Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приват Банк» 20.12.2018 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.02.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 28.11.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 18 634 грн. 47 коп., з яких: 3109 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом; 1719 грн. 82 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 441 грн. 97 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 863 грн. 55 коп. штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 634 грн. 47 коп., а також 1762 грн. 00 коп. витрати зі сплати судового збору. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просить суд слухати справу у їх відсутність та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 26.12.2018\~року провадження\~у зазначеній\~цивільній справі\~відкрито та\~призначено розгляд\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2017 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 28.11.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 18 634 грн. 47 коп., з яких: 3109 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом; 1719 грн. 82 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 441 грн. 97 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 863 грн. 55 коп. штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обовязки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримала кредит, але належним чином не виконала свої обовязки за договором, за таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 12 441 гривень 97 копійки, штрафу фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. 00 копійок та штрафу процентної складової в розмірі 863 грн. 55 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 ч. 1 цього Розпорядження м. Гірник (Селидівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст.\~1\~Закону України\~«Про боротьбу\~з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ\~від 02.12.2015\~року №\~1275-р\~«Про затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на території\~яких здійснювалася\~антитерористична операція,\~та визначення\~такими,\~що втратили\~чинність,\~деяких розпоряджень\~Кабінету Міністрів\~України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Гірник Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (Свободи)[ADDRESS], що підтверджується копією паспорта відповідача, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 28 листопада 2018 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів, пені та штрафів у відповідному розмірі. При цьому, з розрахунку пені вбачається, що період її нарахування визначений після 14 квітня 2014 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобовязаний скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором, починаючи з 14.04.2014 року. Таким чином, зважаючи, що період нарахування пені мав місце вже після 14 квітня 2014 року, тобто лише під час проведення АТО, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 12 441 грн. 97 коп. задоволенню не підлягають. Що стосується штрафів в розмірі 500 грн. 00 коп. та 963 грн. 55 коп., суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 28.11.2018 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] не виконала належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором від 13.02.2017 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 28.11.2018 року в загальному розмірі 4828 грн. 95 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3109 грн. 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1719 грн. 82 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, повязані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 456 грн. 63 коп. (25,91 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial