Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 95187 грн. 23 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.11.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість у розмірі 95187 грн. 23 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5000,0 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 81933 грн. 30 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3245 грн. 01 коп., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина), 4508 грн. 92 коп. (процентна складова). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені, та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12.11.2007 у розмірі 95187 грн. 23 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (а.с.30-31). За заявою відповідача [PERSON] ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2020 заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 скасовано, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.61). На підставі розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Поліщук Т.В. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 25.08.2020 справу прийнято до провадження та визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.100-101). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Юденкової А.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у підписаній відповідачем анкеті [PERSON] зобов`язалась погашати кредит згідно договору і процентною ставкою щомісячно, та на зворотній стороні даної анкети знаходиться заява позичальника № HAXRRX13240144 від 12.11.2007, відповідно до якої банк надав відповідачу строковий кредит у розмірі 716,40 грн. на строк 10 місяців з 12.11.2007, та цей договір передбачає покупку товару у розстрочку. Умови надання споживчого кредиту відповідач не бачила, з ними не ознайомлювалась, не підписувала. Договір укладений строком на 10 місяців з 12.11.2007, отже кінцевою датою його дії є 12.09.2008, та саме у цей строк відповідач має внести останній платіж, та з цього часу минуло більше 3 років, що є підставою для застосування строку позовної давності і закриття провадження у справі. Відповідач зазначає, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належим доказом, оскільки не містить необхідної інформації, а саме, про здійсненні банківські операції, перерахунки, зняття коштів, отримання коштів відповідачем, розрахунок не містить печатки банку (а.с.108-112). Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що при укладенні з відповідачем договору дотримано вимог ст. ст. 202. 634, 639 ЦК України, протягом часу з оформлення кредитного договору - 12 років, позичальник за фактом неправильного нарахування відсотків до банку не звертався, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та погодився з ними, що підтверджується фактом підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які здійснював відповідач. Підписана відповідачем анкета-заява від 12.11.2007 містить вказану відповідачем інформацію, заповнену нею особисто, щодо персональних даних, адреси проживання, тощо, яка необхідна для отримання кредитної картки. З анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчили, що «Я згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також Тарифами, становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». З долученої до позовної заяви Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», власноруч підписаної відповідачем, вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів, які є належними і допустимими доказами по справі, чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Позивач вказує, що під час укладення строкового кредиту позичальнику одночасно оформлено кредитну картку, про що свідчить підпис позичальника в наданій анкеті-заяві та вказаний номер виданої кредитної картки, отже, предметом даного спору є кредитний договір № б/н від 12.11.2007, згідно якого позичальник отримав у кредит 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, на підтвердження укладення якого банком надані докази, а посилання відповідача на строковий кредит не мають значення. Щодо строку дії договору та кредитної картки позивач зазначає, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців, а картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користуванні карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, та картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Оскільки строк випущеної картки до останнього дня 07.2015, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 17.05.2018, до спливу строку позовної давності. Оскільки порушення зобов`язання триває, підстави для застосування позовної давності до позовних вимог, у тому числі про стягнення пені, відсутні. 04.12.2020 до суду надійшла уточнена позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість № б/н від 12.11.2007 в розмірі 18111 грн. 55 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 11589,62 грн., заборгованість за пенею - 1521,93 грн., та понесені позивачем судові витрати. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 12.11.2007 [PERSON] підписала анкету-заяву, відповідно до якої отримала від АТ КБ «ПРИВАТБАК» кредитні кошти, та їй видана кредитна картка № [NUMBER] (а.с.7). Також, 12.11.2007 [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій відображені умови кредитування, зокрема, відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 3,00% на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік); процентна ставка 4,5% в місяць на суму несанкціонованого перевищення лимиту кредитування; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок і розміри нарахування комісії та пені, а саме, комісія за зняття готівки, комісії за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.), комісії за моніторинг неактивної карти за отримання виписки по картці, комісія за отримання балансу, комісії за безготівковий платіж (а.с.8). Отже, умови кредитування відповідача відображені у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем 12.11.2007. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Позичальнику [PERSON] на підставі укладеного договору б/н від 12.11.2007 видані наступні картки: №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , строком дії останньою - до 07.2015 (а.с.79). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 12.11.2007 банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач свої зобовязання за договором від 12.11.2007 належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Згідно наданої інформації про рух коштів за період з 01.11.2007 по 18.02.2020 за картрахунком, відкритим на [PERSON] , відповідач користувалась кредитними коштами, розрахувалась в терміналах, знімала готівку, проводила перекази (а.с.70-74). Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому у даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, та як вбачається з наданої позивачем довідки, строк дії останньої катки № [NUMBER] , виданої банком відповідачу - останній день липня 2015. Позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості надійшла до суду 22.05.2018, отже, в межах строку позовної давності. Отже, підстави для застосування строків позовної давності в частині вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсутні, та вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн., обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що розповсюджується також на вимогу про стягнення відсотків. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 12.11.2007, станом на 30.09.2020 утворилась заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, у розмірі 5000,00 грн., та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 11589 грн. 62 коп. Нарахування відсотків проводились за період з 01.03.2009 по 30.09.2020 включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Строк дії укладеного між сторонами кредитного договору є строком дії кредитної картки, яким є останній день липня 2015. Отже, з 01.08.2015 банк не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, відповідно до умов договору, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене та дату звернення позивача з позовом до суду, суд за заявою відповідача застосовує позовну давність до вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, та стягує з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 01.05.2015 по 31.07.2015 включно, у розмірі 1510 грн. 28 коп.. Позовна вимога про стягнення пені у розмірі 1521 грн. 93 коп. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У заяві позичальника від 12.11.2007 не зазначені порядок та суми нарахування пені за порушення виконання зобов`язання. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку суд відхиляє, оскільки вони не підписані боржником. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На підтвердження позовних вимог Банком надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підтверджень, що саме ці Витяг Умов розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву від 12.11.2007, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.11.2007 шляхом підписання заяви. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту у розмірі 5000, 00 грн., заборгованості за відсотками за період з 01.05.2015 по 31.07.2015 включно, у розмірі 1510 грн. 28 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з вищенаведених підстав. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (а.с.22) Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (35,95%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 633 грн. 44 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial