Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй та її дитині перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], та обов'язати надати їй ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що вона вселилась у квартиру [ADDRESS] як дружина позивача і з 03.09.2009 року та до цього часу зареєстрована у цій квартирі. Після народження 15.11.2008 року [PERSON] була вселена у вказану квартиру як донька позивача та відповідача, та з 28.03.2011 року і до цього часу зареєстрована у цій квартирі. 09.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 28.10.2015 року позивач почав чинити перешкоди відповідачу у проживанні у вказаній квартирі, намагався не дозволити увійти в квартиру та залишитися в ній, влаштовував сварки, через що відповідач викликала співробітників поліції. Такі ж дії позивач вчинив 08.11.2015 року, та відповідач знову викликала співробітників поліції. З 24.12.2015 року позивач змінив замки на вхідних дверях, не впустив відповідача у квартиру та не надав їй ключі від нових замків. Таким чином, з 24.12.2015 року відповідач позбавлена можливості із дитиною користуватися вказаною квартирою. Представник наголосила, що відповідач ніколи не втрачала інтересу до вказаної квартири, оскільки вона є єдиним житлом її та дитини, іншого житла вони не мають. Відповідач [PERSON] та його представник за договором [PERSON] у судове засідання 31.07.2017 року не зявились. 12.07.2017 року до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою, на підтвердження якої представником надано роздруківку з інтернет ресурсу авіаквитка. Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки дана цивільна справа знаходиться в провадженні суду з 22 лютого 2016 року (а.с. 26), а у відповідності до ст. 157 ЦПК України строк розгляду справи є обмеженим, та відкладення її розгляду призведе до невиправданого затягування судового процесу, що порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Водночас, згідно з частиною третьою статті 27 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Третя особа Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Матеріали справи містять письмову заяву про розгляд справи 31.07.2017 року за відсутності представника третьої особи. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 30.07.2008 року Фрунзенською районною у м. Харкові радою (а.с. 9, 10). Згідно з формою А та формою Б ТОВ Агенства нерухомості «Рестріелт», [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], зареєстрована в цій квартирі з 03.09.2009 року, та [PERSON], [INFO], зареєстрована в цій квартирі з 28.03.2011 року (а.с. 11, 12). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (до зміні прізвища - [PERSON]) перебували у шлюбі, який був зареєстрований 29.08.2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 738 (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 093197). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 138780, видане 26.11.2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1340. Вказані обставини встановленні судовим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 645/5637/15-ц від 09.11.2015 року, та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з вищевказаним рішенням суду від 09.11.2015 року по справі № 645/5637/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набрало законної сили 20.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пояснення, надані в ході судового розгляду даної справи відповідачем про те, що позивач без поважних причин не проживала у [INFO] понад одного року спростовуються матеріалами справи. Так, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про перешкоди з боку відповідача у проживанні її та дитини [PERSON] у спірній квартирі. 08.11.2015 року відповідач зверталась до відділення поліції та просила прийняти заходи до позивача, який 08.11.2015 року вчинив сварку. З письмового пояснення [PERSON] вбачається, що 08.11.2015 року вона з дитиною [PERSON] знову не змогли потрапити додому, оскільки її чоловік [PERSON] блокував доступ у квартиру та тривалий час не відкривав двері. (а.с. 13-18). 24.12.2015 року відповідач зверталась до Фрунзенського відділення Орджонікідзевського відділу ГУ НП в Харківській області та просила прийняти заходи до свого колишнього чоловіка громадянина [PERSON], [INFO], який змінив замки у їхній квартирі, не віддає речі та перешкоджає там мешкати (а.с. 19-24). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року по справі №645/5569/15 визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] за якою, у тому числі визначено постійне місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 213-215). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 року по справі №645/5569/15 змінено ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24.11.2015 року та виключено з мотивувальної та резолютивної частини цієї ухвали посилання на постійне місце проживання дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS] (том 1 а.с. 216-218). Зі змісту вказаної ухвали апеляційної інстанції вбачається, що квартира за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, житловий [ADDRESS] згідно договору дарування від 31 серпня 2009 року належить на праві власності [PERSON]. 01 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди даної квартири на рік до 01 вересня 2016 року. З тексту даного договору не вбачається, що [PERSON] надає дозвіл на проживання в цій квартирі [PERSON] та її доньки [PERSON]. Зазначення в договорі про можливість проживання дружини [PERSON] та дитини не є підставою визначення місця постійного проживання дитини за цією адресою. Сторонами ставилося питання про визначення місця проживання дитини з батьком чи матірю і визначено, що дитина проживатиме з матірю. З наведений підстав суд критично оцінює посилання відповідача на текст мирової угоди у справі № 645/5569/15-ц, в пункті 1 якої сторони визначили постійне місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою: м. Харків, вул [PERSON], 319, кв. 91, окільки вказані обставини вже були досліджені судом в ході розгляду спави № 645/5569/15-ц та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 року по справі №645/5569/15 змінено ухвалу суду першої інстанції від від 24.11.2015 року саме в цій частині. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що вона є близькою подругою [PERSON], яка разом з дитиною [PERSON] тимчасово мешкають у належній їй квартирі, оскільки відповідач чинить перешкоди у їх проживанні у [INFO], в якій вони зареєстровані. Свідок наголосила, що [PERSON] з дитиною почала періодично проживати у її квартирі з зими 2015 року, оскільки між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали сварки. Лише навесні 2015 року на її прохання [PERSON] виїхала з дитиною з її квартири декілька місяців проживала з [PERSON] за іншою адресою, після чого знову повернулася з дитиною до неї у квартиру. Крім того, свідок повідомила, що вона разом з [PERSON] часто приїжджала до квартири [ADDRESS] оскільки остання не хотіла зустрічатись з [PERSON] наодинці. Всі речі [PERSON] та дитини [PERSON] знаходились у вказаній квартирі. [PERSON] готувала їжу, прала та прасувала свої та дитячі речі у цій квартирі. У листопаді 2015 року вона з [PERSON] приїхали до вказаної квартири, де разом готували багато їжі, [PERSON] прала речі дитини. За твердженням свідка в цей день [PERSON] ставила замок на двері своєї кімнати, оскільки з квартири почали зникати речі та дитячі іграшки. 24.12.2015 року вона з [PERSON] знову приїхали до вказаної квартири, проте потрапити до неї не змогли, оскільки [PERSON] змінив замки на вхідних дверях, у звязку з чим ними були викликані співробітники поліції та зламник замків, однак після приїзду [PERSON] з його матірю, які не дозволили відкрити двері зламнику замків, останній відмовився від замовлення та поїхав. [PERSON] склала відповідну заяву про події 24.12.2015 року до правоохоронних органів. За твердженням свідка з вказаної дати вона була позбавлена можливості потрапити у квартиру за місцем її реєстрації. Свідок наголосила, що на теперішній час [PERSON] з дитиною [PERSON] проживають в її квартирі у звязку з перешкодами з боку відповідача у проживанні за місцем їхньої реєстрації. Суд критично оцінює твердження відповідача про постійне проживання [PERSON] з її чоловіком [PERSON], що стало підставою для її добровільного виселення з його квартири та не проживання у ній більше одного року, оскільки воно спростовується показаннями свідка [PERSON]. Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] хоча і перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, проте не проживає з ним однією сім'єю. Посилання відповідача на те, що [PERSON] втратила право користування квартирою внаслідок її не проживання у ній понад одного року без поважних причин не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач вселилась в належну відповідачу на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], як член сімї відповідача, доказів відсутності згоди на її вселення у вказану квартиру в ході розгляду справи не здобуто. Припинення сімейних відносин з відповідачем не позбавляє права позивача на користування цією квартирою. Матеріали справи свідчать, що позивач інтересу до квартири не втратила, проте відповідач чинить їй перешкоди у користуванні цією квартирою, змінив замки у квартирі та не надає можливості проживати в ній позивачу з дитиною. З огляду на викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved