Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника, звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 15.04.2018. До спадкової маси входить житловий будинок розташований за адресою: м. Гола Пристань, вул. Набережна 198. Під час оформлення документів на спадщину позивач дізналася, що на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] на зазначений будинок накладено арешт. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, вказаний житловий будинок колись він був проданий її матірю [PERSON], боржникові за виконавчим провадженням. Але на момент накладення виконавцем арешту на майно не було взято до уваги, що зазначений договір 23.05.2012 вже було розірвано. Через вищевикладені обставини, позивач не може реалізувати своє право на спадщину, що порушує її законні права та інтереси щодо розпорядження спадковим майном, яке залишилося після смерті її матері, у звязку з чим [PERSON] просить визнати за нею право власності на зазначений будинок та зняти арешт, накладений на підставі виконавчого провадження. Сторони в судове засідання не зявилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином, відзиву на позовну заяву, клопотань від сторін до суду не надходило. На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне. Відповідно до Інформаційної довідки приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу від 12.10.2018 вих. №182/02-14, позивач [PERSON] являєся єдиним спадкоємцем (за законом) після смерті [PERSON], яка померла 15.04.2018 (а. с. 9). До спадкової маси входить житловий будинок розташований за адресою: м. Гола Пристань, вул. Набережна 198. Згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2006 року в цивільній справі №2-1679/06, визнано договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Набережній №198 в м. Гола Пристань Херсонської області, між [PERSON] та [PERSON], укладений 24 грудня 2002 року на товарній біржі «ВА-БАНК» дійсним та визнано за [PERSON] право власності на жилий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Набережна №198 в м. Гола Пристань Херсонської області. (а. с. 17). Право власності\~було зареєстроване\~в Херсонському\~бюро технічної\~інвентаризації 24.10.2006,\~що підтверджується\~свідоцтвом та\~Витягом про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно(а. с. 14-15). При оформленні документів на спадщину позивачеві стало відомо, що на підставі постанови від 09.09.2013 про арешт майна боржника [PERSON] на вищевказаний будинок було накладено арешт. Як вбачається з наданих позивачем до суду доказів, між спадкодавцем [PERSON] та відповідачем [PERSON], щодо якої перебувало виконавче провадження, було укладено Договір купівлі продажу житлового будинку, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Набережна будинок №198, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] 24 жовтня 2006 року за р, №3937. Відповідно до Договору про розірвання договору купівлі-продажу від 23 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1575, вищевказаний Договір купівлі продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 10-11, 12-13). Тобто, на момент накладення виконавцем арешту на майно не було взято до уваги те, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами вже було розірвано, тобто власником нерухомого майна фактично була [PERSON] Наявність арешту на майно, яке належить [PERSON], створює порушення її законних прав та інтересів щодо розпорядження майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володінням майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Так,\~статтею 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права та відновлення становища, яке існувало до порушення, крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» надав судам низку розяснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивач вправі обєднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, повязаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. З огляду на вищенаведені обставини справи, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими, позов таким що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved