Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

позивача звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.12.2008 року з відповідача стягнуто на користь позивача 4 500 грн. відшкодування моральної шкоди; рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.12.2008 року з відповідача вирішено стягнути на користь позивача 1 970,48 грн. відшкодування матеріальної шкоди; рішенням того ж суду від 29.12.2009 року з відповідача стягнуто 3 000 грн. відшкодування моральної шкоди; рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.02.2011 року - 1 500 грн. відшкодування моральної шкоди. На виконання вказаних рішень суду видано виконавчі документи та відкрито виконавчі провадження відповідно: ВП 51033826, ВП 51033770, ВП 51234703, ВП 51034081. Однак, відповідач вказані рішення суду не виконує та не сплатив на користь позивача призначені суми, у зв`язку із чим заподіяв їй збитки, які виражаються у знеціненні коштів. Тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй суму боргу з урахуванням індексу інфляції в загальному розмірі 25 295,14 грн. та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належно повідомлена. 25.11.2019 року вона подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , що стверджується поштовими повідомленнями про вручення відповідачу судових повісток (а.с.21, 25, 32 ). Причин своєї неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся судовими повістками. Поважних причин неявки в судові засідання представника Коломийського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області суду невідомо. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15 висловлено наступну правову позицію. За змістом норми закону, визначеної в ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постановах: від 23 вересня 2015року у справі №6-1206цс15, від 27 вересня 2017року у справі №6-2096цс16, від 7 березня 2018 року у справі №305/1293/16-ц, від 12 квітня 2018 року у справі № 752/2820/17-ц, наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених законом або договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування неповернутими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Розрахунок індексу інфляції та 3% річних вміщені у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та роз`ясненні Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції». Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.12.2008 року з відповідача стягнуто на користь позивача 4 500 грн. моральної шкоди, на виконання якого відкрито виконавче провадження ВП 51234703. У зв`язку із невиконанням зобов`язанням щодо відшкодування моральної шкоди позивачу спричинено збитки, які вона відповідно з урахуванням суми боргу та інфляційних 3 відсотків річних за період з 28.03.2009 року по 06.06.2019 року оцінила у 11 046,91 грн. Згідно із рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.12.2008 року з відповідача стягнуто на користь позивача 1 970,48 грн. матеріальної шкоди та відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду (ВП 51034081). У зв`язку із ухиленням відповідачем від виконання зобов`язання позивачу спричинено шкоду, пов`язану із знеціненням коштів, яка становить з урахуванням інфляційних 3% річних за період з 28.03.2009 року по 06.06.2019 року 4 837,27 грн. Також, рішенням того ж суду від 29.12.2009 року з відповідача стягнуто на користь позивача 3 000 грн. моральної шкоди. На виконання рішення суду видано виконавчий лист за яким відкрито виконавче провадження ВП 51033826. Однак відповідач на даний час не виконав зобов`язання за рішенням суду, чим заподіяв позивачу збитки, які виражаються у знеціненні коштів, які за розрахунками позивача з урахуванням індексу інфляції за період з 02.02.2010 року по 06.06.2019 року становлять 5 750,43 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за вказаний період у розмірі 841,32 грн. Крім того, рішенням того ж суду від 25.02.2011 року у справі № 2-470/11 з відповідача стягнуто на користь позивача 1 500 грн. моральної шкоди. На виконання рішення суду відкрито виконавче провадження ВП 51033770, однак,у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання позивачу спричинено шкоду, яка з урахуванням індексу інфляції за період з 02.04.2011 року по 06.06.2019 рік складає - 2 450,83 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за вказаний період у розмірі - 368,38 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та згідно з ст.141 ЦПК України судові витрати. На підставі ст. 509, 526, 625, ЦК України та,

Outcome: partial