Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на наступне. Спірна квартира знаходиться в міській комунальній власності та на підставі ордеру № [NUMBER] від 24.12.2003 року, виданого виконавчим комітетом Маріупольської міської ради, була розподілена [PERSON]. З серпня 2007 року позивач був зареєстрований в цій квартирі, оселився в ній за згодою [PERSON], який є його дядьком та по теперішній час проживає. 29.12.2010 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою та перестав проживати в квартирі. Спірна квартира є єдиним та постійним місцем проживання та реєстрації впродовж 10 років позивача, іншого житла у нього не має. Він повністю несе витрати на утримання спірної квартири, сплачує всі комунальні платежі, здійснює ремонтні роботи. На підставі вищевикладеного вважає, що він набув право користування спірною квартирою. На теперішній час він має намір здійснити приватизацію житла, однак у зв'язку з тим, що ордер на квартиру виданий на ім'я [PERSON], він не може цього зробити. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час, місце судового засідання були повідомлені належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити на підставі наданих доказів. Представник відповідача Виконавчого комітету Маріупольської міської ради повідомлений про дату, час, місце розгляду справи не з'явився, при цьому надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] у якому не заперечував проти задоволення позову, просив справу розглянути за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду, відповідно до діючого законодавства. Від представника третьої особи ККП «Керуюча компанія «Приморська» до суду надійшла заява, у якій він просив розгляд справи провести за його відсутності, рішення винести у відповідності до вимог діючого законодавства. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ордер на житлове приміщення № [NUMBER], виданий 24.12.2003 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради [PERSON], сім'я якого складається з 1 особи, за яким останній вселився в квартиру [ADDRESS]. (а.с.6). Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER], на квартиру [ADDRESS], основним квартиронаймачем є [PERSON], який був зареєстрований у квартирі з 11.08.2007 року та знятий з реєстраційного обліку 29.12.2010 року. Крім того, в квартирі зареєстрованим з 04.10.2007 року значиться позивач [PERSON] по теперішній час (а.с.7), що також підтверджується, інформацією, наданою Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 31.05.2018 року № 46-126-675. (а.с.8). Згідно з інвентаризаційною справою технічний паспорт на квартиру оформлено на [PERSON].(а.с.9-11). Відповідно до копій квитанцій з 2010 року [PERSON] сплачує комунальні платежі по особовому рахунку, оформленому на [PERSON] (а.с.13-18). Відповідно до договору про надання послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території від вересня 2008 року, ЖКП №4 Приморського району у особі директора [PERSON], уклало договір з [PERSON] на об'єкт обслуговування, а саме: [ADDRESS] (а.с.20-23). З повідомлення, надісланого на адресу суду головою ОСББ [PERSON], випливає, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], з 2007 року, провів ремонт у квартирі, регулярно сплачує комунальні послуги, є активним учасником в організації життєдіяльності ОСББ, має позитивну характеристику. (а.с.63-64). З листа, адресованого директором ККП «КК «Приморська» на ім'я позивача [PERSON] від 28.07.2017 року за №101109 вбачається, що підстав направлення подання до Приморської районної адміністрації для переоформлення на позивача документів на спірну квартиру немає, оскільки відсутні документи, які підтверджують його родинний зв'язок з основним наймачем [PERSON], ведення ними спільного господарства. (а.с.74). Від [PERSON] до суду надійшла заява, про те, що у вересні 2007 року до нього звернувся родич (внучатий племінник) [PERSON] з питанням про допомогу в реєстрації за адресою: [ADDRESS], для подальшого працевлаштування та постановки на військовий облік. 04 жовтня 2007 року він надав згоду для реєстрації [PERSON] Протягом двох місяців вони проживали разом, вели спільне господарство, а у грудні 2007 року його перевели на службу до м.Бердянська. У зв'язку з відсутністю можливості, він не зміг переоформити особовий рахунок за вищевказаною адресою на ім'я [PERSON] Особисто він знявся з реєстраційного обліку спірної квартир 29.12.2010 року. Весь цей час [PERSON] сплачує комунальні платежі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. (а.с.62). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Вселившись до квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі ордеру № [NUMBER], виданого 24.12.2003 року виконкомом Маріупольської міської ради [PERSON] набув права користування зазначеною квартирою відповідно до положень ст. 58 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуватися жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 78 ЖК УРСР члени сім'ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71,73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов'язки за договором найму цього приміщення. Вселившись до квартири [ADDRESS], [PERSON] набув права користування зазначеною квартирою відповідно до положень ст.ст. 64, 78 Житлового кодексу України. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, суд зазначає, що позивач вселився та проживав у спірному помешканні за усною згодою свого дядька [PERSON], із яким проживав однією сім'єю, вони мали спільний побут, вели спільне господарство, та питання про його виселення основним квартиронаймачем ніколи не ставилося. Також суд враховує, що позивач не має іншого житла, окрім спірного, згідно з особовим рахунком №8580 він зареєстрований саме в спірній квартирі, здійснював оплату комунальних послуг. Відсутність письмової згоди наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особа не набула права користування жилим приміщенням, оскільки безспірно встановлено, що він висловлював таку згоду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору, суд вважає недоцільним, оскільки позивач на цьому не наполягавю

Outcome: approved