Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 вересня 2019 року в сумі 32598,09 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, а також 3% річних в сумі 1698,09 грн. та інфляційні втрати в сумі 4463,90 грн., позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. На виконання ухвали суду в порядку, передбаченому положеннями ст. 178 ЦПК України, відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано суду доказів правомірності здійснення підприємством господарської діяльності з постачання теплової енергії у вигляді ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Крім того, порушено строки позовної давності відносно особи, яка не являється власником квартири, не являлась споживачем послуги з постачання теплової енергії в квартирі в період з 22.01.2018 року по теперішній час та не має жодних договірних відносин з підприємством. З 22.01.2018 року по теперішній час вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг в даній квартирі. Розмір заборгованості за послуги з постачання теплової енергії є недоведеним та потребує детального перерахунку. Просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі. 04.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування відповіді на відзив, зазначено, Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.10.2011 року № 343 є надавачем житлово-комунальних послуг, втому числі і в Довгинцівському районі міста Кривого Рогу, з вересня 2013 року і по теперішній час. Згідно інформації про нарахування по рокам, вбачається, що відповідачами здійснювалась оплата з надані житлово-комунальні послуги у жовтні 2013 року в розмірі 33,83 грн, у січні 2014 року - 716,40 грн., в липні 2014 року - 1407,37 грн., в серпня 2014року, 01,00 грн., в жовтні 2014 року - 00,05 грн., в листопаді 2014 року - 215,19 грн., в грудні 2014 року - 1139,75 грн., квітні 2015 року - 954,17 грн., в травні 2015 року - 661,67 грн., в березні 2016 року - 1000,00 грн. Зазначені вище обставини підтверджують визнання відповідачами факту надання житлово-комунальних послуг позивачем, факту отримання зазначених послуг від позивача в повному обсязі та згідно діючих, на момент нарахування, тарифів. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє відповідачів від цивільно-правової відповідальності. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а доводи відповідача відхилити. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причини неявки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву не подали. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини по наданню та споживанню комунальних послуг по центральному опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України „Про житлово-комунальні послуги, Законом України „Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ч.1,3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарств. Спосіб реалізації цього повноваження конкретизовано наказом Держитлокомунгоспу України від 25.04.2005 року №60 «Про затвердження Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді» ( в редакції до внесення змін, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №279 від 13.10.2014). Визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м.Кривого Рогу здійснюється на конкурсних засадах, упорядкування тарифів за послуги теплопостачання у м.Кривому Розі здійснюється виконавчим комітетом Криворізької міської ради ( а.с. 91-92). Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 25.03.2004 року по 22.01.2018 рік була зареєстрована за вказаною адресою ( а.с. 5, 59), а відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою з 25.03.2004 року по теперішній час ( а.с. 5, 20,21). Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення та гаряче водопостачання до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2013 р. по 31.09.2019 р. становить 32598,09 грн.(а.с. 6,7). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.10.2013 року по 31.09.2019 рік, при цьому позивач звернувся до суду із даним позовом лише в жовтні 2019 року, остання проплата за вказано адресою була в березні 2016 року, в розмірі 1000,00 грн., що не заперечується позивачем, а відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності, доказів переривання перебігу позовної давності позивачем не надано, тому суд вважає, що до вимог за період з 01.10.2013 року по вересень 2016 року слід застосувати строки позовної давності та відмовити в їх задоволені. В той же час, як слідує з розрахунку заборгованості за період з вересня 2016 року по 31.09.2019 року заборгованість з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за цей період становить 27887,18 грн. ( а.с. 6,7). Згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 1698,09 грн. та інфляційних втрат в сумі 4463,90 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, та підлягають стягненню в межах строку позовної давності за період з вересня 2016 року по 31.09.2019 рік, інфляційні витрати в розмірі 2981,55 грн. та 3 % в розмірі 1304,51 (а.с. 8). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надали, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, відзив відповідача [PERSON] суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, та підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] ( знято з реєстрації 22.01.2018 року ) та [PERSON] заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення в період з вересня 2016 року по січень 2018 року в розмірі 14603,41 грн, а також 3% річних у розмірі - 891,81 грн та інфляційні втрати у розмірі 2410,64 грн. та за період з лютого 2018 року по 31.09.2019 рік підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення з [PERSON] та [PERSON] в розмірі 13283,77 грн., а також 3% річних у розмірі - 412,70 грн. та інфляційні втрати у розмірі 570,91 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1594,55 грн. (32173,24/38760,08*1921) стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі викладеного та

Outcome: partial