Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], предявив позов до відповідачів, приватного підприємства «Укрстройінвєст» та товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест», в якому просить: 1). визнати недійсним з моменту укладення договір позики № 3007245 від 12 грудня 2016 року, укладений між приватним підприємством «Укрстройінвєст» та [PERSON]; 2). визнати недійсним з моменту укладення договір добровільного страхування від нещасних випадків № 5088-16 від 12 грудня 2016 року, укладений між товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Промінвест» та [PERSON]; 3). визнати недійсним з моменту укладання договір добровільного страхування від нещасних випадків № 5492-16 від 05 січня 2017 року, укладений між товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Промінвест» та [PERSON]; 4). стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» на користь [PERSON] 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, сплачених ним як страхову суму. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначив про те, що в грудні 2016 році він, маючи намір придбати будівельні матеріали для ремонту житла, за рекламою в газеті «Вісник» (оголошення від 26 листопада 2016 року), уклав 12 грудня 2016 року із приватним підприємством «Укрстройінвєст» (далі відповідач 1) договір позики № 3007245, за умовами якого це підприємство зобовязалося надати позивачеві у борг грошові кошти в розмірі 70000 гривень 00 копійок для придбання будівельних матеріалів з терміном його повернення 11 грудня 2031 року включно, з необхідністю повернення позики частинами у кількості 180 платежів в розмірі щомісячного платежу 598 гривень 89 копійок та сплатою 3,0 відсотків річних. Необхідною умовою для отримання позики було укладення договору страхування від нещасних випадків, а тому в той же день той самий представник відповідача 1, який підписував договір від імені позичальника, уклав з позивачем від імені товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» (далі відповідач 2) також і договір добровільного страхування від нещасних випадків №5088-15 від 12 грудня 2016 року, за яким страховий платіж склав 3200 гривень 00 копійок. При цьому передумовою отримання позики було внесення 3200 гривень 00 копійок, які за поясненнями представника позикодавця, будуть потім зараховані в рахунок повернення позикових платежів. Також відповідно до умов укладеного договору позики позичальник був зобовязаний бути застрахованим від нещасного випадку та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (позичальника) в якому повинна становити не менше суми узгодженої позики, вигодонабувачем повинен бути позичальник або член його сімї. Страхова компанія обирається позичальником самостійно. Довіряючи представникові і бажаючи отримати позику, позивач підписав договір, не прочитавши його детально, та вніс кошти у сумі 3200 гривень 00 копійок на наданий йому рахунок за реквізитами, але потім йому зателефонували представники сторони відповідачів і повідомили, що сума платежу була розрахована не вірно і необхідно ще доплатити 3800 гривень 00 копійок. Тому 05 січня 2017 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір старування від нещасних випадків №5492-16, за яким страховий платіж склав 3800 гривень 00 копійок. Цей договір позивач також підписав, не прочитавши його детально. Відповідно до предмету договорів страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити згідно з чинним законодавством України страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачу в порядку і на умовах, визначених цим договором та Правилами, а страхувальник зобовязується сплатити страховий платіж у визначений договором строк та виконувати інші умови договору. Обєктом страхування договори визначають майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи, якою є страхувальник. Страховим випадком визначалася смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або ж стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку, що сталося під час дії договору страхування. Страхова сума встановлена в розмірі 160000 гривень 00 копійок по будь-кому із цих випадків, страховий платіж 1600 гривень 00 копійок за кожним випадком; страхова сума встановлена в розмірі 190000 гривень 00 копійок по будь-кому із цих випадків; страховий платіж - 1900 гривень 00 копійок по кожному випадку. Вигодонабувачем за договором страхування зазначено [PERSON]. Строк дії договору №5088-16 із 00 годин 00 хвилин 12 грудня 2016 року по 24 годину 00 хвилин 11 березня 2017 року. Страховий платіж в сумі 3200 гривень 00 копійок було сплачено позивачем на рахунок відповідача 2 о 09 годині 33 хвилин 12 грудня 2016 року. Строк дії договору №5492-16 із 00 годин 00 хвилин 05 січня 2017 року по 24 годину 00 хвилин 09 квітня 2017 року. Страховий платіж в сумі 3800 гривень 00 копійок було сплачено позивачем на рахунок відповідача 2 о 09 годині 04 хвилини 05 січня 2017 року. Однак, позику позивач так і не отримав й став вимагати повернення вже сплаченої суми, але отримав відмову. Детально ознайомившись із договорами позивач зрозумів, що фактично був введений в оману, оскільки коштів у якості позики він не отримав, а навпаки вніс кошти на сплату страхового платежу за договорами страхування, які і не бажав і не мав наміру укладати. Через те, що позивач згідно його тверджень був введений в оману щодо умов отримання позики і, враховуючи, що позику [PERSON] так і не отримав, він вважає, що договори не були укладені з метою їх виконання, а із застосуванням забороненої законом нечесної підприємницької практики, а тому вважає необхідним визнати усі три договори недійсними і стягнути з відповідача 2 сплачені ним 7000 гривень 00 копійок. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив про те, що він переконаний у правомірності заявлених ним позовних вимог. Відповідач 1, приватне підприємство «Укрстройінвєст», у судове засідання свого представника не направило, причини неявки представника суду не повідомило, письмової заяви про розгляд справи за відсутності представника суду не подало, було повідомлене належним чином про час і місце судового засідання. Відповідач 2, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест», у судове засідання свого представника не направило, було повідомлене належним чином про час і місце судового засідання, подало суду заперечення проти позову, де вказало про необхідність розгляду справи за відсутності представника та зауважило, що позов товариством не визнається повністю, адже договори позивач укладав добровільно (а.с. 29-31). Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за наступних обставин. У справі зясовано, що позивач як на підстави для задоволення своїх вимог посилається на укладення правочинів (договорів) з відповідачами по суті під впливом обману. За змістом ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підставу для визнання правочину недійсним слід відрізняти від помилки, що має істотне значення. Відмінності між цими правовими конструкціями полягають у наступному. Обман - це певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Поряд з цим, помилка є результатом невірного уявлення про обставини правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 Цивільного кодексу України. Через сам по собі факт неякісного виконання умов договору заінтересована особа не має право вимагати визнання договору недійсним. За таких обставин ця особа може звертатися з позовом про розірвання договору, про застосування іншої договірної відповідальності. Втім, позивач на розірванні договорів за позовом не наполягає. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені судом на основі ст. 230 Цивільного кодексу України, а тому позивачеві у позові слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed