Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі належно уповноваженого представника за довіреністю Гребенюка О.С. (довіреність № 367-К-Н-О, належно засвідчена копія долучена до матеріалів позовної заяви) 12.10.2020 року звернувся у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2010 року у загальному розмірі 19 839 грн. 35 коп.. Судові витрати у справі, котір полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, у розмірі 2\~102 грн., позивач просить покласти на відповідачку. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.10.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, яка не є підприємицею, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Визначено дату судового засідання щодо розгляду спраив по суті 11.11.2020 року, 09.30 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) судовий розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання вперше без повідомлення відповідачкою про причини своєї неявки. Визначено нову дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 26.11.2020 року, 09.30 год.. Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 26.11.2020 року о 09.30 год., без учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27.12.2010 року, тобто уклала договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформованою про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанку», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк», свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту, котрий у подальшому був збільшений до 17\~000 грн.. Однак, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим у відповідачки станом на 23.06.2020 року виникла заборгованість у сумі 19 839 грн. 35 коп.. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», який на даний час є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», просить позов задовольнити. Належним чином уповноважений представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак під час подання позовної заяви одночасно подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. У цьому клопотанні також вказав, шо позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подала. З огляду на вказане, суд, виходячи з положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, враховуючи неявку у судове засідання щодо розгляду справи по суті усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав АТ КБ «Приватбанк» цивільного характеру за пред`явленими ним позовними вимогами, дотримуючись при цьому також принципів рівності та змагальності обох сторін у справі, диспозитивності цивільного судочинства, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що\~27.12.2010 року сторони по справі уклали між собою договір у вигляді підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом котрого ПАТ КБ «ПриватБанк», тпраовнаступником котрого є позивач, надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору позивач додав: 1) довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. При цьому, позивач стверджує, що вони є невід`ємними частинами спірного договору. Згідно анкети-заяви, підписаної відповідачкою, така погодилася, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та правопопередником позивача договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з даним договором до його підписання і погодилася з його умовами. Згідно з\~наданим позивачем\~розрахунком,\~узв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору, заборгованість такої станом на 23.06.2020 року становить у розмірі 19 839 грн. 35 коп., з яких: 15 555 грн. 43 заборгованість за тілом кредита; в т. ч. 20 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредита; 15 535 грн. 43 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита; 4 283 грн. 92 коп. заборгованість за простроченими відсотками. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК україни\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст.\~633,\~634 ЦК України,\~можна дійти висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У той-же час, у підписаній відповідачекою як позичальником заяві від 27.12.2010 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами. Поряд з цим позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім заборгованості за поточним та простроченим тілом кредита, стягнути заборговансіть за простроченими процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості за процентами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.12.2010 року, посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Довідкою про\~умови кредитування\~з використанням\~кредитки «Універсальна»,\~30\~днів пільгового\~періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також містяться додаткові положення. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася й погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також слід зазначити, що згідно п. 1.2. Умов та Правил надання банківських послуг, долучених до позовної заяви, договір про наданння банківських послуг має місце у спосіб згоди клієнта, котрі виражені в анкеті-заяві, разом лише із пам`яткою клієнта й зазначеними Умовами та правилами, однак не разом із Довідкою про умови кредитування з викорситанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», про котру у Правилах надання банківських послуг ПриватБанку не йдеться. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року, провадження № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України,\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (27.12.2010 року) до моменту звернення до суду із позовом (12.10.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з\~\~Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з\~Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді процентів за користувнаня кредитними коштами, оскільки обов`язок відповідачки по їх сплаті у заяві від 27.12.2010 року відсутній. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з\~пунктом 22\~ч.\~1\~ст.\~1\~та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, яка прийнята у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонапступником кторого є позивач, дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (у частині сплати процентів за корситування кредитними коштами). Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою як позичальником кошти у добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, до якої входять заборгованість за тілом кредита, що становить 15\~555 грн. 43 коп., оскільки зазначена сума коштів кредита використана боржником, що стверджується розрахунком заборгованості за договором. Враховуючи неподання відповідачкою, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзиву на позов, суд вважає, що факт отримання нею кредитних коштів не заперечується. Оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких доданий до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву позичальника, та брала на себе зобов`язання зі сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками, задоволенню не підлягають. Наведене повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. У відповідності до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 2 102 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення № BOJ61B33FR від 01.09.2020 року, наявного у матеріалах справи. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачки 19 839 грн. 35 коп. заборгованості, у той же час суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 15 555 грн. 43 коп., а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~648 грн. 11 коп., що є пропорційним до задволених позовних вимог.

Outcome: partial