Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач в жовтні 2014 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] . Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 1 350 691,34 грн., яка складається з заборгованості: за позикою від 17.06.2012 року 42 000 дол. США, що станом на 06.10.2014 року за курсом НБУ складає 543 500 грн.83 коп.; за позикою від 20.08.2013 року в сумі 806 081 грн.26 коп. основного боргу та 1109 грн.25 коп.- 3 відсотків річних, також просила стягнути судові витрати в сумі 3 654 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем були укладені договори позики, підтвердженнями яких є боргові розписки, а саме: від 17.06.2012 року на суму 42 000 дол. США( станом на день передачі грошових коштів ця сума в гривневому еквіваленті складала 335 206,00 грн.) та від 20.08.2013 року на суму 806 081 грн.26 коп, які вона передала відповідачу, але на її вимогу він так і не повернув грошові кошти в зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики від 20.08.2013 року, посилаючись, що при написанні цієї розписки його було введено в оману. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за договорами позики від 17.06.2012 року та від 20.08.2013 року в розмірі 1 350 691,34 грн. У задоволені зустрічного позову - відмовлено.(Т.1 а.с.201) Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2016р. рішення Суворовського районного суду м. Херсон від 22 травня 2015 року за первісним позовом в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 807 190 грн.91 коп. за розпискою від 20 серпня 2013 року скасовано, ухвалено нове, яким в задоволенні цих вимог відмовлено. Це ж рішення суду за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 20 серпня 2013 року скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено.( Т.1 а.с.278) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 липня 2016 року та рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.(Т.2 а.с.49) Ухвалою від 05.07.2017 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 23.05.2018 року справу вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.05.2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2020 року справа № 668/14205/14 надійшла до провадження судді Войцеховської Я.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.05.2020 на адресу суду представником відповідача надано відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 17.06.2012р. позивач надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 42 000 доларів США з метою погашення заборгованості перед АТ «Райфайзен банк Аваль» В подальшому 19.06.2012р. [PERSON] звернулась до Банку з письмовою заявою про розгляд її пропозиції щодо часткового погашення боргу за рахунок позичених коштів про що банком було прийнято рішення № 16/552 щодо надання згоди. 18.07.2012р. [PERSON] разом з [PERSON] поклали на рахунок [PERSON] отримані ще в червні 2012р.грошові кошти в розмірі 33 500 доларів США та 52 000грн. 17.08.2012р. [PERSON] було здійснено погашення кредиту в розмірі 40 094,76 доларів США за рахунок позичених коштів. Лише 31.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено договір позики на суму 330 000 грн. які він отримав ще у червні 2012 року для погашення кредиту. Також в забезпечення даного зобов`язання 31.08.2012 було укладено договір іпотеки , який посвідчений нотаріально. Розписка від 17.06.2012р. та договір позики від 31.08.2012р. є одним і тим самим зобов`язанням. Рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед [PERSON] за договором позики від 31.08.2012року., вимоги кредитора на даний час задоволені. Щодо позовних вимог про стягнення коштів за розпискою від 20.08.2013р. зазначає, що розписка не містить в собі умов отримання позичальником грошових коштів саме в борг та зобов`язання їх повернути в зв`язку з чим за своєю правовою природою ця розписка не є договором позики. Таким чином позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги пояснивши, що суми боргу, які він просить стягнути, дійсно були отримані відповідачем та не повернуті. Відсутні підстави стверджувати, що грошові кошти в сумі 42 000 доларів США одержані [PERSON] за розпискою від 17.06.2012 року це та ж сама позика, що і в сумі 330 000 грн. Заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представники відповідача в судовому засіданні підтримала заявлені зустрічні позовні вимоги. Просила відмовити в задоволенні первісного позову, як безпідставного, оскільки розписка від 20.08.2013 року не відповідає вимогам боргового документу: не містить обов`язку повернення, строку і загалі це сума збитків підприємства за недопоставлений товар за договором , а борг за розпискою від 17.06.2012 року погашено шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до досліджених судом оригіналів розписок [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти 17 червня 2012 року в сумі 42 000 доларів США, які зобов`язався повернути. Згідно тексту розписки від 20 серпня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму 806 081 грн 26 коп. 31 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 330 000 грн., які були передані раніше та договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] житловий будинок на забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Задніпряною А.І. Вимоги про повернення коштів направлялись на адресу відповідача 17 вересня 2014 року, які він отримав 18 вересня 2014 року. Після направлення відповідачу вимоги, запозичені кошти так і не були повернені. Позивач, як на преюдицію, посилається на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15.02.2016 року справа № 668/2810/15 яким скасовано рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 24.12.2015 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 330 000грн. позики, 4258,35 грн - 3 відсотки річних та 35 665,49 - інфляційні витрати. В даному рішення зазначено, що не встановлені обставини з приводу того, що грошові кошти в сумі 42 000 доларів США (335 206грн), одержані [PERSON] за розпискою від 17.06.2012 року це та ж сама позика. (справа № 668/2810/15 а.с.145) В той же час постановою Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року під час перегляду рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2014 року у справі № 668/13508/14-ц за первісним позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третьої особи ? Приватного нотаріуса Херсонського нотаріального округу Задніпряної А.І., та третьої особи ? Служби у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання іпотечного договору недійсним, було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.09.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникла заборгованість в розмірі 42 000 доларів США, яку банк вимагав погасити до кінця серпня 2012 року, вказуючи, що в іншому випадку зверне стягнення на предмет іпотеки. З метою уникнення втрати будинку, подружжя [PERSON] вирішили позичити кошти, маючи намір в наступному сплатити борг, так як в цьому випадку вони сплачували би борг без сплати процентів за користування позикою, на що погодилася їх знайома [PERSON] , яка надала їм у борг 42 000 доларів США. Цими коштами було погашено заборгованість за кредитом перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договори кредиту та іпотеки з ним були припинені, всі обтяження зі спірного будинку було знято. 31 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 330 000 грн. (фактично позика надавалася в сумі 42 000 доларів США) та договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] спірний житловий будинок на забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Задніпряною А.І. (справа № 668/13508/14 а.с.50) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлений факт має преюдиціальний характер для справи, що розглядається, і знову не доводиться. Даною постановою скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.05.2015 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2015 року та рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22.12.2014 року, справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2017р. ( справа 668/13508/17, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.09.2017 у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, скасування реєстрації обтяжень - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості перед [PERSON] , в розмірі 590 871 грн., з яких 330 000 грн. заборгованість за позикою, 3% річних за період з 28.09.2014.-08.10.2014р. у сумі 298,36 грн., 3% річних за період з 09.10.2014.-01.02.2017р. у сумі 22973,42грн., інфляційні втрати за період з 09.10.2014р.-01.01.2017р. 237600грн. ( справа 668/13508/17 Т.2а.с.243,345) Позивач реалізувала своє право на отримання грошових коштів за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянку за адресою: [ADDRESS] укладеного 10.04.2020 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Яценко О.М. за реєстровим № 512. Продаж майна вчиняється за 499 293,00 грн (п.2.1 Договору) Суд не приймає до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , які зовсім по різному описали події з приводу передачі грошових коштів [PERSON] в борг заступнику директора по будівництву ТОВ «Сіті плюс» [PERSON] та написання розписки [PERSON] про їх отримання, оскільки факт передачі грошових коштів не може підтверджуватись показаними свідків в силу положень ст. 1051 ЦК України. Але з показів вказаних свідків суд встановив, що між сторонами існували трудові правовідносини, що також підтверджується заявою відповідача про скоєння злочину ( Т.1 а.с.115,105,99) та ніколи не оспорювались сторонами. З ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона від 10.11.2014 року справа № 667/9432/14 вбачається, що допитана в ході досудового розслідування кримінального провадження в якості потерпілої [PERSON] сама пояснила, що [PERSON] отримав у неї грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. Іпотечний договір оформлено у нотаріуса після отримання грошових коштів - 31.08.2012 року. Загальна сума боргу склала 330 000 грн. (320 477,42 грн борг на погашення кредиту та 10 000 грн за надання послуг нотаріуса). (справа 668/13508/14 Т.1 а.с.106, засвідчена копія ухвали в матеріалах справи що розглядається). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, дослідивши матеріали цивільних справ, які розглядалися між тими ж сторонами з приводу боргових зобов`язань, врахувавши висновки судів вищих інстанцій, суд приходить до висновку, що між сторонами існували трудові правовідносини (керівник-підлеглий). Відповідачем від позивача один раз отримано 17.06.2012 року в борг грошові кошти в сумі 42 000 доларів США з метою погашення кредитної заборгованості перед банком. Кредитний борг дружини відповідача перед банком був погашений, але отримання даної суми відповідачем зафіксовано сторонами 31.08.2012 шляхом укладення договору позики в гривневому еквіваленті в сумі 330 000грн. . за текстом договору прописано, що кошти передавалися раніше до підписання а.с. 258 ( це і були 42 000 доларів США) Таким чином суд вважає, що розписка від 17.06.2021 року на суму 42 000 Доларів США та договір позики від 31.08.2012 року на суму 330 000 грн. мають одну правову природу та становлять одну й ту саму суму, отриману відповідачем але визначену різними грошовими одиницями. Так заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 42 000 дол. США за позикою від 17.06.2012 року є безпідставними оскільки рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15.02.2016 року справа № 668/2810/15 з [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнуто 330 000грн. позики, що є еквівалентом суми позики, яку просить стягнути позивач. Крім того позивач станом на 10.04.2020 року реалізувала своє право на отримання позичених грошових коштів шляхом продажу іпотечного майна, яке було передано в іпотеку в забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Щодо позовної вимоги про стягнення боргу за договором позики від 20.08.2013 року. З розписки, складеної 20.08.2013 року, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 806 081,26 гривень. Згідно розписки від 20.08.2013 року, складеної на російській мові, [PERSON] отримав у [PERSON] 806 081,26грн. в присутності свідків (Т.1 а.с.6). При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів саме в борг, не містить зобов`язання про їх повернення та не вказано строк на який отримано грошові кошти. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо передачі відповідачу грошових коштів в борг. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Таким чином факт укладення 20.08.2013 року договору позики між сторонами не підтверджений належним та допустимими доказами, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики не надано, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за розпискою в сумі 806 081,26грн. Крім того, суд встановлюючи правову природу правовідносин, між сторонами, вважає їх такими, що виникли внаслідок трудової діяльності відповідача, до таких висновків суд дійшов на підставі оцінки сукупності таких доказів: Згідно витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 19634343 станом на 05.11.2014 [PERSON] має право підпису від імені юридичної особи ТОВ «Сіті Плюс» ( Т.1 а.с.40) Згідно договору поставки № МЧ96 від 23.07.2013 року укладеного між ТОВ «Мечелспецсталь» (постачальник) та ТОВ «Сіті Плюс» (покупець), постачальник зобов`язався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в Договорі, товар сортамент, кількість та ціна якого вказані у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного Договору. ( Т.1 а.с.101) Рахунок на оплату № СФ-0017126 від 19.08.2013 року сформовано на суму 918 081,34 грн., яка сплачена ТОВ «Мечелспецсталь» згідно платіжного доручення № 644 від 20.08.2013 року ( Т.1 а.с.104-105) З заяви [PERSON] від 30.10.2014 наданої на адресу Печерського районного управління ГУМВС м.Київ вбачається, що в жовні 2013 року він звернувся, як директор ТОВ «Сіті Плюс», з заявою про скоєння злочину ТОВ «Мечелспецсталь» , що виразилось в тому, що в 2013 році ТОВ «Сіті Плюс» уклало з ТОВ «Мечелспецсталь» договір про купівлю-продаж товару (арматуру) на виконання якого ТОВ «Сіті Плюс» перераховано постачальнику ТОВ «Мечелспецсталь» грошові кошти в сумі 806 081,26 грн., але поставка товару останнім не відбулася. Дана заява була подана з метою з`ясувати стадію розгляду кримінальної справи. ( Т.1 а.с.115) На вищезазначене звернення Печерське районне управління МВС України Головного управління в м.Києві 12.12.2014 року повідомило [PERSON] , що 29.11.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 12013110060008192 закрито за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. ( Т.1 а.с.116) Аналогічний правовий висновок зроблено ВС в постанові № 753/11670/17 від 11.06.2021 Таким чином, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів за розпискою від 20.08.2013 року. Щодо вимог зустрічної позовної заяви. Відповідно п. 8 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог,які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. При вирішення позовної вимоги про визнання недійсним договору позики від 20.08.2013 року, суд приходить до висновку , що правочин не було вчинено, оскільки розписка від 20.08.2013 року на суму 806 081 грн.26 коп. не є борговою розпискою та за своєю правовою природою не є договором позики, отже договір позики між сторонами не вчинявся, та не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, а тому визнання недійсним такого договору законом не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено з вищезазначених підстав.

Outcome: dismissed