Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] звернулася до суду з позовом до Великолучківської сільської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Мукачівської РДА, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Позов мотивований тим, що підопічні позивача проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно Постанови Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №303/7192/16, встановлені факти, а саме те, що [PERSON] із народження, тобто більше 38 років, проживав у спірному будинку, як онук власника, [PERSON] проживала більш як 13 років, як дружина онука. Крім цього, право на користування з народження мали неповнолітні діти, тобто [PERSON] і [PERSON] . Із рішення Закарпатського апеляційного суду вбачається, що згідно з архівними даними та записами в реєстровій книзі право власності на домоволодіння по [ADDRESS] не було та не зареєстровано за [PERSON] .. Таким чином, позивач вважає, що відповідно до вимог ст.344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У даному випадку, спірне майно не має власника, а тому є всі підстави набути право власності на нього за набувальною давністю. Представник відповідача Великолучківської сільської ради Мукачівського району Габовда В.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що рік побудови домогосподарства [ADDRESS] становить 1950 рік, головою домогосподарства до 01.03.2013 року (до дня смерті) була [PERSON] . З 2014 року власником даного домогосподарства став [PERSON] . Крім цього, зазначив, що [PERSON] заповіла спірний будинок [PERSON] , заповіт який на даний час не оскаржений і не скасований. Третя особа [PERSON] подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що обставини, які викладені позивачем, не відповідають дійсності, оскільки 26.10.2010 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого усе належне їй рухоме та не рухоме майно заповіла йому [PERSON] , [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння [ADDRESS] . У свою чергу, він спадщину прийняв. Крім цього, підопічні позивача [PERSON] і [PERSON] не проживають у спірному будинку, що підтверджується актом №976/02-06/А від 28.08.2017 року, складеного комісією, в якому зазначено, що житловий будинок занедбаний, санітарний стан незадовільний, в будинку не має умов для проживання, відсутні меблі, опалення, освітлення. Також [PERSON] зазначає, що для визнання права власності за набувальною давністю встановлений законом строк, що становить 10 років, однак спадкодавець [PERSON] , яка була головою спірного домогосподарства померла [INFO] , тобто з дня смерті останньої минуло 7 років, а не 10. Таким чином, беручи до уваги всі вищезазначені обставини, [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші треті особи, у передбачений судом строк, не подали письмових пояснень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. Вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмове пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~ Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 8). Розпорядженням голови Мукачівської РДА №336 від 23.07.2015 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що мати [PERSON] позбавлена батьківських прав (а.с. 9). Розпорядженням голови Мукачівської РДА №383 від 02.09.2015 року встановлено опіку над малолітніми племінниками [PERSON] та [PERSON] та призначено опікуном громадянку [PERSON] , мешканку [ADDRESS] (а.с. 10). Із листа Мукачівського РБТІ та ЕО №89 від 14.11.2018 року слідує, що право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не було і не є зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11). Із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №194805296 від 24.12.2019 року вбачається, що будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12). Постановою Верховного Суду від 16.10.2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2018 року залишено без змін (а.с. 13-19). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.11.2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02.12.2015 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 20-22). Із Заповіту від 26.10.2010 року слідує, що [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем всього свого рухомого та нерухомого майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі всього того, що на день смерті виявиться їй належним і на що вона, за законом матиме право [PERSON] .. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2013 року [PERSON] померла [INFO] . Із акту №976/02-06/А від 28.08.2017 року слідує, що комісією було обстежено матеріально-побутові умови проживання проживаючих осіб за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що матеріально-побутові умови вкрай важкі. В будинку проживають [PERSON] та його дружина [PERSON] , які зловживають спиртними напоями. Будинок занедбаний, санітарний стан незадовільний, в будинку не має нормальних умов для проживання сім`ї, так як відсутні меблі, опалення, світло. Із Довідки №3630 від 08.09.2014 року виданої Великолучківською сільською радою вбачається, що головою домоволодіння в [ADDRESS] являлася [PERSON] (до дня смерті [INFO] ). За змістом ч.1 ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344\~ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Так, стаття 344\~ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. За роз`ясненнями п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст.344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом ст.344\~ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст.344\~ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Таким чином,\~як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~спадкодавець [PERSON] ,\~яка була\~головою домогосподарства\~спірного майна\~та яка\~померла [INFO] ,\~заповіла все\~своє рухоме\~та нерухоме\~майно,\~де б\~воно не\~було та\~з чого\~б воно\~не складалося\~і взагалі\~всього того,\~що на\~день смерті\~виявиться їй\~належним і\~на що\~вона,\~за законом\~матиме право третій особі - [PERSON] , який після смерті спадкодавця і прийняв спадщину. Крім цього, на момент розгляду справи в суді, зазначений заповіт ніким не оспорюється, а отже є чинним. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами [PERSON] і [PERSON] , починаючи з 2015 року, постійно тривають судові спори з приводу спірного майна, що у свою чергу свідчить про те, що позивач [PERSON] , у даному випадку, достеменно знала і знає про існування заповіту, хто є спадкоємцем майна та прав померлої [PERSON] .. Окрім цього, слід відмітити, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , позов поданий позивачем 26.08.2020 року, тобто через 8 років після смерті останньої, а тому позовні вимоги щодо застосування судом вимог ст.344 ЦК України, тобто визнання права власності саме за набувальною давністю, не підлягають застосуванні, оскільки визначений законом 10-річний строк для даних правовідносин не сплив. Крім цього, як було встановлено судом, між сторонами [PERSON] і [PERSON] , постійно тривають судові спори з приводу спірного майна, а тому позивач [PERSON] , знала і знає про існування заповіту, спадкоємцем майна та прав померлої [PERSON] якого є [PERSON] , а отже останній також повинен був бути відповідачем або співвідповідачем у справі, а не третьою особою. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи зміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Позивачем не заявлялось клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача або залучення співвідповідача [PERSON] .. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14\~Про судове рішення у цивільній справі, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до\~ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до\~ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] на спірне майно, за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, відповідно до ст.344 ЦК України, немає, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed