Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач в лютому 2013 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому зазначив, що 19.10.2009 року о 14 год. 10 хв. перехресті вул. Київської та Московської в м. Житомирі, з вини відповідача, який керував автомобілем «Шкода Октавія» д.н. [NUMBER], сталося зіткнення автомобіля «Мерседес Бенс Смарт» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мітсубісі Ланцер» д.н. [NUMBER]. Під керуванням [PERSON] Внаслідок даної ДТП було перекрито рух тролейбусів маршрутів 1,2,4,15, внаслідок чого позивач отримав збитки (упущену вигоду). У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача 1611 грн. 33 коп. матеріальної шкоди за години вимушеного простою тролейбусів, а також судові витрати. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, наполягав на відшкодуванні шкоди на підставі наданого розрахунку в сумі 4042 грн. 24 коп. при тих же обставинах заподіяння шкоди, а також витрат за сплачений судовий збір в сумі 214,60 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що сума заподіяної шкоди значно завищена, не вірно визначені години простою тролейбусів, оскільки оформлення ДТП на перехресті тривало не більше 30-40 хв. В останньому судовому засіданні просив в позові відмовити, оскілки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 22, 1166 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що 19.10.2009 року о 14 год. 10 хв. перехресті вул. Київської та Московської в м. Житомирі, з вини відповідача, який керував автомобілем «Шкода Октавія» д.н. [NUMBER], сталося зіткнення автомобіля «Мерседес Бенс Смарт», д.н. [NUMBER] та автомобіля «Мітсубісі Ланцер» д.н. [NUMBER]. внаслідок якої було перекрито рух тролейбусів маршрутів 1,2,4,15 і позивачу заподіяна шкода у вигляді витрат за години вимушеного простою тролейбусів. Суд прийшов до висновку, що дана ДТП сталася із вини відповідача в результаті невиконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки відповідач перед початком руху та зміною його напрямку не переконався в безпечності маневру, внаслідок цього здійснив зіткнення з автомобілями. Наведене стверджується постановою Богунського райсуду м. Житомира від 18.11.2009 року, згідно якої відповідач визнаний винним в даній ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.9). Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61.ч.4 ЦПК України). Таким чином, судом встановлена протиправність дій відповідача та його вина в скоєнні даної ДТП, а також причинний зв'язок між наявною шкодою і протиправним діянням заподіювача. Враховуючи вимоги ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди), яка заподіяна позивачу простоєм тролейбусів, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів в підтвердження розміру завданої шкоди, а саме в підтвердження дійсного часу простою тролейбусів, оскільки відповідач його оспорює та не погоджується з сумарним часом простою всіх тролейбусів на маршрутах 1,2,4,15 згідно представленого розрахунку, а це в свою чергу впливає на дійсний розмір заподіяної шкоди. Більше того, загальний час простою тролейбусів сам позивач визначає по різному, зокрема в розрахунках на а.с. 5 він становить 25 год. 39 хв, а в розрахунках на а.с.18-20 становить 29 год. 07 хв. Судом не може бути прийнятий до уваги розрахунок здійснений на підставі Методичних рекомендацій щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів, затверджених Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 31.12.2010 № 490 /а.с.18-20/, позаяк він носить рекомендаційний характер, та не має зворотної дії на події, що відбулися 19.10.2009 року. Крім того, позивач без будь-яких підстав та доказів двічі збільшує розмір позовних вимог та здійснює розрахунки упущеної вигоди, при цьому позивачем враховуються одні і ті ж самі обставини та дата, при яких була заподіяна шкода. Згідно рішення апеляційного суду Житомирської області від 24.01.2013 року по аналогічній справі за позовом КП «ЖТТУ» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, було встановлено дохід за годину роботи тролейбусів по підприємству за жовтень місяць 2009 рік, який становить 62 грн. 82 коп.(враховуючи отриманий дохід за жовтень місяць та відпрацьований час у жовтні 2009 року). Ці самі показники при вирішенні питання про відшкодування шкоди за то й же період повинні бути враховані і при визначенні шкоди по даній справі, що не здійснено позивачем. Часом заподіяння шкоди є 19.10.2009 року, тобто день скоєння ДТП. З матеріалів справи вбачається, що позивачу в цей же день було достовірно відомо про заподіяння шкоди, оскільки працівники підприємства складали добові рапорти про затримку рухомого складу ЖТТУ, проводили розрахунки, тобто почався перебіг позовної давності. Таким чином, позивачу в цей же день було відомо про порушене своє право, однак з позовом до суду звернулися лише 04.02.2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач до винесення рішення надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, проте представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, більше того, позивач не заявляв навіть таке клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed