Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звертається до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], посилаючись в обґрунтування своїх вимог на наступне. 20 червня 2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 203 . 21 березня 2014 року шлюб був розірваний в судовому порядку за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO] . Довідкою від 30. 11.2017 року Харківської міської дитячої поліклініки № 15 вказано, що догляд за дитиною [PERSON] здійснюється позивачем без участі відповідача. Всі необхідні ліки були куплені позивачем за період з15.05.2013 року по 30.11.2017 року. Позивач працює фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід. В свою чергу відповідач [PERSON] обов'язків по утриманню сина [PERSON] не виконує, та не забезпечує його матеріальних та інших інтересів, аліменти на утримання сина не сплачує. Відповідно до судового наказу Фрунзенського районного суду від 14 грудня 2017 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже на думку позивача та враховуючи все вищевикладене, та те що батько не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та не виконує батьківських обов'язків, просить суд позбавити відповідача батьківських прав. У судове засідання позивач, не з`явилася, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (Вх №13100, від 02.06.2018 року). Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] [INFO] (Вх №10031, від 08.05.2018 року). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі третьої особи, а при вирішенні спору врахувати інтереси дитини. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 20 червня 2009 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 203 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20 червня 2009 року). 21 березня 2014 року шлюб був розірваний в судовому порядку за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13 жовтня 2009 року). Копія довідки з місця проживання [PERSON] є зареєстрованою разом з позивачем з 30.07.2010 року в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до характеристики та довідки № 31 від 30.01.2018 року зі школи м. Харкова позивач приділяє дуже багато уваги та часу вихованню, навчанню та розвитку дитини, підтримує тісний зв'язок з вчителями школи. Батько дитини на протягом навчання сина у 1-2 класах не відвідував школу, не спілкувався з класним керівником і не цікавився навчанням дитини. Довідкою від 30. 11.2017 року Харківської міської дитячої поліклініки № 15 підтверджено, що догляд за дитиною [PERSON] здійснюється позивачем без участі відповідача. Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] від 04.07.2018 року № 430 вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина проживає з матір'ю - позивачем по справі та знаходяться на її утриманні, а відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Згідно квитанції №34 від 28 лютого 2018 року, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved