Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 12.01.2016 у розмірі 29358,94 грн., яка складається з наступного: 10227,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5288,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13448,38 грн. - пеня; 394,57 грн. - штраф. В обґрунтування посилається на те, що 12 січня 2016 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11623,68 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.01.2019. Стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за генеральною угодою, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначає, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника та ухвалення заочного рішення. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 23.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явися, про причини неявки не повідомив. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнала частково, визнала заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10227,07 грн. Суму заборгованості по нарахованим процентам визнала лише в межах строку кредитування, тобто до 31.01.2019. Позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу не визнала, просить розглянути справу без її участі. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 січня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та відповідачем [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (кредитний договір), відповідно до п. 2.1. якого банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 11623,68 грн. на строк 36 місяців з 12.01.2016 по 31.01.2019 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на обов`язок позичальника з повернення кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник сплачує банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 421,71 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено сплату штрафу в розмірі 394,57 грн. за прострочення виконання зобов`язань. При порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення (п. 2.8. Генеральної угоди). Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 598 ч.1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи, зокрема, випискою по картковому рахунку відповідача, підтверджується, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю. У свою чергу відповідач не заперечує факт укладення Генеральної угоди, користування кредитною карткою, а також того, що своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та не сплачує проценти за його користування у встановленому договором порядку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 20.05.2019 утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 10227,07 грн. Наявність заборгованості по кредиту в розмірі 10227,07 грн. підтверджена розрахунком заборгованості, тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 10227,07 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 20.05.2019 року, в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані з 12.01.2016 по 20.05.2019. Втім, суд не погоджується з таким розрахунком з огляду на наступне. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 31.01.2019. Відтак, у межах строку кредитування до 31.01.2019 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.02.2019, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після 31.01.2019 (закінчення строку кредитування), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 13448,38 грн., а також штрафу у розмірі 394,57 грн., суд зазначає наступне. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 21 ч. 1 цього Розпорядження м. Новогродівка (Новогродівська міська рада), де зареєстрована відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено Новогродівка (Новогродівська міська рада). З листа Відділу державної реєстрації Новогродівської міської ради № 05-19/515 від 21.12.2020 вбачається, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, вимоги щодо стягнення суми пені та суми штрафу, які нараховані позивачем відповідачу після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами є безпідставними та у їх задоволені необхідно відмовити. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15283,04 грн., яка складається з 10227,07 грн. - заборгованість за кредитом, 5055,97 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 12.01.2016 по 31.01.2019. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial