Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і підстави, просять суд визнати порушеним право позивача, як споживача фінансових послуг банку, та визнати недійсним кредитний договір № 295/2004-фс/840 від 21 грудня 2004 року (далі кредитний договір), укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСидбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що при укладенні згаданого кредитного договору відповідач ввів позивача в оману, порушив вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також вимоги Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 року за № 583/7904 (далі Правила № 255), та вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 (далі Правила № 168). Представник ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та просить суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. На заперечення позовних вимог посилається на те, що при укладенні оспорюваного кредитного договору були дотримані всі вимоги чинного на той час законодавства. Крім того, враховуючи можливість задоволення позову судом, просить суд застосувати позовну давність, про що подала суду відповідну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Судом встановлено, що\~21 грудня 2004 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 295/2004-фс/840. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 19200,00 доларів США, в свою чергу [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 грудня 2019 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору), якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 17% річних. Згідно додатку № 1 від 01 березня 2005 року до основного кредитного договору внесені зміни за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних, а додатку № 2 від 30 серпня 2006 року до основного кредитного договору внесені зміни за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється в розмірі 11,3% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязання позичальника за вищезазначеним кредитним договором, між банком та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки № 1/2004/п та № 2/2004/п від 15 травня 2008 року. Судом також встановлено, що при укладенні кредитного договору 295/2004-фс/840 від 21 грудня 2004 року відповідачем були дотримані всі вимоги чинного на той час законодавства. Суд визнає безпідставними та необгрунтованими посилання позивача на те, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем були порушені вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також вимоги Правил № 255 і Правил № 168. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) було встановлено, що гарантований рівень споживання забезпечується: стимулюванням виробництва товарів, виконання робіт та надання послуг; запровадженням у разі необхідності нормованого розподілу товарів, якщо немає гарантій їх вільного придбання кожним споживачем; запровадженням компенсаційних виплат, різних видів допомоги і пільг громадянам. Аналіз змісту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що на час укладення кредитного договору (21 грудня 2004 року) положення цієї правової норми жодним чином не впливали на кредитний договір і не мали до нього практично ніякого відношення, а тому не могли бути порушеними. Правила № 255 стосуються бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України та не мають безпосереднього відношення до порядку укладення та умов договорів про надання споживчих кредитів, а тому при укладенні оспорюваного кредитного договору також не могли бути порушеними. Що стосується Правил № 168, то суд звертає увагу на ту обставину, що вони були затверджені 10 травня 2007 року (тобто, через два з половиною роки після укладення кредитного договору) та розроблені відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону України № 3161-IV від 01 грудня 2005 року. Як встановлено частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, положення Правил № 168 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на час укладення кредитного договору Правила № 168 ще не були затверджені. Як слідує з розяснень, наведених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів ні на підтвердження наявності умислу в діях відповідача, ні на підтвердження істотності значення обставин, щодо яких, як вважає позивач, його було введено в оману, ні на підтвердження самого факту обману. За таких обставин, посилання позивача на те, що оспорюваний кредитний договір був вчинений нею під впливом обману, не заслуговують на увагу, оскільки є недоведеними. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог [PERSON] При ухваленні рішення суд приймає до уваги та враховує, що рішенням Рівненського міського суду від 29 жовтня 2015 року був задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 295/2004-фс/840 від 21 грудня 2004 року та було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за цим договором в розмірі 8190,78 доларів США та 48,44 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 8190,78 доларів США та 48,44 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту\~змінено та викладено в такій редакції: «Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на\~ користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 8190,78 доларів США та 48,44 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на\~ користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 8190,78 доларів США та 48,44 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту». В решті рішення Рівненського міського суду від 29 жовтня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року касаційна скарга [PERSON] була відхилена, а рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Outcome: dismissed