Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2016 року звернулася до суду з даним позовом. Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2013 року на автодорозі Татарів-Кам`янець-Подільський сталася ДТП за участю автомобіля Vоlkswаgеn LТ46, державний номер [NUMBER] (далі - автомобіль Vоlkswаgеn) яким керував [PERSON] та автомобіля Мегсеdеs-Bеnz марки Vіtо 110 D, державний номер [NUMBER] (далі - автомобіль Мегсеdеs-Bеnz), яким керував [PERSON] . Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП автомобіль Мегсеdеs-Bеnz зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту, яку сплатила позивач становить 37 040 грн. крім того, в зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, позивач зазнала моральних страждань. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2016 року (суддя Ничик Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 37 040 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн - моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року рішення місцевого суду від 09.09.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.10.2018 року рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року постановою ВС залишено без змін. В постанові ВС зазначено, що судами попередніх інстанцій не було залучено до участі в справі страхову компанію та Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи. Також зазначено, що позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії, а у випадку її ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу від МТСБУ. Під час нового судового розгляду справи за клопотанням представника позивача було залучено як співвідповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Також було залучено як третю особу, що не заявляє самостійні вимоги МТСБУ. Представник позивача [PERSON] адвокат Візінський В.В. просив уточнені позовні вимоги задовольнити із підстав зазначених в позові. Та стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та ПАТ «УСК «Гарант-Авто», заподіяну позивачу шкоду в сумі 37 040,00 грн. Представники відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та третьої особи МТСБУ в призначені судові засідання, про які повідомлялись в передбачений законодавством спосіб, не з`являлись, відзиву чи будь-яких клопотань від них до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] адвокат Паньків О.Б. подала відзив на позовну заяву. Вона заперечила проти задоволення позову в частині стягнення коштів із [PERSON] та просила відмовити у задоволенні позову в цій частині. Наголосила, що позивач має право звертатись до страхової та до МТСБУ за відшкодуванням шкоди яка не перевищує ліміту встановленого страховим полісом, згідно вимог чинного законодавства України. Суд вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. [PERSON] являється власником автомобіля Мегсеdеs-Bеnz д.н.з. [NUMBER] (Том 1 а.с.10). 21.09.2013 року біля 14-50 год. [PERSON] керуючи автомобілем Vоlkswаgеn д.н.з [NUMBER] в с.Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області допустив зіткнення з автомобілем Мегсеdеs-Bеnz д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2013 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП (Том 1 а.с.12). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 19 липня 2016 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, експертом-автотоварознавцем ПП «Автопол», вартість майнового збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження вищевказаного автомобіля Мегсеdеs-Bеnz у ДТП станом на дату завершення виконання даного дослідження становить 38 243,10 грн.( Том 1 а.с.51-74) Відповідно до рахунку від 26 червня 2015 року та акта виконаних робіт від 26 червня 2015 року позивач за виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля сплатила на користь Приватного підприємця [PERSON] . фактичну вартість ремонту з урахуванням заміни деталей на нові в розмірі 37 040 грн.( Том 1 а.с.15-17) Відповідно до полісу від 27 лютого 2013 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] , власника автомобіля Vоlkswаgеn д.н.з [NUMBER] була застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із лімітом відповідальності 50 000 грн за шкоду, заподіяну майну (Том 1 а.с.33). З матеріалів справи вбачається, що позивач подав ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заявку про стягнення відшкодування (Том 1 а.с.75-76). На даний час шкода позивачу відповідачем ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не відшкодована. Також відповідачем ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не оспорюється та не спростовано розмір шкоди яку просить стягнути позивач. Мотиви суду. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З матеріалів справи встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 0589903 у період часу з 28.02.2013 року до 27.02.2014 року. Тобто на момент ДТП 21.09.2013 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Тому судом враховується те, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Абзацом 2 пункту 22.1, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з підпунктом 2 пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а у разі завершення процедури ліквідації ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та затвердження ліквідаційного балансу - від МТСБУ. На даний час ПАТ «УСК «Гарант-Авто» перебуває в процедурі ліквідації, але ще не ліквідована і ліквідаційний баланс ще не затверджено, що підтверджується інформацією станом на 15.08.2019 року наявною у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Том 2 а.с. 21-36). Позовних вимог до МТСБУ позивачем не ставиться. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки [PERSON] просить суд стягнути завдану їй у результаті ДТП шкоду з [PERSON] та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» солідарно, тому суд з врахуванням вищенаведеного, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволенню тільки в частині стягнення шкоди з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у розмірі заявленому позивачем та підтвердженим матеріалами справи і сума якої не перевищує ліміту визначеного в страховому полісі, який ніким не оспорюється та не спростований під час судового розгляду, а в частині стягнення шкоди з відповідача [PERSON] солідарно із страховою компанією слід відмовити з наведених вище підстав. Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved