Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Новак Н.Ю. в жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову вказує, що 21 грудня 2005 року Голосіївським районним судом міста Києва у кримінальній справі №1-1/11 було виданий Виконавчий лист по обвинуваченню [PERSON] . , [PERSON] . , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за ст. 101 ч. 3 КК України відповідно до якого стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 200 000 гривень моральної шкоди. При цьому, згідно відмітки на оригіналі згаданого виконавчого листа, оригінал якого перебуває у томі 18 кримінальної справи №1-1/11, що зберігається в Архіві Голосіївського районного суду міста Києва, згадане судове рішення виконано повно, фактично 12.12.2007 року. Також у томі 18 згаданої кримінальної справи міститься копія Квитанції про сплату [PERSON] 200 000 грн. на користь [PERSON] , Постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 13.04.2007 року про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року стосовно [PERSON] та зняття арешту з належного [PERSON] майна, підстава: виконано повно фактично, згідно з виконавчим документом; Постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 12.12.2007 року про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року стосовно [PERSON] , підстава: виконано повно фактично, згідно з виконавчим документом. Натомість [PERSON] 08.05.2019 року випадково стало відомо, що згідно інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, на все майно, що належить [PERSON] Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції України накладено обтяження Постановою №791/7 від 01.08.2005 року, запис про обтяження 31464773 (спеціальний розділ), номер обтяження 2252106 від 03.08.2005 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 02.08.2019 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві заявника [PERSON] , який просив зняти арешт з належного йому майна, накладений Постановою №791/7 від 01.08.2005 року районного відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції України, було повідомлено, що згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавче провадження в межах якого виносилася Постанова про накладення арешту на майно [PERSON] 791/7 від 01.08.2005 року на виконанні у відділі відсутнє, а виконавчі провадження з 2001 по 2015 роки - знищені за закінченням терміну зберігання, отже підстави для зняття арешту - відсутні. Таким чином, об`єктивно вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №1-1/11, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 21.12.2005 року, було знищено як закінчене у зв`язку фактичним повним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом. З огляду на зазначене, оскільки виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року будь-які відомості про наявність у Позивача зобов`язань зі сплати заборгованості за Виконавчим листа №1-1/11 від 21.12.2005 року, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - відсутні. В той же час, реалізувати своє право на звільнення майна з під арешту шляхом звернення до державної виконавчої служби з відповідною заявою Позивач не має можливості, оскільки відсутність виконавчого провадження (його знищення) унеможливлює отримання у Відповідача копії Постанови про скасування арешту майна. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності Позивача, наявність арешту майна Позивача, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися таким майном, просить суд скасувати арешт нерухомого майна, накладений Постановою №791/7 від 01.08.2005 року Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції України, реєстраційний номер обтяження 2252106, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.08.2005 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою Київського міського нотаріального округу; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис 31464773 (спеціальний розділ) про обтяження всього майна [PERSON] реєстраційний номер обтяження 2252106 від 03.08.2005 року. Ухвалою від 29.10.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2020 на 11 год. В підготовче засідання представник відповідача не з`явився, відзив на позов не надав. В судове засідання призначене на 03.04.2020 на 9 год. 15 хв. позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення не подав, як і не подав відзив на позов. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 грудня 2005 року Голосіївським районним судом міста Києва у кримінальній справі №1-1/11 було виданий Виконавчий лист по обвинуваченню [PERSON] . , [PERSON] . , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за ст. 101 ч. 3 КК України про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 200 000 гривень моральної шкоди. При цьому, як убачається з відмітки виконавчого листа, оригінал якого, як посилається адвокат, перебуває у томі 18 кримінальної справи №1-1/11, що зберігається в Архіві Голосіївського районного суду міста Києва, згадане судове рішення виконано повно, фактично 12.12.2007 року. (а.с.8-9) Як убачається з копії постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 13.04.2007 року про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року стосовно [PERSON] та зняття арешту з належного [PERSON] майна, підстава: виконано повно фактично, згідно з виконавчим документом; Постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 12.12.2007 року про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року стосовно [PERSON] , підстава: виконано повно фактично, згідно з виконавчим документом.(а.с.11-12) Як вказує позивач, 08.05.2019 року йому випадково стало відомо, що згідно інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, на все майно, що належить [PERSON] Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції України накладено обтяження Постановою №791/7 від 01.08.2005 року, запис про обтяження 31464773 (спеціальний розділ), номер обтяження 2252106 від 03.08.2005 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. (а.с.13) 02.08.2019 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ,заявника [PERSON] , який просив зняти арешт з належного йому майна, накладений Постановою №791/7 від 01.08.2005 року районного відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції України, було повідомлено, що згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавче провадження в межах якого виносилася Постанова про накладення арешту на майно [PERSON] 791/7 від 01.08.2005 року на виконанні у відділі відсутнє, а виконавчі провадження з 2001 по 2015 роки - знищені за закінченням терміну зберігання, отже підстави для зняття арешту - відсутні.(а.с.17) В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем змінено назву на Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент здійснення оскаржуваних виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв`язку із завершенням виконавчого провадження можливе у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент повернення виконавчого листа). За правилами встановленими п. 8 ч. 1 ст. 37, ст. 38 згаданого Закону виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Як зазначає позивач в своєму позові на його адресу а ні постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва у кримінальній справі №1-1/11, а ні Постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року не надходила. При цьому, згідно п.п. 3.17, 3.19, 3.20 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 5 липня 1999 року № 470/7 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передачі до архіву підлягає виконавче провадження, у разі: відмови у відкритті виконавчого провадження згідно із статтею 26 Закону, закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону. Строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою. Таким чином, об`єктивно вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №1-1/11, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 21.12.2005 року, було знищено як закінчене у зв`язку фактичним повним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом, оскільки протилежне судом не встановлено. З огляду на зазначене, оскільки виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №1-1/11 від 21.12.2005 року будь-які відомості про наявність у Позивача зобов`язань зі сплати заборгованості за Виконавчим листа №1-1/11 від 21.12.2005 року, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - відсутні. В той же час, реалізувати своє право на звільнення майна з під арешту шляхом звернення до державної виконавчої служби з відповідною заявою Позивач не має можливості, оскільки відсутність виконавчого провадження (його знищення) унеможливлює отримання у Відповідача копії Постанови про скасування арешту майна. Більше того, відсутня також і можливість відновлення знищеного виконавчого провадження, адже згідно із пунктом 14.1. розділу XIV «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи державного виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду. Проте, жодний із передбачених Інструкцією №512/5 випадків не є наявним, отже, й відсутні підстави для відновлення знищеного виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. За правилами, встановленими частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх випадках не передбачених ч.ч. 1-4 ст. 59 цього за Закону арешт майна може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що ним обрано, за наявних обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, правильним є висновок про необхідність задоволення позовних вимог та зняти арешт з майна, що належить [PERSON] , із виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідного запису про обтяження всього майна [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved