Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON], посилаючись на те, що між сторонами 25 вересня 2013 року було укладено договір про спільну діяльність щодо будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], за умовами якого сторони зобов'язалися шляхом об'єднання грошових коштів, спільно діяти для досягнення спільної мети щодо будівництва спірного об»єкту, а після закінчення будівництва сторони повинні були набути право власності на новостворене нерухоме майно в частках, пропорційних їх внескам; в подальшому, була зведена будівля за особисті кошти позивача, відповідач, в порушення взятих на себе зобов»язань, ухилився від виконання умов договору; до кінця будівництво не закінчено, будівля є незавершеною, на даний час позивач має намір розпорядитися належним йому майном, однак відповідач відмовляється від розірвання договору, звернувся до суду із позовом, у якому просить розірвати зазначений договір про спільну діяльність та визнати за позивачем право власності на спірний об»єкт- недобудований житловий будинок площею 51.0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка на позові наполягала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові; відповідачка позов не визнала з мотивів того, що дійсно має претензії до позивача щодо права власності на спірний об»єкт, має намір повернути позивачеві вложені ним у будівництво грошові кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, судом встановлено, що: згідно договору оренди землі від 13.01.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передана в оренду терміном на 49 років земельна ділянка площею 0,1577 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] під будівництво та розміщення торгівельно-виставкового комплексу і благоустрій прилеглої території. 11.03.2011р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області [PERSON] надано дозвіл № 90/2011 на виконання будівельних робіт з будівництва торгівельно -виставкового комплексу та благоустрою прилеглої території за адресою: [ADDRESS]. 13.12.2011р. МКП БТІ зареєстровано право власності на недобудовану будівлю торгівельно-виставкового комплексу за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. 18.09.2013р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], позивачка [PERSON] придбала у власність недобудовану будівлю торгівельно- виставкового комплексу за адресою: [ADDRESS]; право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2013р., індексний номер витягу 9600235. 25 вересня 2013 року між сторонами укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов'язались здійснити спільну діяльність щодо будівництва для поліпшення житлових умов спірного житлового будинку; пунктом 1.1. договору передбачено, що сторони домовились внести грошові кошти для досягнення спільної мети щодо будівництва житлового будинку; вкладом позивача була недобудована будівля та у разі необхідності грошові кошти, вкладом відповідача - грошові кошти, будівельні матеріали. Відповідно до п. 2.1 договору, майнові та грошові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами у результаті спільної діяльності, складає їх спільну часткову власність, яка розподіляється між сторонами в пропорційних частках відповідно до їх внеску після досягнення спільної мети щодо будівництва. В порушення укладеного договору про спільну діяльність, відповідач не виконав його умови, грошових коштів у будівництво об»єкту не вніс, посилаючись на скрутне становище. З моменту укладання договору про спільну діяльність, виключно за кошти позивача здійснювалося будівництво житлового будинку; позивачем було замовлено виготовлення робочого проекту з будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. ПП [PERSON] було розроблено робочий проект, який було узгоджено з Департаментом архітектури та містобудування ЛМР. 5.02.2014 МКП БТІ на замовлення позивача виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], площею 51.0 кв.м. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1130, 1131ЦК України, за договором про спільну діяльність, сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників; договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація сумісних дій учасників або ведення спільних прав, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття втрат та збитків, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно до ст. 1Закону України «Про планування та забудову територій», замовник - це - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку. Аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає встановленим, що будівництво спірного об'єкта було повністю виконано позивачем за рахунок власних коштів, відповідач не виконує на даний час умови договору від 25.09.2013 року щодо фінансування спільної діяльності, відмовляється від розірвання договору у добровільному порядку, враховуючи також недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов»язань, що у даному випадку відповідачем було порушене, суд вважає за необхідне розірвати договір про спільну діяльність, укладений між сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право шляхом визнання права. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Згідно з Першим протоколом до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створені перешкоди для користування власністю розглядаються як порушення права на мирне володіння своїм майном, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321, ст..331 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності на нову річ, виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, що виготовила (створила) річ зі свої матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно зі ст.392 ЦК України власник може звернутися до суду з позовом про визнання його права власності, якщо інша особа оспорює чи не визнає його права власності, або якщо у нього відсутні правовстановлюючі документи. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку за нотаріально посвідченим договором набув та зареєстрував право власності на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва - недобудовану будівлю торгівельно- виставкового комплексу за адресою: [ADDRESS], який у передбаченому Законом порядку, з відповідними узгодженнями уповноважених на такі дії організацій, було переобладнано в недобудований житловий будинок. Оскільки у данному випадку виник спір стосовно зазначеного майна, на яке претендує відповідач, суд вважає, що у позивача є підстави для звернення з позовом про підтвердження свого права власності на спірне майно. Права позивача порушені і підлягають судовому захисту. На підставі викладеного ст. ст.5, 16, 321, 331, 392, 526, 1130, 1131ЦК України та

Outcome: approved