Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2020 року звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , прохаючи суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (а. с. 2-3). Судові витрати по справі становлять 840 гривень 80 копійок (а. с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є основним квартиронаймачем вказаної квартири, ордер на яку видано на ім`я його батька [PERSON] , який [INFO] помер. На теперішній час у цій квартирі зареєстрований він разом із своєю дружиною та донькою. Крім них у квартирі також зареєстрована його сестра [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Відповідачка у квартирі не мешкає з 2014 року, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. З тих підстав, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі понад 6 місяців, вважає, що на підставі норм ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, має право на задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 20 жовтня 2020 року. 07 грудня 2020 року у судовому засіданні відповідачка надала суду письмове клопотання про залучення до справи, як третьої особи, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра Міністерства оборони України, обґрунтувавши його у судовому засіданні тим, що вона хоче з`ясувати, чому основним квартиронаймачем є позивач, у задоволенні якого протокольною ухвалою від 07 грудня 2020 року їй було відмовлено з тих підстав, що предметом позову є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а з`ясування обставин, які слугували підставою для отримання позивачем статусу основного квартиронаймача, не входять до предмету доказування у даній справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Прохав їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідачка не мешкає у цій квартирі досить довго та весь час не сплачувала комунальні послуги. Крім того, він надавав їй матеріальну допомогу для того, щоб вона змогла винаймати житло, у розмірі 1500 гривень. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, прохала відмовити у їх задоволенні. Додатково пояснила, що позивач є її рідним братом, з яким вони разом із батьками мешкали у спірній квартирі. Зазначила, що вона не розуміє, чому на теперішній час основним квартиронаймачем у вказаній квартирі є він. Вона не заперечувала того, що довгий час не мешкала у цій квартирі, однак зазначила, що не змогла мешкати у ній разом із сім`єю брата, оскільки також мала співмешканця, з яким через деякий час змушена була через непорозуміння із братом переїхати та винаймати житло. Також визнала той факт, що дійсно брат надавав спочатку їй грошові кошти на ви наймання житла, а потім вона самостійно сплачувала ці кошти, через що не мала можливості сплачувати комунальні послуги за квартиру, в якій не мешкала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи наданими письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 361 від 30 березня 1993 року [PERSON] у службове користування надана квартира квартири [ADDRESS] (а.с. 19). Після смерті [PERSON] позивач\~є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , підтвердженням чого є дозвіл начальника Дніпропетровського гарнізону Бессараб С.Б. на переоформлення лицевого рахунку з померлого [PERSON] на його сина [PERSON] (а.с. 24) та довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 356 від 16 вересня 2020 року (а. с. 22). У цій квартирі крім позивача та його дружини й доньки зареєстрована, але не проживає, відповідачка [PERSON] , що підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 16 вересня 2020 року (а. с. 23). Відповідачка [PERSON] залишається зареєстрованою у квартири [ADDRESS] , проте в ній не мешкає, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що знайшло ссвоє підтвердження під час розгляду справи та не спростувалося відповідачкою. Приписами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК\~України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормою ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З наведеним норм чинного законодавства та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , ордер на яку видано на ім`я його батька [PERSON] , який [INFO] помер. На теперішній час у цій квартирі зареєстрований він разом із своєю дружиною та донькою. Крім них у квартирі також зареєстрована його сестра [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Відповідачка у квартирі не мешкає понад шість місяців, комунальні послуги не сплачує. В суді відповідачка підтвердила факт свого не проживання у спірній квартирі з підстав непорозуміння із братом та його сім`єю. Однак суд не визнає поважною причиною відсутність відповідачки за місцем її реєстрації, оскільки весь цей час вона цим житлом не цікавилася, комунальні послуги не сплачувала. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача цілком обґрунтовані, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, через що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до вимог ч ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, суд\~стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved