Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив у суд даний позов і просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 18668,82 грн та середній заробіток в сумі 5392,49 грн. за час затримки повного розрахунку при звільненні з 19.05.2017 року по 18.06.2017 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в період з 05.05.2015 року по 18.05.2017 року працював у ПАТ «Черкасиобленерго» в особі структурного підрозділу Корсунь-Шевченківського РЕМ. В день звільнення йому видали трудову книжку, але ні повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, ні остаточного розрахунку в день звільнення не провели. У зв»язку з чим позивач просить стягнути невиплачену заробітну плату та середній заробіток. До початку розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] позовні вимоги змінила та просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 19.05.2017 року по 18.07.2017 року в сумі 12804,98 грн, оскільки кошти в сумі 18668,82 грн йому були частинами перераховані 20.06.2017 року та 19.07.2017 року. Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з*явилися. При цьому представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що змінений позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.05.2015 року по 18.05.2017 року працював у ПАТ «Черкасиобленерго» в особі структурного підрозділу Корсунь-Шевченківського РЕМ на посаді контролера енергозбуту ІІ групи та з 14.07.2016 року переведений на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж. Вказане підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.10). 18.05.2017 року за згодою сторін, згідно п.1 статті 36 Кодексу законів про працю України [PERSON] звільнено із займаної посади. В день звільнення [PERSON] видали трудову книжку. Проте, ні повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, ні остаточного розрахунку в день звільнення не провели. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.116 ЦПК України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 16.06.2017 року на адресу Корсунь-Шевченківського РЕМ [PERSON] направлений лист-вимога від 09.06.2017 року про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, надання довідки про нарахування та виплату заробітної плати за січень-травень 2017 року та копію наказу про його звільнення (а.с.8,9). З виписки по картковому рахунку вбачається, що 20.06.2017 року та 19.07.2017 року [PERSON] перераховані кошти в сумі 18668,82 грн, що є остаточним розрахунком при звільненні. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь, працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14, механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки Корсунь-Шевченківського РЕМ від 27.09.2017 року вбачається, що середня заробітна плата [PERSON] становить 5392,49, середньоденна заробітна плата 263,05 грн. Кількість днів затримки розрахунку становить 42 робочі дні (з 19.05.2017 р. по день проведення повного розрахунку 18.07.2017 р.) Тому розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 11048,10 грн (42дні*263,05грн). Вказаний розрахунок узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі №6-2807цс16 від 01.03.2017 року, в якій зазначено, що згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач при звільненні позивача 18.05.2017 року не виплатив йому нараховану заробітну плату, а виплатив лише 19.07.2017 року. Тому відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 19.05.2017 по 18.07.2017 року, за 42 робочих дні і становить 11048,10 грн. Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення зміненого позову. Судові витрати в сумі 1600 грн підлягають стягненню з відповідача у дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову.

Outcome: partial