Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с.2-3, 29) і свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за р. №3907, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.1.1. договору позики [PERSON] позичив у нього як у позикодавця гроші у сумі 150000грн. За користування цими коштами позикодавець зобов'язався сплачувати йому щомісячно 9000грн. із розрахунку 0,2% в день від суми позики. Відповідно до п.1.2. договору позики відповідач зобов'язався повернути йому суму позики у строк до 18.12.2016 року. Він, як позикодавець, свої умови за договором позики виконав, надавши відповідачу обумовлену суму позики, що зазначено у договорі позики. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики між ним та [PERSON] 18.12.2015 року було укладено договір іпотеки реєстраційний №3909, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] За цим договором заставодавець передає в заставу належний йому на праві власності об'єкт нерухомості - квартиру під [ADDRESS]. Отже, відповідач зобов'язувався сплатити 0,2% в день від суми позики до дня фактичного повернення всієї суми позики. Відповідач на день написання цього позову грошові кошти не повернув, що дає підстави нарахувати проценти до дня написання позову 18.12.2016 року, тобто з 18.12.2015 року по 19.12.2016 року - всього 367 днів. Сума процентів за користування коштами = 150000*0,2%*367 - 4500 (що були сплачені позикодавцем) =105600грн. . Розрахунок ціни позову: 150000грн. (основний борг за договором позики) + 105600,00 (проценти) = 255600,00грн. Позивач-відповідач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки суму коштів у розмірі 255600,00грн., з яких сума боргу за договором позики - 150000,00грн., сума процентів - 105600,00грн. (за період з 18.12.2015 року по 19.12.2016 року), предмет іпотеки - квартира під [ADDRESS]. Ця квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,5 кв.м., загальною площею 30,15 кв.м., є власністю [PERSON], визначити у рішенні суду спосіб реалізації предмета іпотеки-проведення прилюдних торгів; зазначити у рішенні суду початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 258998грн., ґрунтуючись на даних звіту про оцінку майна та договорі іпотеки. Також позивач просить додатково стягнути з відповідача суму відсотків за період з 19.12.2016 року по 17.04.2017 року в розмірі 36000грн., 3% річних у розмірі 1477,73грн., інфляційні збитки в розмірі 559,93грн. (а.с.52, 74-75). Відповідач-позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою (а.с.56-58), і обґрунтовує свої вимоги тим, що при підписанні даного договору [PERSON] запевнив його, що 9000,00грн. щомісячно із розрахунку 0,2% в день від суми позики є не що інше як платіж в рахунок погашення позики, а не окремий відсоток за користування позикою, а відсоткове вираження вказано для зручності обрахунку суми. Таким чином він вважає що сталася помилка, яка має істотне значення та впливає на обсяг його прав та обов'язків. Згідно з ст.ст.536, 1048 ЦК України плата за користування чужими грошима встановлюється й нараховується лише у вигляді процентів на основну суму боргу, а не в твердій грошовій сумі. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що за цим Договором позичальник зобов'язаний сплачувати гроші в сумі 9000,00грн. на місяць із розрахунку 0,2% в день від суми позики. Отже, зазначення у пункті 1.1. Договору суми відсотків в еквіваленті 9000,00грн. суперечить положенням статей 536, 1048 Цивільного кодексу України. В силу п.6 ст.4, п.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який підлягає застосуванню до правовідносин сторін, надання позики зі сплатою процентів особами, які не є фінансовими установами або суб'єктом підприємницької діяльності, не допускається. Таким чином згідно частин 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідач-позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати частково недійсним договір позики від 18.12.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №3907, а саме п.1.1. Договору в частині нарахування та зазначення суми відсотків в еквіваленті 9000грн. на місяць з розрахунку 0,2 % в день від суми позики. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON], та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги, з зазначених підстав, та не визнали зустрічні позовні вимоги [PERSON], пояснивши, що підписавши договір позики, позивач підтвердив, що з усіма умовами договору він ознайомлений та зобов'язується їх виконувати. Зазначення у пункті 1.1. договору позики суми відсотків в еквіваленті 9000грн. не суперечить положенням ст.ст.536, 1048 ЦК України. Також в договорі прописана процентна ставка за користування позикою - 0,2% в день, а 9000грн. вказано додатково для кращого розуміння умов. Оскільки спір виник між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики, то він як позикодавець має право на отримання від позичальника обумовлених договором позики процентів за користування грошима, що передбачено ст.ст.1046-1048 ЦК України. В судовому засіданні 18.04.2017 року відповідач [PERSON] пояснив, що він передав [PERSON] 18.12.2015 року кошти в сумі близько 40000грн.-50000грн. у нотаріуса, а 100000грн. він оплатив борг [PERSON] перед ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія». В судовому засіданні 10.05.2017 року [PERSON] пояснив, що передав [PERSON] 32000грн. у нотаріуса 18.12.2015 року. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги з зазначених підстав, та не визнали позовні вимоги [PERSON], пояснивши, що передумовою підписання договору позики від 18.12.2015 року та договору іпотеки від 18.12.2015 року з [PERSON], який на той час був працівником ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», було підписання договору надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 від 15.08.2015 року. [PERSON] опинившись у скрутній життєвій ситуації (хвороба та подальша операція) 15.08.2015 року уклав договір надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», від імені якого виступило ломбардне відділення №66 в особі [PERSON] Договір було укладено на суму 60700грн. на строк 15 днів, тобто до 30.08.2015 року. Позивач, знаючи скрутну ситуацію відповідача, укладає з ним означені договори позики та іпотеки на вкрай невигідних умовах для [PERSON], який в свою чергу під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах погоджується на їх укладання. Суму в 150000грн. відповідач фактично не отримував від позивача, позивач надав йому лише кошти для розрахунку з нотаріусом за його послуги. В договорі була зазначена не реальна сума грошей, що була передана в позику, а сума, яка мала слугувати погашенням заборгованості за договором надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», від імені якого виступило ломбардне відділення №66 в особі [PERSON], особа яка взагалі не фігурує в договорі позики від 18.12.2015 року. Свідок [PERSON] - дружина [PERSON] пояснила, що їх сім'ї потрібні були кошти, тому вони звернулися в ломбард «Комод» до [PERSON] (брат позивача [PERSON].). Їм потрібні були кошти в сумі 60000грн. Під розписку їм видали в ломбарді кошти в сумі 45000грн., потім додатково влітку 2015 року її чоловіку [PERSON] передали ще 15000грн. Вони брали кошти в позику на 15 днів, але не повернули. В грудні 2015 року [PERSON] сказав їм, що борг зростає і запропонував оформити іпотеку. В суму 150000грн., яка зазначена в договорі позики, ввійшла сума 60000грн., відсотки та пеня. У нотаріуса ніякі кошти за договором позики їм не передавалися. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 18.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (а.с.4). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В договорі позики було зазначено, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 150000грн., які зобов'язується повернути в строк до 18.12.2016 року. В той же день 18.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки (а.с.5-6). Згідно з договором іпотеки цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця [PERSON] на підставі договору позики на суму 150000грн. Предмет іпотеки - квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В ході судового розгляду справи встановлено, що у відділенні №66 ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» між кредитодавцем ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання ломбардом фінансового кредиту, згідно з яким [PERSON] був наданий фінансовий кредит у розмірі 45000грн. 31.07.2015 року [PERSON] була надана додатково сума фінансового кредиту і загальна сума становила 60700грн. Кредит був наданий на 15 днів, до 15.08.2015 року. Від імені кредитодавця договір підписав позивач [PERSON] 15.08.2015 року [PERSON] сплатив проценти в сумі 4552,50грн. Згідно з розпискою, яку [PERSON] надав керуючому відділення №66 ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», [PERSON] підтвердив факт отримання кредиту в сумі 60700грн. на строк 15 днів з наступною пролонгацією кредиту до 1 року, плата за кредит - 0,5% в день. Також в розписці було зазначено, що зобов'язанням по погашенню кредиту виступає однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. Суд вважає необхідним зазначити, що документи щодо права власності на квартиру [PERSON] були передані останнім Повному товариству «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» (а.с.84) і в договорі про надання ломбардом фінансового кредиту є посилання на заклад майна позичальника в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором. Заставодавцем є [PERSON], предмет нерухомого майна - квартира [ADDRESS]. Викладені обставини підтверджуються копією договору про надання ломбардом фінансового кредиту (а.с.96 ), листом ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» від 05.05.2017 року (а.с.95), копіями розписок [PERSON] (а.с.81,98) Отже, правовідносини з приводу отримання коштів в позику (за договором фінансового кредиту) виникли між ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» та [PERSON] Згідно з інформацією ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» від 05.05.2017 року (а.с.95) 18.12.2015 року [PERSON] здійснив повне погашення кредиту, який отримував [PERSON], в сумі 118 668,50грн., з яких 60700грн. - сума наданого кредиту, 37937,50грн.- сума процентів, 20031грн. - сума пені. ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» надало в підтвердження сплати коштів [PERSON] акт-відомість від 18.12.2015 року (а.с.97), інших доказів щодо підтвердження передачі коштів [PERSON] Повному товариству «Ломбард «Комод» надано не було. При повній сплаті боргу кредитор повинен повернути боржникові борговий документ. Згідно з ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Зазначаючи про повне погашення кредиту, який отримував [PERSON], ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» не повернуло [PERSON] борговий документ - оригінали розписок від 27.07.2015 року, від 31.07.2015 року. Статтею 528 ЦК України передбачена можливість виконання обов'язку боржника іншою особою. Згідно з ст.528 ЦК України виконання обов'язку боржника може бути покладено боржником на іншу особу. Відсутні письмові докази щодо покладення боржником [PERSON] виконання обов'язку перед Повним Товариством «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» на іншу особу - на позивача [PERSON] Згідно з ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) за згодою кредитора. Статтею 521 ЦК України передбачено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст.513 ЦК України. У даному випадку мав бути укладений письмовий договір переведення боргу. Між сторонами не укладався такий договір переведення боргу, за яким [PERSON] погашає борг [PERSON] перед ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія». Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник з договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. [PERSON] не був стороною договору фінансового кредиту, який був укладений [PERSON] з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», тому не відбулася новація боргу у позикове зобов'язання. В судовому засіданні 18.04.2017 року позивач [PERSON] зазначив, що 18.12.2015 року він передав у нотаріуса відповідачу [PERSON] кошти в сумі близько 40000грн.-50000грн., в судовому засіданні 10.05.2017 року [PERSON] зазначив, що передав [PERSON] 18.12.2015 року у нотаріуса кошти в сумі 32000грн. (різницю між 150000грн. і 118668,50грн.). В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що він не отримував кошти від [PERSON] у нотаріуса 18.12.2015 року. Розписки щодо отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в рахунок часткового погашення боргу за договором позики від 18.12.2015 року (а.с.19, 20) на підставі досліджених доказів у справі не підтверджують передачу коштів [PERSON] [PERSON] за договором позики в сумі 150000грн. Отже, незважаючи на підписання сторонами договору позики на суму 150000грн., досліджені докази не підтверджують, що 18.12.2015 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] за договором позики у власність грошові кошти в сумі 150000грн., а [PERSON] їх отримав. Передача іншої суми коштів - 32000грн. чи 40000грн.-50000грн. від позивача відповідачу не відображена в договорі позики і не підтверджена борговою розпискою. За таких обставин, оскільки позивачем-відповідачем [PERSON] не доведено наявність заборгованості [PERSON] за договором позики в заявленому в позові розмірі, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], стягнення процентів, 3% річних та інфляційних збитків є безпідставними і задоволенню не підлягають. Зустрічний позов не підлягає задоволенню з підстав, заявлених відповідачем-позивачем [PERSON] Зустрічний позов відповідач-позивач [PERSON] та його представник обґрунтовують тим, що зазначення відсотків в твердій грошовій сумі в договорі позики суперечить положенням ЦК України, [PERSON] вважав, що повинен сплачувати 9000грн. щомісячно в рахунок погашення боргу і це не є відсотками, надання позики зі сплатою процентів особами, які не є фінансовими установами або суб'єктами підприємницької діяльності не допускається. З підстав, передбачених ст.203, ч.1 ст.229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки) просять визнати договір позики частково недійсним. При розгляді справи не встановлено, що між сторонами склалися відносини за договором позики щодо отримання [PERSON] у власність коштів від [PERSON] в сумі 150000грн. Нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України передбачено стягнення відсотків, які передбачені договором позики. Зазначення в договорі позики щодо сплати за користування коштами в сумі 9000грн. з розрахунку 0,2% в день від суми позики не суперечить нормам Цивільного кодексу України. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України. Ця правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30.05.2012 року №6-48цс12, від 18.07.2012 року №6-79цс12. Посилання в запереченнях від 10.05.2017 року представника [PERSON], що договір позики був укладений [PERSON] під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах і тому відповідно до ст.233 ЦК України цей договір може бути визнаний судом недійсним не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки з цих підстав [PERSON] не заявляв позовних вимог про визнання договору позики недійсним. Отже, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних збитків, за необґрунтованістю, та відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики частково недійсним, за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed