звязку зі спливом трьохмісячного строку оскарження прилюдних торгів (аукціону), а також надали письмові заперечення на позов (а.с.69-70 т.2), за якими просили відмовити в задоволенні позову та зазначає, що підставами визнання прилюдних торгів (аукціону) недійсними є, як правило, порушення приписів нормативно-правових актів, якими встановлюється порядок реалізації арештованого майна, який в свою чергу регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна». Проте в своєму позову [PERSON] не навів жодної підстави визнання прилюдних торгів недійсними з підстав, які містяться в зазначених нормативних актах, а всі дії працівників філії 04 ПП«Нива-В. Ш.» по реалізації арештованого майна боржника були здійснені з дотриманням всіх вимог, тому підстав визнавати аукціон недійсним немає. Крім того, в Законі України «Про виконавче провадження» відсутні правові норми про визнання аукціону недійсним, а містяться лише норми визнання прилюдних торгів такими що не відбулися, проте в позовній заяві відсутні посилання на те, що відбулася хоча б одна з таких обставин, передбачена в п. 8 Порядку реалізації арештованого майна. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною правочину вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу, тому підставою визнання аукціону (прилюдних торгів) недійсними є порушення саме норм, закріплених в нормативних актах, якими встановлено порядок реалізації арештованого майна, в тому числі порушення процедури їх проведення, порушення вимог з організації безпосереднього проведення та оформлення результатів аукціону, які є суттєвими і вплинули на формування його результатів, а також продаж майна боржника, але оскільки всі дії працівників філіє є законними, а позивач в позові не зазначив жодної з цих підстав, то відсутні підстави і для визнання аукціону недійним. Більш того, порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які пдлягають примусовому виконанню, регулюються законом Українр «Про виконавче провадження», відповідно до якого сторони мають право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та в разі незгоди з діями державного виконавця оскаржувати їх у встановлений законом строк та порядку для відновлення порушених прав та свобод, однак [PERSON] не скористався своїми правами в процесі виконання виконавчого провадження, а звернувся з позовом по визнанню недійним аукціону, що не передбачено діючим законодавством. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк», який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.97,113 т.4) в судове засідання повторно не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надав суду і письмових заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, у звязку з чим суд ухвалив визнати неявку представника відповідача без поважних причини, а розгляд справи здійснювати у відсутність представника відповідача. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта на його імя та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в (у) Дніпропетровській області (а.с.94,125 т.2) - по вул.Опитній,1є в смт.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцію з повідомлення про вручення (а.с.99, 106 т.4), звідки повернулась без вручення з відміткою «адресат не проживає» (а.с.109-110 т.4), а також за допомогою SMS повідомлення (а.с.106 т.4) )в судове засідання 15 вересня 2015 року повторно не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав письмових заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, як не повідомив і про зміну місця свого проживання, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON], якого згідно ухвали Солонянського районного суду від19.11.2014 року (а.с.18 т.3) було залучено до участі у справі в якості співвідповідача та який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.102,116 т.4), в судове засідання повторно не зявився, надавши суду писмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.117 т.4), а також надав суду письмові заперечення на позов (а.с. а.с.114-119,152-156, 225-230 т.3, 50-52 т.4), згідно яких позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки предметом позову є автомобіль, який він придбав у встановленому законом порядку та оформив у органах ДАІ, в той час як позивач [PERSON] знехтував своїми кредитними зобовязаннями, не виконував їх належним чином, внаслідок чого було звернуто стягнення на заставлений автомобіль за виконавчим написом нотаріуса за №322 від 26 квітня 2010 року, що не суперечить ст.87 Закону України «Про нотаріат», ч.6 ст.20 Закону України « Про заставу», ст.560 ЦК України, внаслідок чого 27 квітня 2010 року ВДВС Солонянського РУЮ було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Продажа з акціону заставленого майна, яке належало боржнику [PERSON] було проведено у відповідності до ч. ст.61 Закону Украни «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5, у звязку з чим відсутні підстави для визнання правочину по продажу з аукціону заставленого майна недійсним, відсутні. Внаслідок визнання недійсним правочину - аукціону з продажу арештованого майна недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України, сторони такого правочину повертаються у первісний стан відповідно до положень ч.3 ст.216 ЦК України, тобто шляхом реституції і не дозволяє власнику витребувати майно шляхом віндикації, тобто предявивши позов про витребування майна, тому відсутні визначені законом підстави для витребування у нього спірного майна та повернення його позивачу. З посиланням на ст.41 Конституції України, п.2 ч.3 ст.321, ст.328 ЦК України, постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застоування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вважав, що спірне майно у нього не може бути витребувано, оскільки він є добросовісним набувачем, право вланості якого на придбане майно є правомірним. Ним було дотримано правил укладення договору купівлі-продажу автомобіля та його реєстрації в оргнанх ДАІ. Крім цього вважав, що позивачем пропущено визначений ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, сплив якого є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього відповідачем [PERSON] подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.221-222 т.3). Треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», якого згідно ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року (а.с.73 т.2) було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача ПАТ «УкрСиббанк», які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.100,101,114,115 т.4) в судове засідання повторно не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно листа від 26 травня 2015 року (а.с.235 т.3) приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] прохала розглядати справу за її відсутності, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у відсутність третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, третіх осіб, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню,\~\~виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що згідно виданого РЕВ 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27 липня 2006 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС №001577 (а.с.16 т.1) [PERSON] належав на праві вланості автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER]. 28 липня 2006 року між [PERSON] «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11023471000 (а.с.39-42 т.2), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30\~000 доларів США на особисті споживчі потреби зі строком повернення до 27 липня 2013 року, а в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28 липня 2006 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №11023471000/1 (а.с.33-37 т.2), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2492, згідно якого заставодавець [PERSON] з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором заставив транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER], який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС №001577, виданого РЕВ 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27 липня 2006 року з визначенням вартості предмету застави в розмірі 169\~591 гривня 00 копійок (а.с.16 т.1). 26 квітня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк», найменування якого з [PERSON] «УкрСиббанк» було змінено на підставі заміни свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18 грудня 2009 року, звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави транспортного засобу № 11023471000/1 від 28 липня 2006 року (а.с.31-32 т.2) на підставі того, що позичальник не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному поверненню кредитних коштів та на його адресу було направлено досудову вимогу № 26-51-89 від 16 лютого 2009 року про усунення порушень умов кредитного договору протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги, яку [PERSON] особисто отримав 15 травня 2009 року (а.с.43-44 т.2). В заяві зазначено, що строк за кредитним договором згідно п.11.1 на став 16 червня 2009 року, а загальна сума заборгованості позичальника перед банком станом на 22 квітня 2009 року становить 28\~150 доларів США 34 цента, що за курсом НБУ на цю ж дату дорівнює 223\~119 гривень 62 копійки, з яких 165\~217 гривень 23 копійки - основний борг, 45\~375 гривень 32 копійки - відсотки, 12\~527 гривень 07 копійок - сума нарахованої пені, на підтвердження чого ПАТ «УкрСиббанк» надано довідку - розрахунок заборгованості за кредитним договором на зазначений період, а також виписку та кредитні документи по рахунку (а.с.49-62 т.2). Судом встановлено, що на підставі зазначених вище документів 26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме на автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС №001577, виданого РЕВ 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27 липня 2006 року та за рахунок коштів, отримана від реалізації вищезазначеного майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11023471000 від 28 липня 2006 року заборгованість за яким становить 28 150 доларів США 34 цента, що за курсом НБУ на цю ж дату дорівнює 223\~119 гривень 62 копійки, з яких 165\~217 гривень 23 копійки - основний борг, 45\~375 гривень 32 копійки - відсотки, 12\~527 гривень 07 копійок - сума нарахованої пені, а також 1\~700 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, а всього 224\~819 гривень 62 копійки (а.с. 9,47 т.1, 38 т.2, 147 т.4). Вчинення виконавчих написів нотаріусами регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», ст.87 якого, в редакції яка діяла на час вчинення спірного виконавчого напису, зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість , а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в п. 1 якої серед такого переліку зазначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Судом в судовому засіданні встановлено, що приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було подану заяву про вчинення виконавчого напису (а.с.31 т.2), договір застави транспортного засобу № 11023471000/1 від 28 липня 2006 року (а.с.33-37 , т.2), договір про надання споживого кредиту від 28 липня 2006 року (а.с.39-42 т. 2), досудову вимога про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28 липня 2006 року (а.с.44 т.2) з доказами її направлення на адресу позивача по справі (а.с.48, т.2) та отримання [PERSON] особисто згідно поштового повідомлення (а.с.43 т.2), а також довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за договором від 28 липня 2006 року (а.с.49-61,т.2) та виписка за особовим разрахунком боржника (а.с.62 т. 2). Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ч. 1 ст. 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених з метою забезпечення виконання зобовязань, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачалось. Згідно із ч. 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень є спеціальними відносно Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу для застосування до спірних правовідносин. Отже, суд приходить до висновку про те, що положення Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Саме до цього зводяться і правові висновки, що викладені в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 року у справі № 6-70цс12 та від 12 червня 2013 року № 6-54цс 3, які згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. На підставі зазначеного та судом досліджених доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приваного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 26 квітня 2010 року підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено нотаріусом всупереч нормам Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо частини позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, які відбулися 29 квітня 2011 року по реалізації автомобілю марки Mitsubihi, то суд зазначає наступне. Порядок, спосіб та процедура реалізації арештованого майна, в тому числі його продажа з акціону передбачено ст.61 Закону Украни «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5. Судом встановлено, що Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за заявою АКІБ «УкрСиббанк» було видано судового наказу №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,10 гривень (а.с.7 т.1, 145 т.4), на виконання якого відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження №600, примусове стягнення за яким здійснювалось в період з 09.03.2010 року по 07.06.2010 року, а виконавче провадження було закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку зі скасуванням рішення суду, згідно якого було видано виконавчий документ, що вбачається з здавального опису виконавчих проваджень (а.с.131 т.4), відповіді на імя [PERSON] Головного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.137 т.4) та відповіді прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська від 18 березня 2010 року на імя [PERSON] (а.с.139-140 т.4), ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2014 року про скасування постанови слідчого про закриття виконавчого провадження (а.с.156 т.4), які було додано позивачем [PERSON] В.А. як додаток до позовної заяви, поданої до Дніпропетровського адміністративного окружного суду (а.с.142-156 т.4), при цьому з зазначених документів вбачається, що на виконання судового наказу державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ [PERSON] в присутності понятих та батька позивача [PERSON] було вилучено з приміщення гаражного кооперативу належний [PERSON] автомобіль Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER], про що було складено акт опису та арешту від 12 березня 2010 року серії АА №915161. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2010 року зазначений судовий наказ було скасовано (а.с.8 т.1, а.с.146 т.4), у звязку з чим виконавче провадження було закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку зі скасуванням рішення суду. Виконавчий напис №322 від 26 квітня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], про стягнення з [PERSON]А грошових коштів в розмірі 224819,62 гривні перебував на виконанні у ВДВС в період з 26 квітня 2010 року по 31 травня 2011 року, а виконавче провадження було закрито на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконанням (а.с.46-70,72-143 т.1), при цьому на підставі заяви стягувача ПАТ «УкрСиббанк» від 26 квітня 2010 року (а.с.10,46 т.1) 27 квітня 2009 року державним виконавцем державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 633 (а.с.12,48, 82, 72-143 т. 1) по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 322 від 26 квітня 2010 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та надано боржнику строк для добровільного виконання до 29 квітня 2010 року, а 30 травня 2010 року було складено акт опису й арешту майна - автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER], який належить [PERSON] та передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.51-52,85-86 т.1). 30 вересня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області було прийнято постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с.89 т.1) та складено звіт про оцінку рухомого майна - автомобілю марки Mitsubihi (а.с.93-110 т.1) згідно якої вартість майна складає 69\~735 гривень без врахування ПДВ, а 14 березня 2011 року відділом ДВС було укладено договір №0411077 з філією 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.», про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна (а.с.120-121 т.1) і згідно повідомлення про торги №358795 від 21 березня 2011 року аукціон мав відбутися 06 квітня 2011 року (а.с.122 т.1). Однак аукціон не відбувся 06 квітня 2011 року у звязку з відсутністю зареєстрованих покупців (а.с.123 т.1) та 13 квітня 2011 року було здійснено переоцінку рухомого майна (а.с.125 т.1), відповідно до якої вартість автомобіля марки Mitsubihi склала 69\~037 гривень 65 копійок. Протоколом філії 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.», № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціона з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON] переможцем аукціону було визнано [PERSON], як такого, що надав найвищу ціну (а.с.127-128 т.1), а 05 травня 2011 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] (а не [PERSON] як зазначено в позовній заяві) було затверджено [PERSON] про реалізацію арештованого майна боржника (а.с.129т.1). Надаючи правову оцінку протоколу від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціона з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON], та [PERSON] про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року, суд враховує те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністравтиного суду від 03 грудня 2013 року за результатами перегляду в апеляційному порядку постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року (а.с. 151-155 т.1, 146-155 т.2, 123-124, 125-127 т.4) дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] по виконавчому провадженню № 633 визнані протиправними за виключенням постанови про відкриття виконавчого провадження №633, хоча ні в описовій, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині зазначених рішень не зазначено, які саме дії державного виконавця визнані протиправними, про це вказано лише при викладені змісту позовних вимог позивача [PERSON], а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В той же час, хоча і заявлялись позовні вимоги позивачем [PERSON] щодо скасування постанови державного виконавця ВДВС Солонянського РУЮ [PERSON] про відкриття виконавчого провадження №600 від 09.03.2010 року по примусовому виконанню судового наказу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (а.с.142-144 т.4) рішення суду з зазначених позовних вимог прийнято не було (а.с.151-153 т.1, 123-124, 125-127 т.4), а оскільки такі позовні вимоги не заявлись і у цивільній справі, яка розглядається судом, то суд виходить з правомірності вчинення державним виконавцем дій по примусовому виконанню судового наказу, в тому числі в частині опису та арешту майна від 12 березня 2010 року серії АА №915161. Таким чином, оскільки всі дії державного виконавця по виконавчому провадженню № 633, яке було відкрито 27 квітня 2009 року по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 322 від 26 квітня 2010 року вчиненого приваним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в тому числі і проведення аукціону, визнані протиправними, оскільки набравши законної сили судове рішення Дніпропетровського апеляційного адмнстративного суду від 03 грудня 2013 року було постановлено після вчинення державним виконавцем оспорюваних позивачем дій по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, то вказане разом з наявністю підстав для визнанням за судовим рішенням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є підставою для визнання недійсними і аукціону, складеного за його результатами протоколу філії 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.» № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON] і [PERSON] про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання аукціону з реалізації арештованого майна та складених за його результатами протоколу № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року і складеного 05.05.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] акту про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна недійсними, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки, як вважає позивач аукціон відбулися на підставі виконавчого напису нотаріуса, який підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, так як виданий в порушення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» . Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону). Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення аукціону, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на з аукціону і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення аукціону з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення аукціону визначено Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5 та є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході аукціону запропонував за нього найвищу ціну та передбачені певні правила проведення таких аукціонів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію арештованого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення аукціону, а також стартову ціну реалізації майна; по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення аукціону і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів його проведення. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації арештованого майна на аукціоні, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника аукціону, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення аукціону, складання за результатами їх проведення акта про проведення аукціону є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на акуціоні, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, а також з висновком Верховного Суду України, який міститься в постанові від 24 жовтня 2012 року по справі № 6-116 цс 12. Отже, враховуючи те, що відчуження майна з аукціону відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами аукціону, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5. При вирішенні позову про визнання аукціону недійсними судом встановлено факт проведення аукціону на підставі виконавчого напису нотаріуса, який вчинено в порушення вимог діючого законодавства, та який підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а також протиправних дій державного виконавця, що свідчить про встановлення в процесі розгляду справи порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати аукціону, а тому оспрорюваний протокол філії 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.» № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціона з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON] і [PERSON] про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року підлягають визнанню недійсними. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В той же час, згідно положень ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором, придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником, або особою, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння вланика або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Судом встановлено, що належний на праві вланості позивачеві [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER] вибув з його володіння в процесі примусового виконання відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції виконавчого провдження №600 від 09 березня 2010 року на підставі виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за заявою АКІБ «УкрСиббанк» було видано судового наказу №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,10 гривень (а.с.7 т.1, 145 т.4), при цьому в установленому законом порядку дії державного виконання по виконанню даного рішення визнані протиправними не були, позивач не звертався по зазначеному виконавчому провадженню до державної виконавчої служби по питанню повернення автомобіля, в період з 27 квітня 20010 року по 07 червня 2010 року виконання виконанавчих проваджень №600 та №633 здійснювалось державним виконавцем одночасно, а після закриття виконавчого провадження позивач як власник не зертався до державної виконавчої служби з приводу повернення транспортного засобу. Після переходу за результатами аукціону як правочину до відповідача [PERSON] права власності на спірний автомобіль останній неодноразово був обєктом купівлі продажу, в тому числі був придбаний відповідачем [PERSON] згідно виданої ТОВ «Техно-Тест» довідки рахунок від 12 серпня 2014 року №ВІА721472 ( а.с.8-9,158,231 т.3), при цьому згідно інформаційної довідки Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2014 року транспортному засобі при здійсненні реєстрації новим власником автомобілю [NUMBER], до цього автомобіль [NUMBER] (а.с.8 т.3), тобто з зазначеного вбачається, що даний автомобіль було відчужено відповідачеві [PERSON] не [PERSON] як переможцем аукціону з реалізації арештованого майна. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині витребуванння на користь позивача [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) JMBLRNA4W6Z002442, реєстраційним номер [NUMBER], при цьому суд враховує, що у даній цивільній справі за заявою стягувача [PERSON] міри забезпечення позову у вигляді арешту було вжито за заявою позивача [PERSON] від 21.11.2014 року (а.с.36-38 т.3) згідно ухвали суду від 24 листопада 2014 року (а.с.42-43 т.3), а до цього будь-яких обмежень в розпоряджені спірним майном не було. Відповідно до\~статті 257 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву застосування строку позовної давності (а.с.221-22 т.3), про що також зазначає і в письмових запереченнях проти позову (а.с.114-119,152-156, 225-230 т.3) . Згідно ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторою у справі, є підставою для відмови в задоволенні позову. В той же час, згідно ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного або кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ознайомився з матеріами виконавчого провадження №633 від 27 квітня 2010 року - 30 травня 2011 року, а до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції, треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Солонянського РУЮ [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого провадження №633 звернувся в березні 2012 року (а.с. 151-155 т.1, 146-155 т.2, 123-124, 125-127 т.4), а остаточне рішення, яке набрало законної сили, у даній справі адміністративного судочинства постановлено Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 05 червня 2013 року, у звязку з чим строк позовної давності було перервано, а до суду з позовом у даній цивільній справи позивач [PERSON] звернувся 14 березня 2014 року (а.с.2 т.1), тобто в межах визначеного ст.257 ЦК України строку позовної давності, у звязку з чим заява відповідача [PERSON] про відмову в задоволені позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім того, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в звязку з задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial