Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] первісно звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідач, у свою чергу, звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання одного з дітей з ним. Ухвалою суду від 13.02.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дітей та за зустрічним позовом відповідача - виділені в самостійне окреме провадження з метою не затягування розгляду справи в частині розірвання шлюбу. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу мотивовані позивачем тим, що їх з відповідачем сім'я не склалася, сторони сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливо. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що причиною розпаду шлюбу з відповідачем є невірність чоловіка, відсутність з його боку фінансової допомоги, втрата до нього почуття любові та взаєморозуміння, у зв'язку з чим, з січня 2013 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, а з листопада 2013 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти залишилися з позивачем. Подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. Проти надання судом строку на примирення категорично заперечувала, вважала, що сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя сторін є неможливим. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечували. Відповідач пояснив, що взаєморозуміння з позивачем зникло ще коло 10 років тому, і саме різні погляді на життя, побутові питання призвели до розпаду їх сім'ї. Іншої сім'ї в нього немає, останнім був факт ображання позивачем його матері, що він простити не в змозі. Підтвердив факт остаточного розпаду сім`ї в зазначені позивачем дати, а також факт неможливості подальшого спільного з позивачем життя. Щодо надання судом строку на примирення - категорично заперечував. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 21.08.1999 року зареєстровано шлюб в Щолкінській міськраді Ленінського району Автономної Республіки Крим у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №42 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір'ю. Судом також встановлено, що фактично шлюб між сторонами розпався з причини несумісності характерів, різних поглядів на сумісне життя, побутові питання, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені з січня 2013 року, з листопада 2013 року сторони проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Суд вважає недоцільним застосовувати заходи щодо примирення подружжя, відповідно до вимог ст. 111 СК України, оскільки сторони не мають наміру зберегти шлюб, а його збереження буде суперечити моральним засадам суспільства, інтересам сторін. За таких обставинах, суд вважає безперечно встановленим факт розпаду сім'ї між сторонами і фактичного припинення шлюбних відносин, у зв'язку з чим, на підставі ст. 112 СК України, вважає необхідним шлюб розірвати тому, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. Спори сторін щодо поділу спільно нажитого майна, місця проживання та утримання дітей вирішуються в окремих провадженнях. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені у справі судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 104-105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved