Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. Як підставу позову зазначено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала Анкету-заяву б/н від 24.01.2006 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які згідно до заяви отримані для ознайомлення у письмовій формі, складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору та вимог закону відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року має заборгованість у розмірі 153 054,10 грн., яка складається з наступного: 1 368,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 147 744,25 грн. - заборгованість за відсотками; 3 940,91 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 138 981,51 грн., яка складається з наступного: 1 368,94 грн. - заборгованість за кредитом; 137 612,57 грн. - заборгованість за відсотками за період з 24.01.2006 року по 22.01.2020 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 24.01.2006 року у розмірі 138 981,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.. 27.08.2020 року судом направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача [PERSON] .. Відповідь на запит суду надійшла 02.09.2020 року. Ухвалою судді від 03.09.2020 року провадження по справі відкрито і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та надала відзив на позов, вказавши, що 24.01.2006 року їй надано кредит з подальшим збільшенням кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості, за яким нею регулярно вносилися платежі. Останній платіж був здійснений 29.08.2016 року, після чого жодні платежі не надходили. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.08.2020, тобто з пропуском строку позовної давності. Вказує, що розрахунок заборгованості містить зазначення платежу за кредитом у розмірі 0,85 грн. 12.09.2018 року, а згідно з випискою по рахунку ці кошти проведені як операція «зарахування решти за операцією у касі Шевченківського відділення Харківського ГРУ» на карту № [NUMBER] . Проте, термін дії зазначеної карти сплив в липні 2016 року, тому 12.09.2018 року не могло бути здійснено зарахування решти в касі банку на кредитну карту. Вважає, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Зазначає також, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка Натомість, Банк цього не зробив. Вказує, що Банком в односторонньому порядку з 01.09.2014 року було збільшено відсотки за користування кредитом до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20%. Доказів домовленості або належного повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за договором чи визнання шляхом сплати процентів у такому розмірі, Банком не надано, а тому до задоволення можуть підлягати вимоги, виходячи із процентної ставки 30,00 %, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Враховуючи розмір встановлених банком відсотків за використання кредитного ліміту, та навівши формулу розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню, відповідач вважає, що за договором № б/н від 24.01.2006 року існує переплата перед Банком, яка складає 15 253,55 грн., а тому відсутня заборгованість перед позивачем, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню. У відповіді на відзив позивач підтвердив встановлення процентової ставки у розмірі 3 % на місяць на момент оформлення кредиту /а.с. 61-70/. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору б/н від 24.01.2006 року [PERSON] отримала кредит з подальшим збільшенням кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с. 22). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач взяв кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] отримала кредит, користувалась ним, про що свідчать дані щодо сплати заборгованості у загальному розмірі 800 грн., здійснивши останній платіж 18.08.2016 року, та погасивши заборгованість із розрахунку процентової ставки - 3 %, що узгоджена сторонами при укладенні договору. Вказана процентова ставка була збільшена Банком в односторонньому порядку. Картка відповідача декілька разів перевипускалась. Термін дії останньої картки - липень 2016 року. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж на виконання умов Кредитного договору відповідач здійснив 18 серпня 2016 року в розмірі 800 грн., термін дії останньої картки сплив у липні 2016 року. 27.08.2020 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № б/н від 24.06.2006 року. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому ,спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності в даному випадку сплив 31.07.2019 року , в той час як позивач звернувся з позовом до суду 27.08.2020 року. Отже, встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач у відзиві на позовну заяву, суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав. Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed