Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їхніх сина та доньки. В обгрунтування позову вказує, що діти проживають разом з нею, шлюб з відповідачем розірваний, з нього стягуються аліменти на утримання дітей. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, останніми роками з дітьми взагалі не бачився, іноді телефонує, більше 2р. не поздоровляє дітей з днем народження. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість з них (а.с. 2-5). В суді [PERSON] позов підтримала. Визнала, що не зверталася до органу опіки та піклування, міліції з приводу невиконання відповідачем батьківських обов'язків для реагування, притягнення до відповідальності. Вперше звернулася і одразу до суду з цим позовом. Відповідач постійно проживає в РФ. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 43), однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. До суду факсом надійшла заява про визнання позовних вимог, виконана від імені відповідача. Проте авторство вказаної заяви викликає сумніви у суду, оскільки підпис віповідача нотаріально не посвідчений, особа автора працівниками суду встановлена. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Достовірних даних про позицію відповідача щодо позову суд не має. Представник органу опіки та піклування вважав позов на даний час недостатньо обґрунтованим, а застосування до відповідача крайнього заходу впливу передчасним. Прокурор для розгляду справи не з'явився, з цього приводу нічого не повідомив, тому його неявка не унеможливлює розгляд справи, право було забезпечено. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 6). 18.06.2008р. шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду (а.с. 9, 16). За рішенням суду від 25.06.2007р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання обох дітей, рішення приведено до виконання на території Російської Федерації, за місцем проживання відповідача (а.с. 7-8, 14-15). Згідно до довідки і акту обстеження житлових умов від 29.09.2014р. діти проживають разом з позивачкою (а.с. 22, 23). За довідкою НВК «Кіровоградський колегіум - спеціалізований загальноосвітній заклад I-III ступенів - дошкільний навчальний заклад - центр естетичного виховання» від 25.09.2014р., дитина [PERSON] навчалася у цьому закладі з 01.09.2013р. по 30.05.2014р. Батько дитини участі у її вихованні не приймав (а.с. 10). За характеристикою Кіровоградського НВК I-III ступенів № 26, батько дитини [PERSON] за весь час його навчання участі у його вихованні не приймав, до школи не з'являвся (а.с. 11). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] і [PERSON] від 29.09 і 02.10.2014р. відповідно, авторство яких посвідчено в.о. начальника ЖЕК, дітей виховує виключно позивачка, відповідача з 2007р. не бачили (а.с. 24, 25). Опитані в суді діти [PERSON] і [PERSON] пояснили, що проживають з позивачкою, батька не бачили декілька років, іноді телефонує. Пояснює, що працює, приїхати ніколи. До органу опіки та піклування, міліції з метою вжиття до батька заходів реагування не зверталися. Просять позов задовольнити, щоб не мати у майбутньому перед батьком обов'язків. Згідно до висновку органу опіки та піклування від 18.11.2014р., визнано не доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] і [PERSON] Рішення обґрунтовано тим, що відсутні достатні докази ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, а також метою соціального захисту дітей. Позивач не ініціювала застосування до відповідача менш суворих заходів ніж позбавлення батьківських прав, зокрема притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 50-51). Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Прийшовши до переконання про те, що відповідач [PERSON] явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні дітей [PERSON] і [PERSON], у їх духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст.150 СК України, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходить із інтересів дітей. З огляду на це та те, що відповідач постійно проживає і працює в Російській Федерації; позивачка до органу опіки та піклування, міліції тощо з приводу невиконання або неналежного виконання батьківських прав для реагування, притягнення до адміністративної відповідальності за це не зверталась; сам орган опіки та піклування не контролював це питання, не вживав заходів реагування, попередження, профілактики до відповідача з метою корегування його ставлення до виконання обов'язку по вихованню та розвитку дітей; відповідач до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не притягувався; ненадання належних і достатніх доказів про злісне невиконання батьком своїх батьківських обов'язків; сама позивачка реальних заходів для виправлення ситуації не вживала; суд вважає необхідним надати відповідачу можливість змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, тому достатніх підстав для задоволення позову на даний час не убачається. Водночас, відповідача необхідно попередити про те, що батьки при вирішенні питань участі у здійсненні батьківських прав та обов'язків зобов'язані ставити у пріоритет інтереси дитини і що наслідком його пасивного відношення до фізичного та морального розвитку дітей, буле позбавлення його батьківських прав відносно них. [PERSON] не позбавлена в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом у разі впертого небажання батька дитини після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed