Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові, а її представник - адвокат [PERSON], уточнивши в подальшому позовні вимоги, просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], які чинять відповідачі, в користуванні яких знаходиться земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], зобов»язавши останніх повернути їй у користування самовільно зайняту ними земельну ділянку розміром 1м. х 3,50 м. уздовж стіни погрібника «Д», розташованого на земельній ділянці, що знаходиться в її користуванні, та знести частину паркану розміром 1м. по червоній лінії вулиці Червона Гребля між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS], надавши їй вільний доступ до земельної ділянки з боку вулиці Червона Гребля. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона є власником 3/5 частин жилого будинку [ADDRESS] і відповідно до проекту землерозподілу, затвердженого рішенням сесії Ніжинської міської ради від 12.04.2012 року № 14-25/2012 між співвласниками жилих будинків їй виділено у користування земельну ділянку площею 0,0979 га., а третій особі [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0662 га. Відповідно до технічного паспорта станом на 1999 рік на межі її земельної ділянки та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], якою користуються відповідачі, знаходиться належний їй погрібник, для обслуговування якого їй надана земельна ділянка розміром до 1 метра уздовж стіни будівлі погрібника, що також зафіксовано у технічному паспорті, яку вона обгородила парканом та безперешкодно використовувала. У березні 2014 року відповідачі обмежили її доступ до тієї ділянки, встановивши свій паркан чітко на межі земельних ділянок, без врахування частини земельної ділянки у розмірі 1-го метра, яка попередньо використовувалася нею для обслуговування будівлі погрібника. З метою врегулювання спору [PERSON] зверталась до Ніжинської міської ради, проте комісія, яка оглядала земельні ділянки, встановила, що їх межі та конфігурація не відповідають планам, вказаних у технічних паспортах, та рекомендувала розпочати процедуру приватизації, попередньо відновивши межові знаки, проте відповідачі цього у добровільному порядку робити не бажають. Вважає, що самовільно зайнята відповідачами земельна ділянка підлягає поверненню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. При цьому представник позивача пояснила, що рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 28 лютого 1969 року № 88 за рахунок земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] було здійснено прирізку земельної ділянки площею 5 кв.м. домоволодінню [ADDRESS] згідно схеми техбюро в справах будівництва і архітектури, а рішенням виконавчого комітету від 09 серпня 1979 року № 429 затверджено встановлені при обмірі конфігурації та розміри земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS], але при цьому в користуванні [PERSON] залишалася земельна ділянка розміром до 1-го метра, яка попередньо використовувалася нею для обслуговування будівлі погрібника, доступ до якої навесні 2014 року вона втратила з вини відповідачів, так як співвласник будинку [ADDRESS] [PERSON] встановив новий паркан чітко на межі земельних ділянок, без врахування частини земельної ділянки у розмірі 1-го метра, яка попередньо використовувалася нею для обслуговування будівлі погрібника. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що частину жилого будинку [ADDRESS] він купив у 2007 році, а у 2014 році встановив новий паркан на межі з будинком [ADDRESS], співвласником якого є позивач [PERSON], але при цьому межу земельних ділянок не змінював. Вважає, що зменшення розміру земельної ділянки, яка позивачем використовувалася для обслуговування належного їй погрібника, відбулася з її вини, так як нею було збудовано погрібник у розмірі, більшому на один метр, а відповідно відбулося зменшення розміру земельної ділянки, яка використовувалася нею для обслуговування погрібника. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач [PERSON] побудувала новий цегляний погрібник замість того, що був у неї раніше, збільшивши при цьому його розмір, внаслідок чого зменшився розмір земельної ділянки, яка використовувалася для його обслуговування. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та підтримала пояснення відповідача [PERSON] Представник відповідача Ніжинської міської ради Лега В.О. позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність порушень земельного законодавства з боку відповідачів. Третя особа на стороні позивача [PERSON], яка про час розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не з»явилася, тому суд визнав можливим справу розглянути за її відсутності, а в подальшому - під час розгляду справи 16.12.2014 року від неї надійшла заява, у якій [PERSON] зазначила, що їй нічого невідомо і справу просила розглянути за її відсутності (а.с.233), а також не з»явилися в судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але від них надійшли заяви, в яких вони справу просили розглянути без їх участі (а.с.41, 76, 105), при цьому відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала (а.с.41), відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.76), а відповідач [PERSON] свою думку щодо заявлених позовних вимог у заяві не виразив (а.с.105). Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази та даючи оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Перехід прізвища позивачки з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, що мало місце 20 листопада 1992 року (копія свідоцтва на а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1980 року, копія якого на а.с.9, позивачу [PERSON] та [PERSON] перейшло у спадщину після смерті [PERSON] 3/5 частин жилого будинку [ADDRESS] і право власності за ними в Ніжинському МБТІ на зазначену частину будинку зареєстровано 07 січня 1981 року, тобто, під час дії Земельного кодексу Української РСР від 08 липня 1970 року (далі - Земельного кодексу 1970 року), а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 1982 року, копія якого на а.с.8, позивачу [PERSON] перейшло у спадщину після смерті [PERSON] належних йому 3/10 частини цього будинку і право власності за нею на зазначену частину будинку в Ніжинському МБТІ зареєстровано 18 серпня 1996 року, тобто, під час дії Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року в редакції від 13 березня 1992 року (далі - Земельного кодексу 1990 року). В обох свідоцтвах про право на спадщину зазначено, що жилий будинок [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м. Відповідно до ст.16 Земельного кодексу 1970 року надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення, а відповідно до ст. 22 цього Кодексу користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Право землекористування громадян в містах і селищах міського типу засвідчується в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів, що встановлено ч.5 ст.20 цього Кодексу. З приписів ст.90 цього Кодексу убачається, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною, а відповідно до ст.91 зазначеного Кодексу особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Норму щодо виникнення права користування земельною ділянкою, аналогічну закріпленій у ст. 22 Земельного кодексу 1970 року, містить і стаття 22 Земельного кодексу 1990 року. Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (у містах розмір присадибної ділянки не більше 0,1 гектара) і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. 28 лютого 1969 року виконавчим комітетом Ніжинської міської ради депутатів трудящих прийнято рішення № 88, яким до частини домоволодіння [ADDRESS], власником якого зазначена [PERSON], загальна площа земельної ділянки якого становить 1713 кв.м. при нормі 910 кв.м., за рахунок домоволодіння [ADDRESS], власниками якого були [PERSON] та [PERSON], із загальної площі 1682 кв.м. при нормі 910 кв.м., прирізано земельну ділянку площею 5,0 кв.м. згідно схеми техбюро в справах будівництва і архітектури та зобов»язано [PERSON] перенести за свій рахунок в межах прирізки ділянки - паркан, який належить домоволодінню [ADDRESS], власники якого [PERSON] та [PERSON] (а.с.92-93). Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів від 09 серпня 1979 року № 429 затверджено пред»явлені Ніжинским МБТІ і схвалені відповідною комісією виконкому матеріали обміру земель забудованих кварталів і у фактичному користуванні за домоволодінням [ADDRESS] зафіксовано загальну площу земельної ділянки у розмірі 1499 кв.м., з якої зареєстровано за землекористувачами 910 кв.м., а решту площею 589 кв.м. становлять лишки (а.с.11), а за домоволодінням [ADDRESS] - у фактичному користуванні зафіксовано площу земельної ділянки 1846 кв.м., з яких зареєстровано за землекористувачами 910 кв.м., а решту площею 936 кв.м. становлять лишки (а.с.90-91). Ці обставини мали місце до переходу права власності на зазначені у свідоцтвах про право на спадщину частини жилого будинку [ADDRESS] до позивача [PERSON], але і відповідно до свідоцтв про право на спадщину площа земельної ділянки, на якій знаходиться жилий будинок [ADDRESS], становить 910 кв.м. Висновком судової земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2014 року № С-240 встановлено, що площа земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого 27.12.1999 року, становить 1499 кв.м. (як і в рішенні виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів від 09 серпня 1979 року № 429), а фактично площа становить 1635 кв.м., тобто, площа збільшилась на 136 кв.м., а площа земельної ділянки [ADDRESS] згідно технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого 13.04.2009 року, становить 1846 кв.м. (як і в рішенні виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів від 09 серпня 1979 року № 429), а фактична площа становить 1856 кв.м., тобто, площа збільшилась на 10 кв.м. (а.с.150-153). З пояснень позивача [PERSON], фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] на 136 кв.м. збільшилася в довжину за рахунок збільшення площі лишків земельної ділянки. Відповідач [PERSON] пояснив, що фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] збільшилася на 10 кв.м. за рахунок використання земельної ділянки, яка була під сміттєзвалищем, що в кінці земельної ділянки (у довжину). При проведенні додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що погрібник, про який позивачем [PERSON] зазначено у позові, був перебудований зі зміною його площі та розмірів і в порівнянні з технічним планом на жилий будинок [ADDRESS], виготовленим 27.12.1999 року, його розмір збільшився на 1,02 м., а саме, в бік жилого будинку [ADDRESS] - на 0,32 м., а в бік жилого будинку [ADDRESS], тобто, в бік будинку відповідачів, збільшився на 0,7 м., що відповідно призвело до зменшення розміру земельної ділянки, яка використовувалась позивачем [PERSON] для обслуговування погрібника (висновок від 28 листопада 2014 року № С-344 на а.с.224-229). Зазначеним висновком експертизи спростовуються пояснення позивача [PERSON] та її представника щодо самовільного захоплення відповідачами частини земельної ділянки, яка використовувалася нею для обслуговування погрібника, та підтверджуються пояснення відповідачів щодо зменшення розміру земельної ділянки, яка використовувалася позивачем [PERSON] для обслуговування погрібника, нею самою за рахунок збільшення розміру погрібника. Відповідно до ст.152 діючого на даний час Земельного кодексу України захисту підлягає лише порушене право. Оскільки позивачем не доведено належними доказами порушення її права користування земельною ділянкою з боку відповідачів, то у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed