Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач в березні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року розірваний. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо від позивача, у вихованні дитини відповідач ніякої участі не приймає, жодного разу не виявив бажання побачити свого сина, не цікавиться його розвитком та здоров»ям, ухиляється від добровільної сплати аліментів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01 лютого 2014 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 35 205,97 грн., та розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з вини відповідача станом на 01 лютого 2014 року становить 40 288,60 грн. Під час розгляду справи ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина в розмірі 22 121.04 грн. та стягнення заборгованості по аліментам на утримання позивача [PERSON] в розмірі 13 084,93 грн. залишено без розгляду. На підставі вищенаведеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 40 288,60 грн. та понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідач та треті особи у судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Прокурор прокуратури Вишгородського району Київської області не заперечила проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 листопада 2006 року було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], зареєстрований виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 63. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 12 жовтня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER], зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1969. Дитина проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]., що підтверджується довідкою форми № 3 від 10 січня 2014 року № 10/19 (а.с.16). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008р.) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із пояснень представника позивача та встановлено судом відповідач, який являється батьком неповнолітнього [PERSON], не виконує покладених на нього законом обов'язків щодо виховання та належного утримання дитини, він не займається її вихованням та не проявляє інтересу до її життя, навчання, відпочинку та оздоровлення. Крім того відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, після народження сина ніколи його не бачив. Згідно характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 689 Деснянського району м. Києва, [PERSON], [INFO], відвідує садочок систематично. Батько у вихованні сина участі не приймає. За час перебування дитини у дитячому садочку батько жодного разу не приводив та не забирав його (а.с. 9). Згідно акту від 13 січня 2014 року про стан житлово-побутових умов в квартирі [ADDRESS], виданого начальником ЖЕК-305, квартира двохкімнатна, розташована на одинадцятому поверсі шістнадцятиповерхового будинку, забезпечена холодним та гарячим водопостачанням. Сантехобладнання знаходиться в відповідному стані. В квартирі розміщенні корпусні м»які меблі та кухонні меблі, електропобутова техніка та всі необхідні речі для нормальної життєдіяльності. Житлово-побутові умови в квартирі задовільні (а.с.13) Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102/02/38-1108 від 18 лютого 2014 року батько дитини [PERSON] самоусунувся та свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню та навчанню сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров»ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати (а.с.17). [PERSON] направив до служби заяву, в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, згідний на позбавлення його батьківських прав, а тому суд знаходить законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банкам. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1 % від простроченої суми аліментарного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до довідки-розрахунку по аліментам № 477/9 від 31 січня 2014 року, заборгованість [PERSON] з 01 березня 2013 року по 31 січня 2014 року становить 22121,04 грн. Відповідно до довідки-розрахунку по аліментам № 478/9 від 31 січня 2014 року, заборгованість по [PERSON] по аліментам на утримання позивача з 01 березня 2013 року по 18 червня 2013 року становить 13084,93 грн. (а.с.14-15). Згідно розрахунку, який надала позивачка та який не оспорюється відповідачем, сума неустойки відповідно до вимог ст.196 СК України складає 40288,60 грн. Визначаючи розмір неустойки (пені), суд погоджується з розрахунками позивача [PERSON] з огляду на те, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця. Відповідач по справі не надав суду докази, які б вказували на те, що він приймає всі можливі заходи щодо своєчасної сплати заборгованості аліментів, по якій нарахована сума неустойки (пені). Доказів на підтвердження поважних причин, які б унеможливлювали виконувати установлений ст.180 СК України обов'язок батька утримувати свого сина, відповідач суду не надав. За таких обставин суд не має достатніх підстав для звільнення відповідача від відповідальності за ухилення від сплати аліментів у вигляді пені за весь час прострочення, а тому в зазначеній частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved