Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 09 листопада 2013 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя між подружжям не склалося, постійно виникали сварки, що в результаті призвело до фактичного припинення, починаючи з червня 2017 року, шлюбних відносин. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Оскільки нормальні стосунки між подружжям неможливі, прохає розірвати шлюб. Ухвалою суду від 07 червня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче засідання призначено на 04 липня 2018 року (а.с. 11). 17 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнає та прохає відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступні обставини. На цей час відбувається судовий розгляд по цивільній справі за її позовом про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права спільної сумісної власності. Проте, позивач навмисно вводить в оману суд, зазначаючи у позові про розірвання шлюбу, що спору про майно у сторін не має. Також зазначає, що шлюбні відносини між ними припинилася лише в середині жовтня 2017 року, тоді як позивач вказує у позові про розірвання шлюбу червень 2017 року, а у відзиві у справі за її позовом про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права спільної сумісної власності взагалі грудень 2016 року. Крім того, позивач ніколи взагалі не пропонував їй добровільно за згодою розірвати шлюб у органах РАЦС. 02 серпня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із доводами відповідача з огляду на наступне. Так, він не вводив в оману суд, коли стверджував, що спору про майно у них не має, а лише зазначив, що на той час спору щодо спільного майна сторони не мають. Зазначаючи часом припинення шлюбних відносин червень 2017 року він мав на увазі, що з цього часу з-за агресивної поведінки відповідача припинилося навіть спілкування, а з грудня 2016 року вони вже фактично не були подружжям. Після погіршення стосунків, він неодноразово міркував про розірвання шлюбу, проте при обговоренні цього питання відповідач повідомляла його про те, що ніколи на це не погодиться. Тому, твердження позивача вважає необґрунтованими та прохає задовольнити його вимоги та все ж таки розірвати між ними шлюб, оскільки спільне життя з відповідачем є неможливим та суперечить його інтересам. 22 серпня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із письмовою заявою про надання сторонам строку на примирення терміном на 6 місяців. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року клопотання [PERSON] від 22 серпня 2018 року про надання сторонам строку на примирення частково задоволено, сторонам надано строк на примирення у три місяці до 17 грудня 2018 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Наполягав на тому, що шлюбні відносини припинилися з червні 2017 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Проте зазначила та наполягала на тому, що шлюбні відносини припинилися в жовтні 2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих ними межах, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 09\~листопада 2013\~року уклали шлюб у Шевченківському районному у м. Дніпрі відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 673 (а.с. 7). Від шлюбу сторони не мають спільних дітей. Із сукупності наданих та досліджених у судовому засіданні сторонами доказів, суд приходить до висновку, що сімейно-шлюбні відносини припинені в жовтні 2017 року. Судові витрати по справі складають 704 гривні 80 копійок (а.с. 1). Згідно з вимогами\~ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд,\~перевіривши фактичні\~обставини справи\~письмовими доказами,\~дійшов до\~висновку про\~те,\~що подальше\~подружнє життя\~суперечитиме інтересам\~позивача,\~а збереження\~сім'ї\~є неможливим.\~З урахуванням\~викладеного,\~позовні вимоги\~є обґрунтованими\~та підлягають\~задоволенню у\~повному обсязі.\~Після розірвання\~шлюбу дошлюбне прізвище [PERSON] не відновлювати. На підставі викладеного,

Outcome: approved