Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що він є власником будинку [NUMBER], який знаходиться по [ADDRESS] Крім нього за вказаною адресою зареєстровані також його син [PERSON], дружина сина [PERSON] та їхня дитина [PERSON] В травні 2014 року, після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON], відповідачка разом із дочкою добровільно залишила вказаний житловий будинок та виїхала до своїх родичів в [ADDRESS]. В подальшому, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року шлюб між сином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачки [PERSON] в будинку створює йому ряд перешкод та порушує його право власності. Зокрема, відповідачка не приймає участі у витратах по утриманню будинку, що суттєво впливає на його фінансове становище. У зв'язку із цим, просив позов задовольнити та визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [NUMBER] по [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про місце та час розгляду справи. Від нього через канцелярію суду надійшла заява в якій він просив слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У разі відсутності відповідачки, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомила. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Так, судом встановлено, що будинок [NUMBER], який знаходиться по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-7). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію) від 18 травня 2015 року, в будинку [NUMBER], який знаходиться по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] (а.с.8). Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Як вбачається із акту ПП «Житлосервіс» №63 від 18 травня 2015 року, складеного в присутності свідків, відповідачка [PERSON] з травня 2014 року по теперішній час у вказаному будинку не проживає. (а.с.10). Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачкою щодо користування спірним житлом укладено не було. Більше того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] порушує права позивача, як власника житла, зокрема, він змушений сплачувати за відповідачку комунальні послуги, що суттєво впливає на його фінансове становище. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved