Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 03 квітня 2006 року отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по рахункам. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 14 серпня 2018 року має заборгованість по кредиту в розмірі 30670,48 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2992,55 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 27677,93 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4434,44 грн., яка була задоволена судовим наказом Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року, отже різниця становить 26236,04 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 1311,80 грн. процентна складова. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 квітня 2006 року у розмірі 28047,84 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача надав суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Крім того надав суду заяву, в якій зазначені суми, що були відшкодовані судовим наказом від 08 грудня 2006 року по справі № 2-н/187/2006, а саме заборгованість за кредитним договором у розмірі 4434,44 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у сумі 2992,55 грн. та заборгованості по процентам у сумі 1441,89 грн., та надав виписку по рахунку. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4% в місяць, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. [PERSON] своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до судового наказу, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року, з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 4434,44 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у сумі 2992,55 грн. та заборгованості по процентам у сумі 1441,89 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 03 квітня 2006 року, [PERSON] станом на 14 серпня 2018 року має заборгованість по кредиту у розмірі 28047,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2992,55 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 27677,93 грн., всього заборгованість за кредитом 30670,48 грн., від цієї суми віднімається сума за кредитом, яка задоволена рішенням суду - 4434,44 грн., різниця становить 26236,04 грн.; а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1311,80 грн. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, заява клієнта, умови та правила надання банківських послуг, Тарифи складають кредитний договір. Відповідач [PERSON] ознайомився з усіма істотними умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що підтверджується його підписом. З 04 квітня 2006 року до 13 липня 2006 року включно користувався зазначеним кредитом. Жодного разу не вносив кошти на погашення кредиту, окрім автоматичного погашення банком простроченої заборгованості з іншої карти, так останнє автоматичне погашення банком простроченої заборгованості з іншої карти відбулося 29 січня 2016 року у сумі 133,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2006 року та випискою з рахунку, яку надав суду представник позивача. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою з 04 квітня 2006 року по 13 липня 2006 року включно, так останній раз він знімав грошові кошти з кредитної картки 13 липня 2006 року у сумі 210,00 грн. В подальшому жодного разу не знімав грошові кошти та не вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується випискою з рахунку, яку надав суду представник позивача. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою тільки з 04 квітня 2006 року по 13 липня 2006 року включно, в подальшому взагалі не користувався кредитною карткою. Отже, відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою до винесення судового наказу, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року, яким з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 4434,44 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у сумі 2992,55 грн. та заборгованості по процентам у сумі 1441,89 грн. Доказів про те, що відповідач [PERSON] отримував іншу кредитну картку або що вищезазначена кредитна картка діяла після її закінчення строку її дії суду позивачем Банком не надано. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Згідно п. 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг по закінченню строку дії картки вона продовжується банком на новий строк, якщо від держателя картки не надійшла письмова заява про закриття рахунку. Відповідно до п. 3.2 п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 5.5 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель картки сплачує відсотки по завищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір якої визначений тарифами. Згідно п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі незгоди із змінами Правил або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість перед банком. Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний, у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку повернути кредит (в тому числі прострочений кредит та овердрафт), сплатити винагороду банку. Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Таким чином, звернувшись у грудні 2006 року до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 4434,44 грн., банк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту та сплати процентів, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 28047,84 грн., оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же зобов'язанням. Так, з метою забезпечення прогнозованості правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, зазначивши, що після спливу дії договору право кредитора на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами припинилося, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 345/118/17. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правовий висновок про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 205/8476/14-ц. Таким чином, звернувшись у грудні 2006 року до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 4434,44 грн., банк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту та сплати процентів, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 28047,84 грн., оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же зобов'язанням. Крім того, у зв'язку з судовим наказом про стягнення заборгованості правовідносини між сторонами за кредитним договором припинилися, тому вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, штрафу є безпідставними, оскільки позовних вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 квітня 2006 року відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed