Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 137963,92 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву без номеру від 28 серпня 2009 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000,00 гривень. Таким чином, позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язувалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, але в процесі користування кредитним рахунком [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, у зв`язку з чим станом на 21 липня 2020 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 167616,45 гривень, яка складається з наступного: 1645,22 гривень - заборгованість за кредитом; 164504,22 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1467,01 гривень - заборгованість за пенею. Однак, зважаючи, що чинним законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 137963,92 гривень, яка складається з наступного: 1645,22 гривень - заборгованість за кредитом; 136318,70 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28 серпня 2009 року по 26 грудня 2019 року. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 85). В позовній заяві позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення. Згідно доповідних кур`єра Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року, від 25 листопада 2020 року, від 02 лютого 2021 року та довідок оператора поштового зв`язку про причини невручення поштових відправлень, за адресою проживання відповідачки, зазначеною в позові та підтвердженою листом-відповіддю виконавчого комітету Вугледарської міської ради №0.53/37-5265/0/8-20 від 10 вересня 2020 року, вручити судові повістки останній про виклик до суду виявилось не можливим, оскільки фактично [PERSON] за даною адресою відсутня (а.с. 41, 45, 55, 58, 63-64, 66). У зв`язку з викладеним Вугледарським міським судом Донецької області, з метою виклику відповідачки в судове засідання та повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, розміщено оголошення від 15 вересня 2020 року, від 17 листопада 2020 року та від 14 грудня 2020 року, на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 44, 53, 62). Однак, відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позов, зустрічного позову та/або додаткових доказів до суду не надходило. Від відповідачки не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а враховуючи, що належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, суд, виходячи з положень ст. 281 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення, як за правилами загального, так і спрощеного позовного провадження, вважає доцільним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 28 серпня 2009 року та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» [PERSON] отримала кредит від позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № [NUMBER] на платіжну картку кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»» та базовою процентною ставкою 2,5 % в місяць на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9, 10). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором без номеру від 28 серпня 2009 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , заборгованість останньої по договору станом на 21 липня 2020 року перед банком становить 167616,45 гривень, яка складається з наступного: 1645,22 гривень - заборгованість за кредитом; 164504,22 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1467,01 гривень - заборгованість за пенею. Сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки становить 137963,92 гривень, яка складається з наступного: 1645,22 гривень - заборгованість за кредитом; 136318,70 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28 серпня 2009 року по 26 грудня 2019 року. Згідно даного розрахунку сума заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість розрахована позивачем виходячи з відсоткової ставки, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом відповідачки та встановлена при наданні [PERSON] кредиту 28 серпня 2009 року у 30,00% на рік, яка в подальшому була збільшена 11 січня 2018 року до 43,20% на рік (а.с. 3-6). Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між позивачем та [PERSON] був підписаний кредитний договір без номеру, за яким останній було надано кредитні картки: № [NUMBER] , відкриту 28.09.2009 року з терміном дії до липня 2013 року; № [NUMBER] , відкриту 07.09.2010 року з терміном дії до липня 2014 року; № [NUMBER] , відкриту 24.04.2012 року з терміном дії до квітня 2015 року (а.с. 7). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28.09.2009 року позивачем було відкрито [PERSON] кредитну картку з картковим рахунком № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у 500,00 гривень. В подальшому кредитний ліміт було змінено: 10.07.2010 року кредитний ліміт збільшено до 1000,00 гривень; 25.01.2011 року кредитний ліміт зменшено до 790,00 гривень; 08.06.2011 року збільшено кредитний ліміт до 800,00 гривень; 27.06.2011 року збільшено кредитний ліміт до 890,00 гривень; 23.07.2011 року кредитний ліміт збільшено до 900,00 гривень; 22.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до 1000,00 гривень; 21.07.2012 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00 гривень; 14.05.2014 року зменшено кредитний ліміт до 1700,00 гривень; 22.01.2020 року кредитний ліміт зменшено до 00,00 гривень (а.с. 8). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] останній 28.09.2009 року на картковому рахунку № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт у 500,00 гривень. В період часу з 01.10.2009 року по 30.05.2014 року відповідачка користувалась вищезазначеними картковими рахунками та кредитними коштами, а саме здійснювала: зняття готівкових коштів, поповнення карткового рахунку, поповнення мобільного телефону, купівля продуктів харчування (а.с. 29-33). Відповідно до статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року №712), позивач є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26-27). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання не виконала і тому станом на 21 липня 2020 року має перед позивачем заборгованість за кредитом в розмірі 1645,22 гривень, а тому суд приходить до висновку про необхідність та доцільність задоволення вимог позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 1645,22 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по відсотках за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2009 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до вказаної заяви [PERSON] погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставку за якою становить 2,5% на місяць. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість розрахована позивачем починаючи з 28 серпня 2009 року виходячи з відсоткової ставки, встановленої при укладенні сторонами кредитного договору, у 30,00% на рік, а в подальшому 11 січня 2018 року збільшеної процентної ставки до 43,20% на рік. Однак, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом у збільшених розмірах процентних ставок, посилається на розрахунок заборгованості та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а наданий до суду Витяг з Умов не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 серпня 2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість банку змінювати розмір встановленої сторонами при укладенні кредитного договору базової процентної ставки у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором, а також те, що Витяг з Умов на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив відповідні умови, зокрема щодо зміни розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Отже, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість позивача змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом, а Витяг з Умов на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив такі умови, також зважаючи, що з наданих до суду доказів не вбачається, що відповідачка будь-яким іншим чином погодилась зі зміною встановленої їй процентної ставки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості по відсотках на прострочену заборгованість за кредитним договором має вираховуватись виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки у 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Окрім того, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці [PERSON] на підставі кредитного договору без номеру були надані кредитні картки, остання з яких за №№ [NUMBER] зі строком дії до останнього дня квітня 2015 року. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Однак, виходячи з принципу диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений можливості самостійно вирішувати питання щодо стягнення з позичальника на користь позикодавця трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, заборгованість по процентам за користуванням кредитом може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня квітня 2015 року, а тому зважаючи на наданий позивачем розрахунок, стягненню з відповідачки підлягають проценти за користування кредитом, нараховані у межах погоджених сторонами строку кредитування та базової процентної ставки у 2,5 % на місяць, та які станом на 30 квітня 2015 року становлять 1539,51 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого до суду платіжного доручення №PROM6BQFZM від 06 серпня 2020 року Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 2102,00 гривень (а.с. 28). Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 48,52 гривень (3184,73 грн.* 2102,00 грн. / 137963,92 грн. = 48,52 грн.). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 536, 610, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial