Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 700 гривень з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. При цьому позивач зазначає, що подружні стосунки між сторонами не склалися, відсутні спільні інтереси та почуття любові, проживає подружжя окремо один від одного, син проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Батьки дітей не досягли домовленості щодо добровільної сплати аліментів. За позовом [PERSON] відкрите провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначивши про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не сповістив. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 14 (свідоцтво [NUMBER], видане виконавчим комітетом Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. [INFO], під час перебування в шлюбі, у подружжя [PERSON] народився син [PERSON]. Свідоцтво про народження дитини видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, яким в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 3043. На теперішній час подружжя [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач зазначає, що втратила почуття любові до чоловіка, не бажає знаходитися з ним у шлюбних стосунках та нести пов'язані з цим зобов'язання. На примирення не згодна. За таких обставин суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. В силу статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу за допомогою будь-яких видів насильства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю за місцем її реєстрації підтверджено довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) № 198 від 11.12.2013 року. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір'ю. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний та соціальний обов'язок по утриманню дитини та позбавляли б його реальної можливості платити аліменти у зазначеному позивачем розмірі. За правилами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір ставок державного збору із позовних заяв про стягнення аліментів встановлений ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та дорівнює 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх платежів, але не більш ніж за шість місяців, що відповідає п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved