Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач в листопаді 2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 23114,08 грн., пеню в сумі 24595,30 грн., інфляційні втрати в розмірі 17152,93 грн., 3 % річних в сумі 1934,00 грн. та судовий збір в сумі 668,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.10.2014 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Opel Astra H», номер державної реєстрації [NUMBER], під керуванням [PERSON], право на керування якого підтверджується технічним паспортом та посвідченням водія. Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 22.10.2014 р., [PERSON], водія автомобіля марки «ЗАЗ TF 486 Р», номер державної реєстрації [NUMBER], визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, оскільки відповідальність заподіювача шкоди, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2711165 застраховано у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», позивачем було 10.11.2014 р. подано до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування. Строк дії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2711165 з 08.07.2014 р. по 07.07.2015 р. 06.02.2015 р. позивачем було отримано повідомлення №1203 від ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», в якому зазначено, що із урахуванням поданої 10.11.2014 р. заяви про виплату страхового відшкодування, відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 23114,08 грн. Проте, станом на 23.11.2017 р. страхового відшкодування позивач не отримав. Позивач вважає, що враховуючи те, що заяву про виплату страхового відшкодування було надано 10.11.2014 р., то страхове відшкодування мало бути здійснено до 08.02.2015 р., однак відповідачем страхове відшкодування не виплачено. Зважаючи на порушення відповідачем ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 24595,30 грн., розраховану за весь строк прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на прострочення строків виплати страхового відшкодування відповідачем, з метою захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення коштів, внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в сплаті страхового відшкодування з боку відповідача, просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати в розмірі 17152,93 грн. та 3% річних, а саме 1934,00 грн. розраховані за весь строк прострочення. На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. 31.05.2018 р. представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що представник відповідача позов визнає частково та просить задовольнити позовні вимоги по виплаті страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 23114,08 грн. та частково задовольнити позовні вимоги по виплаті пені за простроченням виплати страхового відшкодування 12095,03 грн., в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність застосовується до стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач нарахував пеню починаючи з 09.02.2015 р. по 23.11.2017 р., хоча пеня згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України повинна нараховуватись протягом 1 року, починаючи з 09.02.2015 р. по 09.02.2016 р., що складає 12095,03 грн. Щодо позовних вимог позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, то вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в законодавстві України не передбачено застосування ст. 625 ЦК України до делікатних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Представник відповідача просив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12.10.2014 р. близько 19 год. 00 хв. на 103 км. автодороги Київ-Харків, громадянин [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ TF 486 Р», д.н.з. [NUMBER], здійснюючи перестроювання з правої смуги в ліву не дав дорогу автомобілю марки «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER], який рухався в лівій смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 22.10.2014 р., [PERSON], визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Власником автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Між ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] 08.07.2014 р. укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2711165. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу є автомобіль «ЗАЗ TF 486 Р», д.н.з. [NUMBER]. Строк дії полісу з 08.07.2014 р. по 07.07.2015 р. Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За положеннями п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, стосовно ДТП, яке сталося 12.10.2014 р. на 103 км. автодороги Київ-Харків за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ TF 486 Р», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під управлінням [PERSON] та автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] У п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 06.02.2015 р. позивачем було отримано повідомлення №1203 від АТ «Українська охоронно-страхова компанія», в якому зазначено, що із урахуванням поданої 10.11.2014 р. заяви про виплату страхового відшкодування, відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 23114,08 грн. У п. 12.1 ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 12.10.2014 р. Вих. 1203 від 06.02.2015 р., сформованої ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи становить 23114,08 грн. Таким чином, позивачу [PERSON] не виплачено відповідачем ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування в розмірі 23114,08 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та ПрАТ «УОСК» договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16. 10.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, про що не заперечував відповідач. Матеріалами справи підтверджено, що страхове відшкодування не було сплачено позивачу [PERSON] Звертаючись з вимогами до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 17152,93 грн. та 3 % річних в сумі 1934,00 грн. за період з 09.02.2015 року по 23.11.2017 року. Суд погоджується з визначенням такого періоду для стягнення 3% річних та інфляційних втрат з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 10.11.2014 року подав до страховика заяву про отримання страхового відшкодування, тому 90-денний строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату розпочався з 11.11.2014 року та закінчився 08.02.2015 року. Відтак, право для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у позивача виникло з 09.02.2015 року. Розрахунок 3% здійснюється за наступною формулою: rps=s*q*v/d/100, де s - сума заборгованості, q - кількість днів прострочки, v - відсоток річних (3%), d - кількість днів у році (365 або 366), 100 - 100%. Звідси, 3% річних з 09.02.2015 року по 23.11.2017 року за 1018 днів становлять від простроченої суми 23114,08 грн. = 1934,00 грн. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: iv=(s*i / 100 - s) * q / dm, де s - сума заборгованості, s - індекс інфляції, q - кількість днів прострочки, dm - кількість днів у місяці, 100 - 100%. Отже, індекс інфляції за період з 09.02.2015 року по 23.11.2017 року становить 17152,93 грн., що підлягає стягненню з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Аналіз норм ст. ст. 266, 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується 12 місяцями перед зверненням до суду. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 23.11.2017 року з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» підлягає стягненню пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року в межах строку позовної давності в розмірі 6126,82 грн. Як вбачається з матеріалів, що з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова група» підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування в сумі 23114,8 грн., інфляційні втрати в розмірі 17152,93 грн., 3 % річних в сумі 1934,00 грн. та пеня в межах позовної давності в розмірі 6126,82 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial