Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач в липні 2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогами про стягнення грошового вкладу, штрафних санкцій та моральної шкоди за прострочення виконання грошових зобов'язань. Мотивуючи свої вимоги, Позивач посилається на те, що 30 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/02/150479, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти в сумі 117939,93 гривень. Строк дії договору становив 60 днів зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 19,8% річних, тобто строк дії договору сплинув 28.02.2014 року. Позивач зазначає, що по закінченню строку дії зазначеного договору Відповідач запропонував їй укласти новий договір банківського вкладу, посилаючись на неможливість повернення коштів, на що Позивач погодилась. Так, 28 лютого 2014 року між сторонами було укладено новий депозитний договір №2620/02/163218. Після цього, як зазначає Позивач, банк поступово видавав кошти з депозиту, проте повністю вклад не було повернуто, і станом на 18.07.2014р. неповернутою залишалась сума вкладу в розмірі 35295,30 гривень та нараховані проценти. Враховуючи, що Відповідач, отримавши заяву від 10.07.2014р., вклад не повернув, Позивач просить суд стягнути суму вкладу та проценти в примусовому порядку. Крім того, Позивач зазначає, що внаслідок порушення її прав Відповідачем, вона перенесла моральні страждання, які виразились у поганому самопочутті, негативних емоціях, моральних переживаннях та дискомфорті, пов'язаних з відсутністю коштів, а тому вважає, що Відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, компенсацію за яку він оцінює в 3000 гривень. Також посилаючись на ст. 625 ЦК України Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання з повернення вкладу, яке, як вважає Позивач, розпочалось з березня 2014 року. За розрахунком Позивача розмір штрафних санкцій складає 3635,41 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, за згоди Позивача, дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 30 грудня 2013 року між Позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір строкового банківського вкладу № 2630/02/150479, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти у сумі 117939,93 гривень під 19,8% річних на 60 днів. По закінченню строку дії зазначеного договору між сторонами було укладено ще один Договір банківського вкладу №2620/02/163218 від 28.02.2014р., згідно з яким [PERSON] погодилась, як вона зазначає, покласти невиплачену фактично частину вкладу за попереднім депозитним договором в сумі 109795,30 грн як новий вклад. Новий депозитний договір №2620/02/163218 від 28.02.2014р. був укладений між сторонами на умовах його повернення на першу вимогу (безстроковий). З наданих Позивачем документів вбачається, що вперше вона звернулась до банку із заявою про повернення їй вкладу в повному обсязі з нарахованими відсотками лише 10 липня 2014 року. З виписки по депозитному рахунку вбачається, що протягом березня-квітня 2014 року саму вкладу на рахунку Позивача зменшилась до 35295,30 гривень і станом до 21 липня 2014 року не змінювалась. Сума нарахованих відсотків при цьому станом на 21.07.2014р. становила 1663,49 гривень. Таким чином, випискою від 22.07.2014р. Відповідач фактично підтвердив, що заява Позивача від 10.07.2014р. про повернення їй вкладу у повному обсязі не виконана. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 36958,79 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Враховуючи, що у добровільному порядку ПАТ «Міський комерційний банк» відмовляється від взятих на себе зобов'язань з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими, а тому суд вважає можливим їх задовольнити. Що стосується вимог про стягнення з Відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, то в даному випадку слід виходити з того, що відносини між сторонами регулюються нормами Параграфу №3 Глави 71 Цивільного кодексу України, а також умовами укладеного між сторонами договору. При цьому ані Цивільний кодекс України, ані Договір не передбачає відповідальності банка за порушення умов договору банківського вкладу у вигляді відшкодування моральної шкоди вкладнику. За таких обставин вимоги Позивача в цій частині не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог Позивача про стягнення з Відповідача штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, у вигляді індексу інфляції за період з березня 2014 року по червень 2014 року, суд виходить з того, що така відповідальність покладається за прострочення виконання грошових зобов'язань. З матеріалів справи не вбачається, що до 10 липня 2014 року Відповідач будь-яким чином порушував свої зобов'язання за депозитними договорами 2630/02/150479 від 30.12.2013р. та №2620/02/163218 від 28.02.2014р. Так, прострочення виконання грошового зобов'язання з повернення вкладу на вимогу вкладника сталось лише з 11.07.2014р., і період після цієї дати виходить за межі позовних вимог, заявлених Позивачем. Враховуючи, що в період з березня по червень 2014 року судом не встановлено прострочення Відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення штрафних санкцій за цей період задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 369,59 гривень.

Outcome: partial