Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] просить: - визнати недійсним розпорядження № 402 від 13 червня 2000 року Козятинської дистанції цивільних споруд «Про передачу в приватну власність трьохкімнатної квартири № 69 по вул. Леніна, 13/13 у м. Козятині Вінницької області [PERSON], [PERSON], [PERSON]; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло квартиру № [ADDRESS] від 09.06.2000 року, видане Козятинською дистанцією цивільних споруд на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстроване в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 22.06.2000 року та записи про право на безоплатну приватизацію; - скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру № 69 по вул. Героїв Майдану (колишня Леніна), буд. № 13 у м. Козятині Вінницької області за [PERSON] [PERSON], [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яку було проведено державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області, [PERSON] 17.01.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2015 року, право власності № 8411932, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 551585705105; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 69 в житловому будинку №13 по вул. Героїв Майдану в м. Козятині Вінницької області, укладений 17.01.2015 року між продавцями квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] та покупцем квартири [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 69; - зобовязати Козятинське КП «Відродження» укласти з ним - [PERSON] договір найму жилого приміщення - квартири № 69 у житловому будинку № 13 по вул. Героїв Майдану (колишня Леніна) у м. Козятині Вінницької області; - визнати за [PERSON] право на безоплатну приватизацію квартири № 69 у житловому будинку № 13 по вул. Героїв Майдану \колишня Леніна) у м. Козятині Вінницької області. Позивач посилається на те, що 30.12.1983 року він та відповідачка по справі Петрук (дошлюбне прізвище Земляновська) [PERSON] зареєстрували шлюб у міському відділі РАЦС м. Вінниці, актовий запис за № 3227. Від цього шлюбу в них народилися діти: доньки [PERSON] та [PERSON]. 03.03.1987 році вони з дружиною за договором купівлі-продажу придбали будинок № 5 по пров. Пролетарському у м. Козятині, який було зареєстровано у КП ВООБП 10.04 1987 року за № 1916. У зв'язку з суспільними потребами органом місцевого самоврядування будинок було вирішено знести, а його сім'ї за рішенням № 61 виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 березня 1992 року 30.04.1992 року було виписано ордер на ім'я [PERSON] на зайняття трьохкімнатної квартири № 69 по вул. Леніна (теперішня [PERSON]) буд № 13/13, житловою площею 38,52 кв.м. Позивач та члени його сім'ї були зареєстровані в даній квартирі з 1992 року та постійно проживали у зазначеній квартирі. У 1998 році дружина попросила його знятися з реєстрації та прописатися у належному їй на праві приватної власності буд. №7 в с. Рубанка Козятинського району. Своє прохання вона мотивувала тим, що їй необхідно оформити субсидію, так-як в той час грошей на сім'ю не вистачало. Він погодився на її пропозицію, але постійно продовжував проживати разом з нею і дітьми у зазначеній квартирі. В червні 2014 року позивач з дружиною та донькою [PERSON] дуже посварилися, в результаті чого після його повернення додому дружина змінила замки і заявила, що їхня квартира йому більше не належить. До квартири потрапити він не зміг. На підставі цього він був змушений звернутися до голови виконкому Козятинської міської ради з проханням створити комісію та скласти акт по факту його проживання. 06.08.2014 року була створена комісія, яка відвідала квартиру, в ході перевірки було зясовано, що квартира №69 по вул. Героїв Майдану (колишня Леніна) 13 у м. Козятині, була потай приватизована у 2000 році на його дружину та двох доньок. Заява [PERSON] від 09.06.2000 року від наймача квартири на ім'я начальника НГЧ-2 (Козятинська дистанція цивільних споруд) про приватизацію квартири підписана лише наймачем. Будь-які інші підписи повнолітніх членів сім'ї відсутні. Оскільки він постійно проживав у зазначеній квартирі, то його право на приватизацію порушено. 17.01.2015 року його дружина та доньки, потай від нього, за договором купівлі-продажу продали зазначену квартиру рідному брату дружини [PERSON]. Позивач вважає зазначені дії відповідачів протиправними та такими, що порушують його права на житло та безоплатну приватизацію житла. При цьому позивач посилається на вимоги ст. 47 Конституції України,ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 64,65 ЖК України. ст.ст. 216,230 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та підтвердили зазначені вище обставини. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач [PERSON] особисто займався приватизацією квартири на неї та доньок. Позивач на момент приватизації спірної квартири в ній не був зареєстрований та не проживав, відтак не мав права на її приватизацію. На момент купівлі-продажу спірної квартири у квартирі жодної особи зареєстровано не було. Власниками квартири була вона та доньки. а тому жодних перешкод в укладенні договору купівлі - продажу квартири не було. Вважає вимоги позивача безпідставними, просить відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що 30.04.1992 року їхній родині, що складалась з чотирьох осіб, виконавчим комітетом Козятинської міської ради було видано ордер на користування трьохкімнатною квартирою №69 в буд. №13/13 по вул. Леніна в м. Козятині. 15.04.1998 року позивач [PERSON] сам, з особистої ініціативи, виписався з квартири, забрав свої речі і переїхав на постійне місце проживання в [INFO] де і прописався, оскільки вирішив, що там жити йому буде спокійніше та краще. З 15.04.1998 року - дня вибуття на постійне місце проживання в с. Рубанка - [PERSON], втратив право користування спірною квартирою. В червні 2000 року позивач [PERSON] особисто з власної ініціативи займався приватизацією квартири на дружину та доньок. Після вибуття з квартири в квітні 1998 року [PERSON] права користування квартирою на законних підставах не набув. В червні 2000 року [PERSON] займаючись особисто приватизацією квартири, жодних заяв про приватизацію квартири на себе до відділу приватизації не подавав. З 17.01.2015 року квартира їм не належить, оскільки відповідно до договору-купівлі продажу вони з матірю та сестрою продали її [PERSON] На момент купівлі-продажу квартири, [PERSON] в квартирі не проживав. Позивач [PERSON] , який особисто займався приватизацією квартири , не виявив бажання її приватизувати також на себе. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що 30.04.1992 року їхній родині, що складалась з чотирьох осіб, виконавчим комітетом Козятинської міської ради було видано ордер на користування трьохкімнатною квартирою №69, що розташована в буд. №13/13 по вул. Леніна в м. Козятин. 15.04.1998 року позивач [PERSON] виписався з квартири, забрав свої речі і переїхав на постійне місце проживання в [INFO] де і прописався. З 15.04.1998 року [PERSON], втратив право користування квартирою. В червні 2000 року [PERSON] особисто, з власної ініціативи, займався приватизацією квартири на дружину та доньок, жодних заяв про приватизацію квартири на себе до відділу приватизації не подавав. Жодних перешкод в укладенні договору купівлі-продажу квартири не було. Будь-якої заборони на відчуження квартири у них як співвласників не було. На момент купівлі-продажу квартири [PERSON] в квартирі не проживав. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач на момент приватизації спірної квартири в ній не був зареєстрований та не проживав, відтак не мав права на її приватизацію. На момент купівлі-продажу спірної квартири у квартирі жодної особи зареєстровано не було. Власниками квартири були [PERSON], [PERSON], [PERSON]. а тому жодних перешкод в укладенні договору купівлі - продажу квартири не було. Просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, посилаючись на те, що з двохтисячного року сплинув строк позовної давності тривалістю у три роки. Вважає вимоги позивача безпідставними, просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав(а.с.130, т.3). Представник відповідача КП «Відродження» в судове засідання не з'явився, 19.02.2018 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що позивач в обґрунтування своїх вимог до підприємства, не надав жодного доказу, який свідчив би, що КП «Відродження»-порушувало, не визнавало або оспорювало його права, також не підтвердив факту неправомірної поведінки підприємства, яка б спонукала відновлювати порушене його право в судовому порядку (а.с.203-204, т.3). Представник виконавчого комітету Козятинської міської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі(а.с.162, т.3). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON], знає, як сусіда, він проживав у кв.№69 по вул.Героїв Майдану(колишня Леніна), 13 у м. Козятині. У нього був гараж. В які роки це було, вона сказати не може. [PERSON] робив опалення в належній їй квартирі, це було приблизно у 2008 році. Приблизно 5 років тому [PERSON] ремонтував опалення в її квартирі. Вона бачила його часто, як він заходив та виходив з під'їзду, ходив по вулиці біля будинку, усім сусідам він завжди допомагав. У квартирі [PERSON] вона ніколи не була і чи він проживав у квартирі, вона не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] це її сусід, вона його часто бачила у дворі. [PERSON] встановлював теплові лічильники в будинку. знімав показники з них, займався проведенням опалення. Він робив їй опалення у 2006 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він родину [PERSON] знає як сусідів. [PERSON] він завжди бачив у дворі будинку. [PERSON] робив опалення в належній йому квартирі, це було приблизно у 2008 році. З якого часу [PERSON] не проживає за адресою [INFO]. 13, він не памятає, памятає лише, що коли [PERSON] вселявся до будинку. його меншій доньці було приблизно два роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2007 року проживає в [INFO]. [PERSON] вона знає давно, він займався опаленням. [PERSON] вона бачила у дворі будинку сидить на лавці, щось клепає. [PERSON] допомагав їй робити опалення. З якого саме часу він не проживає у будинку, вона не знає. Більше двох років вона його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в будинку №13 по вул. Героїв Майдану він проживає з 2000 року. Із позивачем [PERSON] він сусід. [PERSON] проживає в під'їзді № 6, а він у під'їзді №7. Його дружину та доньок знає як сусідів. Дуже часто він звертався до [PERSON]А, за допомогою, так як він займався опаленням. Заходив до нього додому. Останній раз був у нього вдома у 2014 році. [PERSON] проживав там постійно. Він в 2014 році поїхав до Германії, та коли повернувся в 2015 році, то більше [PERSON] не бачив у дворі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази. суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30.12.1983 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище Земляновська) зареєстрували шлюб у міському відділі РАЦС м. Вінниці, актовий запис за № 3227(а.с.6, т.1), від шлюбу мають доньок [PERSON] та [PERSON] 03.03.1987 позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] за договором купівлі-продажу придбали будинок № 5 по пров. Пролетарському у м. Козятині(а.с.7-8, т.1). У зв'язку із знесенням будинку №5 по пров. Пролетарському у м. Козятині відповідно до рішення № 61 виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 березня 1992 року було виписано ордер на ім'я [PERSON] на зайняття трьохкімнатної квартири № [ADDRESS] (теперішня [PERSON]) у м . Козятині житловою площею 38,52 кв.м., позивачем та членами його сімї(а.с.9,10, т.1). Сторони в судовому засіданні підтвердили, що за знесений будинок вони отримали грошову компенсацію, відтак квартира №69 була надана їм у користування. Позивач був зареєстрований у [INFO] (теперішня [PERSON]) у м . Козятині 17.11.1992 року та постійно проживав у зазначеній квартирі до 1998 року. 15.04.1998 позивач [PERSON] був виписаний з квартири №[ADDRESS] за власним бажанням та 20.04.1998 року прописаний в с. Рубанка Козятинського р-ну по вул. Колгоспна,7(а.с.42-43, т.1). Позивач [PERSON] стверджує, що після 1998 року він продовжував проживати у спірній квартирі до 2014 року. Свідок [PERSON] також підтвердив. що [PERSON] проживав у даній квартирі з 2000 року по 2014 рік. Суд критично ставиться до зазначених пояснень і вважає. що вони спростосуються як поясненнями відповідачів. так і письмовими доказами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили факт проживання позивача у спірній квартирі, а лише зазначили, що бачили його у дворі будинку та в гаражі. Згідно з актом від 06.08.2014, складеним заступником Козятинського міського голови та членами виконкому міської ради, [PERSON], зі слів дружини, проживав у квартирі з 1992 року по червень 2014 року(а.с.14,т.4). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила дійсність зазначеного акту та те, що [PERSON] постійно проживав у зазначеній квартирі. Акт по факту проживання від 06.08.2014 також досліджувався судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді цивільної справи №133/2764/14-ц(а.с.125-129, т.1,а.с.6-8, т.2). Суд вважає, що зазначений акт не є належним і допустимим доказом проживання позивача у спірній квартирі. З довідки Флоріанівської сільської ради Козятинського р-ну Вінницької обл. від 18.09.2014 року вбачається, що [PERSON] з 20 квітня 1998 року дійсно зареєстрований і проживає в [INFO](а.с.42,т.1). З довідки-характеристики Флоріанівської сільської ради Козятинського р-ну Вінницької обл. від 09.12.2014 року вбачається, що [PERSON] за період проживання в с. Рубанка зарекомендував себе з позитивної сторони(а.с.44, т.1). Рішенням Козятинського міськрайсуду від 21.08.2015 у справі № 133/2764/14-ц було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання в квартирі, та вселення до квартири. Було встановлено факт постійного проживання [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] ( колишня Леніна ) в м.Козятині Вінницької області починаючи з 1992 року по червень 2014 року. В частині позовних вимог про визнання право користування та вселення до квартири № [ADDRESS] [PERSON] відмовлено(а.с.125-127, т.1). Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 18.09.2015 рішення Козятинського міськрайсуду від 21.08.2015 у справі № 133/2764/14-ц в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] ( колишня Леніна ) в м.Козятині Вінницької області починаючи з 1992 року по червень 2014 року скасовано та в задоволенні даних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановляючи зазначене рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений [PERSON] позов в частині вимог про встановлення факту постійного проживання в квартирі є безпідставним (а.с.128-129, т.1). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Вінницької області від 18.09.2015 року залишено без змін(а.с.6-8, т.2). Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які належні і допустимі докази того, що позивач [PERSON] постійного проживав у [INFO] ( колишня Леніна ) в м.Козятині Вінницької області, починаючи з 1992 року по червень 2014 року, в матеріалах справи відсутні. 09.06.2000 року Козятинською дистанцією цивільних споруд на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру № [ADDRESS], зареєстроване в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 22.06.2000 року(а.с.191. т.1). Відповідно до ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» ( в редакції на час виникнення спірних правовідномин) передача займаних квартир(будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі(будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири(будинку). Судом встановлено, що на час приватизації квартири № [ADDRESS], в ній були зареєстровані та постійно проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які і стали власниками квартири. Позивач [PERSON] у зазначеній квартирі на момент її приватизації не проживав та не був у ній зареєстрований. Відтак суд вважає доведеним, що права позивача під час здійснення приватизвції квартири порушені не були. 17.01.2015 року між власниками квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири № 69 в житловому будинку №13 по вул. Героїв Майдану в м. Козятині Вінницької області, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 69(а.с 189-190, т.1). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуванихх судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] в позовній заяві не зазначив, з яких саме підстав слід визнати недійсним розпорядження органу приватизації, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 09.06.2000 року та записи про право на безоплатну приватизацію, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, визнати договір купівлі-продажу квартири від 17.01.2015 року недійсним, зобовязати Козятинське КП «Відродження» укласти з ним договір найму жилого приміщення та визнати за ним право на безоплатну приватизацію квартири. Суд вважає. що позивач [PERSON] не довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Суд також вважає, що заява відповідачів про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права… Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відтак позовна давність це строк, у межах якого порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що відповідачами будь-які права позивача порушені не були, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» ( в редакції на час виникнення спірних правовідномин), згідно з якими передача займаних квартир(будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі(будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири(будинку). На підставі напведеного,

Outcome: dismissed