Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що будинок № 23 по вул. Тепличній у м. Краматорську належить їй на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013. В даному будинку зареєстровані: вона, як власник будинку, її чоловік [PERSON] та відповідачі по справі. З 01.01.2014 року відповідачі у спірному будинку не проживають, яких-небудь речей, що належать їм та зберігаються у будинку, не має. Відповідачі мешкають у м. Краматорську, вул. Рубльова, буд. 14, але у добровільному порядку вони відмовляються знятися з реєстрації, що змушують її звертатися з цим позовом до суду. Відповідачі не проживають на житловій площі будинку 23, по вул. Тепличній у м. Краматорську з 01.01.2014 по теперішній час. Крім того, зазначає, що станом на теперішній час вона позбавлена можливості оформити субсидію, самостійно сплачує житлово- комунальні послуги, та у звязку з цим, перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки її пенсія незначна. Просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги та доводи на яких вони ґрунтуються, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши думку позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 5002, позивач [PERSON] придбала будинок № 23 по вул. Тепличній у м. Краматорську Донецької області (а.с.12-13). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Краматорським міським бюро технічної інвентаризації за №10697907 від 11.10.2013, власником будинку № 23 по вул. Тепличній у м. Краматорську Донецької області є [PERSON] (а.с.10-11). Згідно довідки виконавчого комітету Ясногірівської селищної ради від 29.06.2016, позивач [PERSON] зареєстрована у [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Як вбачається з акту про не проживання складеного головою Ясногірівської селищної ради в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 28.06.2016, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані, але не мешкають у будинку № 23 по вул. Тепличній у м. Краматорську Донецької області з 2014 року по день складання акту, що свідчить про відсутність відповідачів понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідачів (а.с.8). Судом беззаперечно встановлено, що відповідачі станом на теперішній час мешкають у будинку № 14 по вул. Рубльова у м. Краматорську Донецької області, оскільки, ця адреса зазначена у їх заяві, які вони надіслали на адресу суду, а тому, вони не є таким, що не мають місця проживання у разі зняття їх з реєстрації у будинку № 23 по вул. Тепличній у м. Краматорську Донецької області (а.с.18-21). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в період з 2014 року по теперішній час, з питань вселення чи усунення перешкод в проживанні у [INFO], відповідачі до позивача не зверталися. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в будинку. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачі не проживають з 2014 року у зазначеному будинку, поважні причини відсутності відповідачів у будинку понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цим будинком позивач відповідачам не чинить, відповідачі не надають коштів на його утримання та не сплачують комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved