Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому поставлено питання про: - розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]; - встановлення місця проживання дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язання відповідача [PERSON]. звільнити належну на праві власності позивачеві квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.11.2014 р. позовні вимоги [PERSON] було виділено в три окремих провадження. 11.12.2014 р. суддею Шевченківського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити дії. Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 11.06.2010 р. було укладено шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, та протягом існування шлюбу сторони разом з дітьми проживали за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачеві та її сину [PERSON] на підставі договору міни від 29.06.1999 р. Посилаючись на те, що позивач дійшла висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу з відповідачем, вона просила суд вирішити питання про зобов'язання відповідача звільнити належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], оскільки останній має місце реєстрації за іншою адресою, та не зареєстрований за місцем фактичного проживання у спірній квартирі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, зазначив що відповідач постійно протягом 11 років проживає разом з нею та дітьми за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2014 р. стягнуто з відповідача [PERSON]. на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей у розмірі ? частини його заробітку, а в подальшому, 20.02.2015 р. рішенням суду розірвано шлюб між сторонами. Таким чином, представник позивача стверджував про наявність підстав для відселення відповідача з належної позивачу квартири. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав. За таких обставин, з урахуванням приписів ст.169 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 11.06.2010 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Крім того, сторони мають трьох спільних дітей, а саме: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]. Згідно договору міни, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори 29.06.1999 р., [PERSON] та її син [PERSON] набули право власності в рівних частках на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до довідки за формою №3, виданою 31.10.2014 р. Управителем мікрорайону «Сирець», позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки по формі №3, що видана 16.09.2014 р. Будинкоуправлінням №12, [PERSON] проживає (зареєстрований) та є власником особового рахунку в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Також, за вказаною адресою зареєстровані діти сторін у справі: [PERSON] 2005 р. народження, [PERSON] 2007 р. народження та [PERSON] 2009 р. народження. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.02.2015 р. у справі №761/33020/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 03.03.2015 р. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, представник позивача зазначав, що протягом останніх 11 років та на даний час відповідач без реєстрації проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], одним з власником якої є позивач. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Натомість, ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Водночас, звертаючись до суду з позовом про «відселення» відповідача з належної позивачеві квартири, позивач не надала суду будь-яких доказів стосовно проживання відповідача без її згоди на належній їй житловій площі станом на час розгляду справи. При цьому, на підтвердження проживання відповідача у спірній квартирі свідчить лише копія акту обстеження житлово-побутових умов дитини, складений 01.10.2014 р. спеціалістом служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, яким установлено, що [PERSON] разом з сім'єю мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, зазначений вище акт обстеження складений 01.10.2014 р. на час існування шлюбу між сторонами, а доказів проживання відповідача за цією адресою на теперішній час, та небажання останнього виселитись за вимогою власника, позивач суду не надала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приймаючи до уваги те, що суду не надано доказів проживання відповідача у спірній квартирі, власником якої є позивач, та перешкоджання останній користуватися квартирою, є безпідставними вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити належну на праві власності позивачеві квартиру, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed