Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON],звертаючись з позовом до суду, просить позбавити громадянина Федеративної Республіки Німеччина [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого 20.05.2005 року шлюбу сторони мають спільну малолітню дитини, доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось у зв'язку з різноманітними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, тому з травня 2015 року сторони припинили спільне проживання, відповідач виїхав до Німеччини та проживає окремо від позивача та доньки. 15.08.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини разом із позивачем. З народження доньки відповідач її життям не цікавиться, жодного бажання та прагнення до спілкування з дитиною не виявляє, позивач виховує дитину самостійно, в той час як відповідач не приймає участі у її вихованні та не надає ані матеріальної допомоги, ані моральної підтримки. Зазначені взаємовідносини перешкоджають позивачу у вихованні дитини та у вирішенні соціально-побутових питань, оскільки без письмової згоди відповідача, який постійно проживає за межами України, неможливо отримати жодного документа на дитину, у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача, який надав заяву, відповідно до якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав і розгляду справи без його участі, тому позивач звертається даним позовом в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена заява відповідача, відповідно до якої останній згоден із позбавленням батьківських прав, із збереженням батьківських прав матері дитини - [PERSON], та відповідач просить провести розгляд справи за його відсутності, так як він не перебуває в Україні. (а.с. 17-23) Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської радиКиївської області - Лучко Л.С. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, заперечень не має та просить провести розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю, а [PERSON], [INFO], є батьком малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.12.2015 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №4205. (а.с. 15) За даними Свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.08.2017 року, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 291 від 15.08.2017 року. (а.с. 16) За даними Акту обстеження умов проживання, складеного комісією та затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської радивід 25.10.2017 року, обстежено умови проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Квартира є однокімнатною, і сучасним ремонтом, мебльована, розташована у новобудові на 4-му поверсі, чотирьохповерхового будинку, облаштовані умови для розвитку дитини. (а.с. 24) За даними Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Ірпінської міської ради Король П.П. від 15.11.2017 року, обстежено умови проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], які охарактеризовано як задовільні. (аа.с. 25) Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 13.02.2018 року № 30/1, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] року. Висновком органу опіки та піклування встановлено, що з травня 2015 року батьки почали проживати окремо, з 15.08.2017 року шлюб офіційно розірвано, дитина почала проживати з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Батько [PERSON] виїхав до Німеччини і постійно проживає там та надав заяву від 18.10.2017 року про відмову від малолітньої доньки, позбавлення його батьківських прав, не заперечує проти усиновлення дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: approved