Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 1/712-МК від 14.11.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Разом із тим, на порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за кредитом та відсотками у визначені законом строки, внаслідок чого станом на 26.11.2019 за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 50 875,61 доларів США, яка складається з: -4 818,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -18 334,00 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -27 723,36 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Але позивач висуває вимогу лише щодо стягнення заборгованості у розмірі 23 152,25 доларів США, яка складається з: -4 818,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -18 334,00 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зобов`язання [PERSON] за договором кредиту забезпечені порукою [PERSON] відповідно до договору поруки № 1/712-МК/2 від 14.11.2006. Позивач просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 1/712-МК від 14.11.2006 у розмірі 23 152,25 доларів США, що за курсом 24,05 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 складає 556 811,61 грн., станом на 26.11.2019, яка складається з: -4 818,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -18 334,00 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; та судові витрати. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони повторно не з`явилися. Відповідно до пункту 3 прохальної частини позову, представник позивача просить проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/712-МК, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 6 000 доларів США, термін повного погашення кредиту «14» листопада 2009 р. (п. 1.3.). Порядок та термін погашення кредиту проводиться відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, приведених у Додатку 1, який є невід`ємною частиною договору (п. 2.2.3.). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Пунктом 1.3. кредитного договору визначено термін повного погашення кредиту - 14 листопада 2009 р. Тому вимоги банку про стягнення процентів після 14 листопада 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Після 14 листопада 2009 року права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах щодо неповернутих грошових коштів забезпечуєються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Але з такою вимогою позивач з позом до суду не звернувся. Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, з позицією Верховного Суду, висловленій у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 61-8449св18. Таким чином, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1/712-МК від 14 листопада 2006 року в сумі 8 189 доларів США 45 центів, а саме: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 4 818 доларів США 25 центів; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3 371 долар США 20 центів. Тобто заборгованість по відсоткам за користування кредитом слід стягнути до закінчення строку кредитування. У частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/712-МК від 14 листопада 2006 року з [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. 14 листопада 2006 року, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 1/712-МК/2, відповідно до пункту 1 якого предметом даного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 14.11.2006 року. Пунктом 11 вказаного договору поруки встановлено, що сторони можуть звернутися до суд з вимогою про захист свого права або інтересу протягом 5 (п`яти) років. Частинами першою та другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час укладання договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до договору поруки від 14 листопада 2006 року сторони визначили строк чинності поруки у пункті 11, погодивши, що порука [PERSON] припиняється після закінчення 5 років. Тобто строк дії договору поруки скінчився 14 листопада 2011 року. А позивач, у свою чергу, звернувся до суду з вимогою до поручителя, подавши позов до суду, 10.01.2020 (кур`єрською доставкою позовна заява була надіслана до суду), більше ніж через 8 років після припинення поруки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14, провадження № 61-10358сво19. Тому суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо стягнення суми заборгованості у валюті кредитування без визначення гривневого еквіваленту суд керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 січня 2019 року, справа № 14-446цс18. З якої вбачається, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 8 352,17 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2 954,16 грн.

Outcome: partial