Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила позов до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачка по справі [PERSON] виховувалася в дитячому будинку, і 19.04.2005 року розпорядженням Личаківської районної адміністрації м.Львова над нею було встановлено опіку і Позивача було призначено її опікуном, місцем опіки було визначено місце проживання Позивача - [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] ,навчалася в Сулимівській школі, а надалі навчалася в коледжі в м. Львові і проживала в гуртожитку ,іноді приїзджала до позивача, а з часом взагалі перестала приїзджати, та спілкуватися з нею. Фактично відповідачка [PERSON] у житловій квартирі [ADDRESS] не проживає більше трьох років. Просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно свідоцтва про право власності на будівлі серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Надичівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області 02.04.2002р., вбачається, що будинковолодіння [ADDRESS] зареєстроване на праві власності за [PERSON] . Згідно розпорядження Личаківської районної адміністрації від 19.04.2005 № 545 Позивача [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON] .. Місце опіки визначено за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання Позивача [PERSON] в [ADDRESS] від 17.11.2020р.,29.01.2021р.,09.03.2021р., вбачається, що в будинку зареєстрована дитина під опікою [PERSON] , [INFO] , яка вже більше трьох років не проживає за даною адресою. Місце проживання [PERSON] не відоме. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386.391 ІДК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житлова квартира, будинок, садиба, (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене також щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Положення ч.2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Оскільки, відповідачка у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає з 2018 року, а реєстрація у квартирі порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, то її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved