Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON]\~товариство комерційний\~банк «Приватбанк»\~(далі\~ АТ\~КБ «Приватбанк»)\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] та\~просив стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~укладеним кредитним\~договором б/н\~від 24.03.2007\~року в\~розмірі 117000,00\~грн., а саме: 11151,32 грн. тіло кредиту; 105848,68 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року за клопотанням відповідача витребувано з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» для огляду в судовому засіданні оригінали: анкети-заяви з підписом [PERSON] про приєднання до Умов надання банківських послуг; Умов надання банківських послуг за підписом [PERSON]; Тарифів банку з підписом [PERSON]; та для приєднання до матеріалів справи: інформацію про номер рахунку та номер платіжної картки [PERSON] за договором б/н від 24.03.2007 року, яка була закріплена за рахунком та на яку було зараховано кошти в розмірі 21600,00 грн. з зазначенням строку її дії і виписку по рахунку за договором б/н від 24.03.2007 року із зазначенням дат та сум знятих коштів та дати сум повернутих кредитних коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]С наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. В обґрунтуванні відповіді зазначено, що у випадку з відповідачем відбувся перевипуск карти, яку [PERSON] отримав 24.03.2007 р., а 09.08.2010 р. пройшов повторну ідентифікацію та 10.04.2012 р. отримав карту № 5211537308098248, тому в розрахунку заборгованості позивачем зазначено заборгованість, що була перенесена на останню перевипущену карту. Щодо підписання Умов та Правил, то в заяві про приєднання до Умов та Правил відповідач погодився з Умовами та Правилами, які надані йому для ознайомлення, про що свідчить його підпис в заяві. Наданий суду розрахунок заборгованості є належним доказом, відповідачем не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім того, враховуючи п. 1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою. Клієнт в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. В умовах кредитного договору зазначено, що банк має право самостійно змінювати кредитний ліміт. Щодо позовної давності, то відповідачу надано кредитну карту №5457082910912919, № 5211537308098248, остання з яких зі строком дії до останнього дня 01.2016 р., тому позов подано в межах встановленого законом строку. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, в обґрунтування якого зазначено, що 24 березня 2007 року він отримуючи студентську картку для отримання стипендії отримав кредитну картку за заявою б/н від 24.03.2007 р., в якій зазначено: номер самої кредитної карти №5457082910912919, кредитний ліміт в сумі 700,00 грн. та кінцевий термін дії кредитної карти до 08 місяця 2008 року. Однак 22 травня 2010 року він закрив цю карту та більше не користувався кредитними коштами. В березні 2012 року він працевлаштувався в КПТМ «Криворіжтепломережа», де для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» та до зарплатної картки знову була видана кредитна карта «Універсальна», яка входила в пакетну видачу зарплатних карт. Він погодився, але за умови, щоб на кредитній карті було встановлено нульовий кредитний ліміт. 05.08.2013 року з кредитної карти «Універсальна» № 5211537308098248 на картковий рахунок №4405885830589278 була переведена сума в розмірі 14420 грн. 10 коп.. та з цього рахунку була знята невідомою особою в банкоматі торгівельного дому «Анна» в м. Суми. За даним фактом 14.08.2013 року Довгинцівським РВ розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, справу передано до Сумського ВП, розслідування триває. При цьому ним самостійно встановлено, що 17.07.2012 р. йому було збільшено кредитний ліміт до 2000,00 грн., 25.12.2012 р. до 5000,00 грн., а 02.07.2013 р. кредитний ліміт становив 15000,00 грн. на кредитній картці №5457082910912919 строк дії якої сплинув у серпні 2008 року, хоча він не писав ніяких заяв на отримання кредиту та збільшення кредитного ліміту. Крім того в Приват-24 зазначено, що карта № 5457082910912919 та карта № 5211537308098248 були не активні (заблоковані чи прострочені), тому питанням як можна було перерахувати кошти з неактивної кредитної карти на зарплатну карту на даний час займається слідство. По даному факту ним була написана заява до служби безпеки банку, однак йому було повідомлено, що всю відповідальність за те, що сталося, лежить на ньому, банк ніякої відповідальності не несе. Крім того, долучені Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису. Також в розрахунку зазначено, що 22.05.2010 р. він сплатив 553,00 грн., однак він сплатив 750,00 грн., щоб закрити борг повністю та ніяких операцій по картці не проводити. Навіть за існування боргу, він заявляє про застосування загального і спеціального строку позовної давності до позовних вимог, тому враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 24 березня 2007 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10 копія заяви). Підписавши заяву, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає укладений між ним та Банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором позичальнику встановлювався кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в якості доказу на обґрунтування заперечень проти позову відповідачем надано повідомлення про початок досудового розслідування, надане 25 травня 2015 року Довгинцівським РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. відповідно до повідомлення, 15 серпня 2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайства у відношенні [PERSON] Фабула справи: 15.08.2013 р. до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ від [PERSON] надійшло повідомлення про те, що 09.08.2013 р. приблизно о 17-00 годині невстановлена особа зняла з кредитної карти «ПриватБанк» № 5211537308098248 кошти в сумі 14000,00 гривень, та обернувши викрадене на свою користь з місця злочину зникла, чим заподіяла останньому майновий збиток на вищевказану суму (а.с.48). 13 квітня 2016 року прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 [PERSON] винесено постанову про визначення місця проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та для організації подальшого розслідування зазначене кримінальне провадження направлено до слідчого відділу Сумського ВП ГУНП в Сумській області (а.с. 49). Як вбачається з повідомлення Сумського ВП ГУНП в Сумській області, станом на 24.07.2017 р. триває досудове розслідування (а.с. 50) Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію, здійснену за допомогою платіжної картки №5211537308098248. При цьому при вирішенні спору суд приймає до уваги як правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, так і правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Outcome: dismissed