Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] іпотечна установа 06 червня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В позовній заяві посилався на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № КІ-2, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 180000 грн. з терміном повернення до 08 грудня 2021 року зі сплатою 15 % річних. Також посилався на те, що в забезпечення виконання зобовязань за договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Вказував, що 02 лютого 2012 року між [PERSON] іпотечною установою та ПАТ «Енергобанк» укладений договір відступлення права вимоги № 49/12, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит та договором поруки. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором не виконує, існує заборгованість. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2015 року стягнуто з відповідачів заборгованість станом на 29 липня 2015 року в сумі 154988,13 грн., але за період з 29 липня 2015 року по 18 грудня 2015 року нараховані відсотки в розмірі 8471,50 грн. та пеня в розмірі 17938,82 грн. Тому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 26410,32 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № КІ-1, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 180000 грн. зі сплатою 15 % річних строком погашення не пізніше 08 грудня 2021 року. Як встановлено судом, ПАТ «Енергобанк» взяті на себе зобовязання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Встановлено, що 08 грудня 2011 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № кі-2-п, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] зобовязалася відповідати перед банком солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобовязань за договором про іпотечний кредит. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також судом встановлено, що 02 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» укладено договір відступлення права вимоги № 49/12, за умовами якого ПАТ «Енергобанк» перебав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком та відповідачем [PERSON], а також за договором поруки між банком і [PERSON] Станом на 29 липня 2015 року заборгованість за кредитом складала 154988,13 грн., з яких: по основній сумі боргу 147385,96 грн., нараховані відсотки 6365,29 грн., пеня 742,44 грн., інфляційні втрати 494,44 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що умови договору відповідачем [PERSON] належним чином виконано не було, суд приходить до висновку, що має місце порушення умов договору відповідачем. Також встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2015 року позовні вимоги Державної іпотечної установи задоволено, стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 154988 грн. 13 коп., яка існувала станом на 29 липня 2015 року, з яких: по основній сумі боргу 147385,96 грн., нараховані відсотки 6365,29 грн., пеня 742,44 грн., інфляційні втрати 494,44 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Встановлено, що договором поруки, який було укладено між ПАТ «Енергобанк», [PERSON] та [PERSON] не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 4.2. договору). В той же час, внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк скористався своїм правом та шляхом звернення до суду з позовом достроково вимагав з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі N 6-691цс16). Оскільки з даним позовом до суду позивач звернувся лише 06 червня 2016 року (до відділення звязку заяву подано 01 червня 2016 року), то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON], позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також встановлено, що за період з 29 липня 2015 року по 18 грудня 2015 року нарахована заборгованість за кредитним договором складає 26410,32 грн., з яких: 8471,50 грн. нараховані відсотки та пеня за прострочення сплати кредитних коштів 17938,82 грн. Складений позивачем розрахунок відповідної заборгованості в повній мірі відповідає умовам укладеного між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» кредитного договору, є обґрунтованим. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що позивачем не були враховані всі сплачені відповідачем суми (на думку представника, близько 12000 грн.), не заслуговує на увагу. Як вбачається з наданого до суду розрахунку, позивачем враховано, що сума в розмірі 11371,99 грн. є сумою, яка була сплачена відповідачем понад суму, яка підлягала до стягнення за судовим рішенням. Така сума грошових коштів в чіткій відповідності до вимог п. 2.6. укладеного кредитного договору була спрямована на погашення нарахованої за договором пені. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Дослідженими в справі доказами встановлено, що за період з 29 липня 2015 року по 18 грудня 2015 року за умовами договору нарахований загальний розмір пені в сумі 29310,81 грн., в рахунок погашення суми пені враховано за цей період суму 11371,99 грн., залишок нарахованої пені склав 17938,82 грн. Суд приходить до висновку про можливість зменшення в порядку ст. 551 ЦК України розміру пені за період з 29 липня 2015 року по 18 грудня 2015 року до розміру суми 11371,99 грн., яка була погашена. Тому вимоги Державної іпотечної установи щодо стягнення суми пені не підлягають до задоволення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи підлягають частковому задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору в розмірі 8471 грн. 50 коп. нарахованих відсотків. В решті в задоволенні позову слід відмовити. Також з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial