Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач в особів представника звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 серпня 2015 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в розмірі 2000 євро і зобов'язалася повернути гроші в строк до 15 листопада 2015 року. У зазначений строк відповідач свої зобов'язання порушила і гроші не повернула. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 2000 євро, 3 % річних в розмірі 152,22 євро, судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн. До початку судового засідання представник позивача надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією розписки від 27 серпня 2015 року, згідно якої позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в розмірі 2000 євро і зобов'язалася повернути гроші в строк до 15 листопада 2015 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що умови договору позики відповідачем були порушені і на даний час існує заборгованість, яка з урахуванням 3 % річних становить 2152,22 євро. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved