Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свою вимогу тим, що вона є власником приватного будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] У даному житловому будинку також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який фактично вже понад 3 роки не проживає в ньому, а весь цей час проживає у своєї матері [PERSON]. Відповідач ніяких зв'язків з нею ( позивачкою ) не підтримує, частки в належному їй будинку не має, участі в утриманні та обслуговуванні будинку не приймає, не оплачує житлово-комунальних послуг, забрав свої особисті речі та речі повсякденного використання, однак залишився зареєстрованим в її будинку, що обмежує її права як власника нерухомого майно. Будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним права проживання в будинку не було. А так не проживаючи в належному їй будинку більше трьох років, добровільно знятись з реєстрації не бажає, вона змушена звернутися з даним позовом в суд. У судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, викладених у ньому, пояснила, що відповідач уже довгий час проживає в своєї матері, наміру повертатися за вищезгаданою адресою немає, а тому позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в друкований засіб масової інформації - газета «Свобода» №31 ( 2969 ) від 29 квітня 2015 року, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, а ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником будинковолодіння по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на будинковолодіння від 30 травня 1992 року, виданим на підставі рішення виконкому Богданівської сільської ради від 22 квітня 1992 року №3, свідоцтво зареєстроване в Підволочиському РБТІ, записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим №224 30 травня 1992 року. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] Підволочиського району, Тернопільської області [PERSON], [INFO], громадянин України, прибув для постійного проживання 27.07.1978 року за вищевказаною адресою. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання №№625, 16,148,б/н від 04 листопада 2014 року, 15 січня 2015 року, 18 березня 2015 року та 17 березня 2015 року відповідно вбачається, що [PERSON], за адресою [ADDRESS], не проживає понад пів року, а точніше з 20 квітня 2012 року, вказане також стверджується сусідами [PERSON] та [PERSON]. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації, по [ADDRESS] Тернопільської області, підтверджується також наданими у судовому засіданні показами свідка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В даному випадку суд вважає, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, а тому його слід визнати втратившим право на користування житловим приміщенням з цих підстав. На підставі наведеного,

Outcome: approved