Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2007 року у відповідача [PERSON] від шлюбу 02.09.2005 року з рідною сестрою позивачки [PERSON], яка передчасно померла [INFO] року, народилася дочка [PERSON], яку мати за життя зареєструвала за своїм місцем проживання [ADDRESS], де на той час фактично проживав і відповідач. Приблизно шість останніх років, тобто ще за життя матері дитини, відповідач став вести антигромадський спосіб життя, ніде не працює, життям дитини цікавиться виключно з метою отримання матеріальної допомоги для себе. З дня смерті матері, дитина весь час проживає разом з позивачкою, - її рідною тіткою, - та її дітьми за згодою відповідача. Відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини останні шість років. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивачки та її чоловіка, спілкуватись з батьком не бажає. Тому позивач просить суд позбавити [PERSON], батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини заробітної плати (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2018 року прийнято відмову від позову в частині позовної вимоги про стягнення аліментів за заявою позивача. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити в частині позбавлення батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій позов в частині позбавлення батьківських прав визнає та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON], 02 вересня 2005 року вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а. с. 5) Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO].(а. с. 4) [PERSON], яка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], померла 16 липня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а. с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Малолітня [PERSON], [INFO] позитивно характеризується за місцем навчання. (а. с. 8) Також малолітня [PERSON], [INFO], за місцем проживання спостерігається у дільничного лікаря педіатра з народження, на диспансерному обліку не перебуває. (а. с. 9) Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до акту № 79 обстеження умов проживання від 24.07.2018 року складено юрисконсультом Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON], вбачається, що в квартирі № [ADDRESS] зроблено капітальний ремонт, в квартирі прибрано. Малолітня [PERSON] має окреме ліжко, окрему шафу для особистих речей. Також у [PERSON] стосунки із сім'єю [PERSON], теплі, люблячі, бажає жити в їх сім'ї. (а. с. 11-11 зворот.) Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини ним не спростований, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352 грн. 40 к. Враховуючи наведене та

Outcome: approved