Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач, АТ «Альфа-Банк» 17.02.2020 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно - нежитлові підвальні приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 29.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту № 06/95/144. Також, між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 48,9 кв.м., що знаходяться ха адресою [ADDRESS] . У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , Позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 09.08.2019 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднаннядо Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.Таким чином власником майна, є АТ «Альфа-Банк» як правонаступник. Однак Позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки Ухвалою, серія та номер: справа № 2-3849/2009 р., виданий 27.04.2009, видавник: Київський районний суд міста Одеси, суддя Огренич І.В. накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, та заборона на його відчуження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 року, Матеріали цивільної справи № 947/3253/20 за позовною заявою АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Після авторозподілу 24.03.2020 року вказана справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року , відкрито провадження у справі, у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року, закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] ,про звільнення майна з-під арешту та призначити до судового розгляду по суті У судове засідання 28 квітня 2021 року відповідачі у судове засідання не з`явились, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи . Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 11.05.2021 року. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», та громадянин України [PERSON] , уклали договір кредиту № 06/95/144. Також , між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір (копія додається) відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 48,9 кв.м. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2019 р., іпотекодержателем нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 48,9 кв.м.виступає саме АТ «Укрсоцбанк» (далі - Позивач). У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , Позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 09.08.2019 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднаннядо Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Таким чином власником майна, є АТ «Альфа-Банк» як правонаступник. Реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки Ухвалою, серія та номер: справа № 2-3849/2009 р., виданий 27.04.2009, видавник: Київський районний суд міста Одеси, суддя Огренич І.В. накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, та заборона на його відчуження. Судом встановлено, що рішенням від 17 листопада 2009 року Київський районний суд м. Одеси, ухвалено заочне рішення по справі 2-3849/2009, в рамках якої, суд приймав ухвалу про накладення арешту на іпотечне майно АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступник АТ «Альфа-Банк»). У зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки в рамках позасудового врегулювання заборгованості, а саме: нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 48,9 кв.м., за адресою, [ADDRESS] , Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2009 року, є неактуальною, та такою яка по факту не виконує забезпечувальної функіції, із врахуванням того, що арешт був накладений на іпотечне майна, на яке в порядку черговості має право звернути стягнення лише іпотекодержатель. Додатково Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2009 року, застосована 12 років потому, тому за відсутності реального її застосування як інструменту забезпечення, за весь цей час , вона втратила свою актуальність, в частині накладення арешту на майно АТ «Альфа-Банк». Позивач АТ «Альфа-Банк» не є стороною судової справи 2-3849/2009, тому заявляти вимогу, про скасування заходів забезпечення позову не має процесуальної можливості, а тому вимушений звернутись з окремим позовом ,як власник майна ,права якого порушенні. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що накладений арешт не є актуальним та накладений на майно попереднього власника. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову АТ «Альфа-Банк», який через накладений арешт, позбавлений права розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно зі статтею 589 ЦКУ у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. На сьогоднішній день, внаслідок винесення вищезазначеної ухвали про арешт, порушено права Позивача як власника відповідного майна, виходячи із наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності регулюється ст. 321 Цивільного кодексу України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦКУ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Також ч.1 ст. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Outcome: approved