Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач в листопаді 2017р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 300000 грн. матеріальної шкоди та 1 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] біля 15.10 год. 18.08.2017р. в с.Ямельня Яворівського району Львівської області, керуючи автомобілем [NUMBER], що є власністю позивача здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Астра» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив ПДР України. На підставі наказу генерального директора СП «Західна нафтова група» від 16.01.2017р. №017 автомобіль «Мерседес-Бенц S65» був закріплений за відповідачем. У результаті вказаної ДТП водій [PERSON] загинула на місці події, а транспортні засоби зазнали значних технічних пошкоджень. 18.08.2017р. по даному факту було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017140000000650 за ч.2 ст.286 КК України. 19.08.2017р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В подальшому до нього було застосовано спочатку запобіжний захід тримання під вартою, а пізніше домашній арешт. В результаті пошкодження автомобіля «Мерседес-Бенц S65» позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 300000 грн., а також і моральну шкоду, яка полягала у вживанні додаткових заходів та зусиль працівниками для врегулювання відповідних питань та, що відволікало їх від звичайної роботи і негативно впливало на організацію роботи позивача. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 1 грн. Представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, надав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві та доповнив, що оскільки автомобіль «Мерседес-Бенц S65», який був ввірений відповідачу, після ДТП і по даний час перебуває на штрафмайданчику, то точний розмір завданих збитків не можливо встановити. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково, надали пояснення аналогічно викладеним у письмовому відзиві та зазначили, що ДТП мала місце з вини відповідача. Оскільки відповідач є інвалідом 3-ої групи загального захворювання, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина і заробітна плата відповідача є невисокою, то стягнення з нього 300000 грн. збитків є для відповідача непомірно високою сумою, чому не заперечують проти стягнення з відповідача 100000 грн. матеральної шкоди та 1 грн. моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що близько 15.10 год. 18 серпня 2017 року в с.Ямельня Яворівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] та автомобіля «Опель Астра» д.н.з. [NUMBER], в результаті якої загинула водій автомобіля «Опель Астра» - [PERSON], а транспортні засоби зазнали значних технічних пошкоджень. Згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АК/6364512 від 22.05.2017 року /а.с.76/, автомобіль [NUMBER], власником якого є СУАП у формі ТзОВ «Західна нафтова група», застрахований ПАТ «СК «Українська Cтрахова група». З листа ПАТ «СК «Українська страхова група» від 06.11.2017 року вбачається, що 24.07.2017 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та САУП «Західна нафтова група» у формі товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, предметом договору страхування якого є автомобіль [NUMBER]. 18.08.2017 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017140000000650 за ч.2 ст.286 КК України. 19.08.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою прокурора від 07.12.2017 року кримінальне провадження №12017140000000650 від 18.08.2017 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.286 КК України, за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08.02.2018 року постанову прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ГП України [PERSON] від 07.12.2017 року - скасовано, а матеріали кримінальному провадженні №12017140000000650 повернуто Генеральній прокуратурі України для досудового розслідування /а.с.66-69/. З вказаної ухвали суду вбачається, що постанова прокурора від 07.12.2017 року про закриття кримінального провадження №12017140000000650 від 18.08.2017р. не відповідає вимогам законності та неупередженості, не ґрунтується на всебічному та повному дослідженні обставин кримінального провадження, адже спростування предявленої [PERSON] підозри потребує подальшого досудового розслідування, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню. При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо зясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення обєктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника. З листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 28.03.2018 року №6430/24/2/1-2018 /а.с.74-75/ вбачається, що проведеним досудовим розслідуванням встановлений факт керування транспортним засобом учасником ДТП іншою особою. У звязку з цим, Генеральною прокуратурою України кримінальне провадження щодо [PERSON] за фактом ДТП закрито, а до ЄРДР відносно останнього внесені відомості за фактом завідомо неправдивого показання, передбаченого ч.2 ст.384 КК України. За скоєння ДТП 07.12.2017 року складено та погоджено в Генеральній прокуратурі України повідомлення про підозру за вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Крім того, досудовим розслідуванням встановлена вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Мерседес-Бенц S65 AMG» д.н.з. [NUMBER] станом на 18.08.2017 року, яка відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 13.11.2017 року №19/13-1/222-СЕ/17 може складати 1255165,23 грн. Наведеним також стверджується, що у даній дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Наказом генерального директора СП «Західна нафтова група» від 16.01.2017 року №017 за [PERSON] закріплено автомобіль [NUMBER], з яким був ознайомлений відповідач /а.с.8/. З довідки, виданої ТзОВ ПОФ «ІРБІС» від 14.02.2018 року №1, /а.с.40/ вбачається, що станом на 14.02.2018 року [PERSON] займає посаду заступника директора з охоронної діяльності і його дохід за період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року склав 18443,68 грн. З довідки МСЕК серії 12ААА №364400 від 28.12.2016 року, [PERSON] до 01.01.2019 року встановлено інвалідність 3-ої групи загального захворювання /а.с.38/. Наведені докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, адже вони отримані із дотриманням встановленого законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); - причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у своєї постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, вказав, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Пленуму ВССУ за № 4 від 01 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звернуто увагу на те, що суд розглянувши цивільну справу про відшкодування шкоди у цьому випадку зобов'язаний керуватися положеннями ст. 61 п.4 ЦПК України, а саме: вирок у кримінальній справі, що набрав чинної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суд, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Однак, судом встановлено, що на даний час за скоєння ДТП, яке мало місце 07.12.2017р. в с.Ямельня Яворівського району Львівської області, складено та погоджено в Генеральній прокуратурі України повідомлення про підозру за вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а щодо [PERSON], то до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно нього внесені відомості за фактом завідомо неправдивого показання, передбаченого ч.2 ст.384 КК України. За наведеного, суд не приймає до уваги долучений до матеріалів справи Виновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №25484 від 12.01.2018р. та покликання представників сторін та відповідача, що вказана дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини водія [PERSON] Згідно вимог ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, шо вказана дорожньо-транспортна пригода мала місце саме з вини водія [PERSON] Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди не є встановленою та підлягає доведенню. За наведеного, та враховуючи, що на даний час вина у вчиненні [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не встановлена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги СУАП у формі ТзОВ «Західна нафтова група» до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди є передчасними і такими, що до задоволення не підлягають. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed