Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] «Львівський локомотиворемонтний завод» 13.10.2015 року звернувся до суду з позовом, що був уточнений, в якому зазначив, що відповідачу [PERSON] була надана у користування кімната 27 у гуртожитку [PERSON] «Львівський локомотиворемонтний завод» згідно до договору від 16.02.2012 року. Відповідач [PERSON]І звільнився з підприємства за власним бажанням згідно до наказу за №319-ОС від 24.03.2015 року, однак продовжує проживати в гуртожитку разом з відповідачем [PERSON], своєю дружиною, та донькою [PERSON], [INFO]. Вважає проживання відповідачів у гуртожитку безпідставним , просить їх виселити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги , підтвердила викладені обставини , просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON]І у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , зазначив, що проживає у кімнаті гуртожитку разом з дружиною та донькою, іншого житла не має, хоча дружина з донькою зареєстровані у [INFO] у батьків, донька вчиться у Львові, у лінгвістичній гімназії . Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Вважає, що відповідачі не підлягають виселенню без надання іншого житла, оскільки відповідач відпрацював на [PERSON] «Львівський локомотиворемонтний завод» 10 років. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Представник третьої особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що лінгвістична гімназія , в якій вчиться дитина [PERSON] , не зверталась до органу опіки та піклування з приводу незабезпечення дитини неналежними умовами тому нема підстав для виселення. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного. З довідки, наданої позивачем [PERSON]«Львівський локомотиворемонтний завод» за №604 від 22.06.2015 року, в к.27 будинку 52 по вул.О.Степанівни зареєстрований з 13.07.2006 року відповідач [PERSON] Згідно до копії трудової книжки відповідача [PERSON] вбачається, що 22.09.2003 року він був прийнятий на роботу в ВАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» в якості слюсаря-електрика. 17.02.2010 року звільнений за згодою сторін. 11.03.2011 року прийнятий в ВАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» майстром. З Наказу [PERSON] «Львівський локомотиворемонтний завод» №319/ОС від 24.03.2015 року відповідач [PERSON]І , майстер електромашинного цеху, звільнений з роботи 25.03.2015 року за власним бажанням за ст..38 КЗпП України. 2 листопада 2011 року відповідач [PERSON] звернувся з заявою до голови правління «Львівський локомотиворемонтний завод» про тимчасове виділення йому кімнати в гуртожитку, оскільки проживає у Львівській області, в с.Паланки в тещі, а з вересня 2011 року донька ходить до школи, розташованої у Львові. Зазначене підтверджується наданою позивачем копією такої заяви, та не заперечувалось відповідачем [PERSON] Як вбачається з Договору на проживання у гуртожитку [PERSON]«Львівський локомотиворемонтний завод» від 16 лютого 2012 року , укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] , позивач надав відповідачу [PERSON] у користування одну кімнату №27 (ліжко-місце) в гуртожитку за адресою м.Львів, вул.О.Степанівни, 52, поклав зобовязання вносити оплату за користування за три ліжко-місця. Таким чином, вищезазначена заява свідчить про те, що відповідач [PERSON] фактично не проживав в гуртожитку до укладання договору, а тільки мав реєстрацію . Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств , установ , організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються ст.127-132 ЖК, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208.. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших осіб у період роботи або навчання. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. У відповідності із положеннями ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи , організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. У відповідності з положенням ст. 129 ЖК України єдиною підставою для вселення на жилу площу у гуртожитку є ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи ,організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про те, що у [PERSON] при вселенні до гуртожитку не виникло право постійного користування житлом в установленному законом порядку. Ордер на право зайняття конкретної кімнати йому не видавався. Його звернення стосовно проживання було спрямовано на тимчасове користування житлом. Інших підстав для набуття права на житло в гуртожитку законом не передбачено. Таким чином, вселившись до гуртожитку з дозволу власника житла без ордеру, та звільнившись з підприємства через 4 роки, [PERSON] має статус тимчасового мешканця і незалежно від часу проживання він права на постійне проживання в гуртожитку разом з дружиною та неповнолітньою донькою не набув. При цьому суд також враховує, що місце проживання його дружини, відповідачки [PERSON] та доньки [PERSON], зареєстровано в [INFO], вселення відповідачки [PERSON] в гуртожиток відбулося всупереч вимог п.17 Примірного положення про гуртожитки. Крім того, суд враховує ч.2 ст.17 ЦК, за якою місцем проживання неповнолітніх, які не досягли 15 років, визнається місце проживання їхніх батьків. За таких обставин суд вважає позов обгрутованим та таким, що підлягає задоволенню, відповідачі підлягають виселенню.

Outcome: approved