Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач АТ «Харківобленерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 2551,02 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є побутовим споживачем електричної енергії, яку постачає АТ «Харківобленерго», за особовим рахунком № [NUMBER] , та згідно до вимог законодавства зобов`язана, зокрема, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. На вказаному особовому рахунку станом на 01.01.2019 утворилася заборгованість за використану електроенергію у сумі 2551,02 грн, яка утворилась за період з 01.04.2018 по 01.01.2019, у зв`язку з несплатою за спожиту електричну енергію [PERSON] 07.04.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи № 639/1978/21 (провадження № 2/639/1280/21) за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію направлено за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (а.с. 16-17). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.05.2021 цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 29-30). Вказана справа відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2020 передана у провадження судді Гаврилюк С. М. (а.с. 35). 27.05.2021 ухвалою суду прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію передано. Позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 36-37). 03.06.2021 представником позивача на виконання ухвали суду від 27.05.2021 подано до суду уточнену позовну заяву, де відповідачем вказано [PERSON] (а.с. 41-43). 22.06.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с. 48-49). 12.08.2021 ухвалою суду постановлено справу розглядати у заочному порядку. Представник позивача Пічка І.Ю. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглядати справу без її участі . Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачеві на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 259445785, сформованої 02.06.2021 (а.с. 45-46) та вона є споживачем електричної енергії, яку постачає АТ «Харківобленерго», з присвоєним особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Окрім того, статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Взаємовідносини між споживачами електричної енергії та електропостачальником регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII від 13.04.2017 та «Правила роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018. Згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII від 13.04.2017, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Відповідно до п. 1.2.7 Правил постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку. Розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії (п. 4.1, п. 4.7 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312. Розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань обліку. Згідно з п. 4.12 Правил рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем. У відповідності до п.п. 2 п. 5.5.5 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. АТ «Харківобленерго» забезпечило постачання електричної енергії споживачу та виконало обов`язки, передбачені Договором та Правилами. Проте, досліджені у судовому засіданні докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що за період з 01.04.2018 по 01.01.2019 заборгованість за користування електроенергією на особовому рахунку відповідача складає 2551 грн 02 коп., яка [PERSON] не сплачена (а.с. 44). З довідки абонента вбачається, що за період з 01.04.2018 по 01.01.2019 відповідачем спожито 1923 кВт/год на суму 2551,02 грн, відповідачем нічого не сплачено, недоплата складає 2551,02 грн (а.с. 44). Згідно ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами), законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) встановлено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Положеннями пункту 5 ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, оскільки відповідач має заборгованість за спожиту електричну енергію. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Виходячи з викладеного, розглянувши справу в межах заявлених вимог позивача і на підставі наданих суду доказів, даючи оцінку вищезазначеним доказам, суд приходить до висновку про те, що позовна заява АТ «Харківобленерго» підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ «Харківобленерго» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4), судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved