Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору (Заяви) № б/н від 26 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 500 гривень. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 18 травня 2020 року, виникла заборгованість у розмірі 27 839 грн. 05 коп. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 грудня 2017 року станом на 18.05.2020 року у розмірі 27 839 грн. 05 коп., яка складається з: 18 512 грн. 59 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 18 512 грн. 59 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 358 грн. 42 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 7 968 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача надійшла заява в якій він частково визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити в частині стягнення заборгованість за тілом кредиту та проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 26 грудня 2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 13). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача (а. с. 13), умови кредитної угоди (а. с. 14-15), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 16), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості (а. с. 17-62). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який в подальшому було як збільшено, так і зменшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 11). Однак відповідач станом на час подання позовної заяви ухиляється від виконання зобов`язань і має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18 травня 2020 року складає 27\~839 грн. 05 коп., яка складається з: 18\~512 грн. 59 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18\~512 грн. 59 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1 358 грн. 42 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 7 968 грн. 04 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 00 грн. 00 коп. нарахована пеня; 00 грн. 00 грн. нараховано комісії (а. с. 8). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625. Статтями 626, 628\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитом, яка станом на 18 травня 2020 року становить 18\~512 грн. 59 коп., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим відсотками, суд дійшов таких підстав. Відповідно до умов кредитної угоди від 26 грудня 2017 року, яка була підписана [PERSON] та діяла з 26 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року, визначено розмір відсотків за прострочене виконання зобов`язання (а. с. 14-15). Оскільки зі спливом строку, який був зазначений в умовах, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача суду надано не було, отже після 10 січня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 26 грудня 2017 року між банком та відповідачем, у зв`язку з чим у позивача не має підстав стягувати з відповідача заборгованість за простроченими відсотками після 10 січня 2018 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Однак у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором № н/б від 26 грудня 2017 року відсутні посилання на заборгованість саме за простроченими відсотками у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь Банка заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких підстав. Позивач посилається на те, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, згідно із п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 84 % від простроченої суми заборгованості для картки «Універсальна голд» та 86,4% для картки «Універсальна». Тобто, представник позивача зазначає, що вказаний розмір відсотків узгоджений за домовленістю сторін кредитного договору. У цій справі позивач стверджував, що між ним і відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Згідно із ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634\~цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять наданих підтверджень про такі конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг у вигляді сплати відсотків у вигляді 84%, або 86,4%, з яким він був би ознайомлений під власний підпис. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, так як не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі позивач, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди і вигляді відсотків та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 6 ст.\~13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» та ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надав. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення лише в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 18\~512 грн. 59 коп., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення прострочених відсотків у розмірі 1 358 грн. 42 коп. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 у розмірі 7 968 грн. 04 коп. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 397 грн. 80 коп. (18\~512 грн. 59 коп.*2102 грн. 00 коп. /27\~839 грн. 05 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial