Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач в березні 2014 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі є її батьком. Вона є студенткою Краматорського технікуму Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського. У зв'язку з продовженням навчання вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач такої допомоги не надає. Він працює, отримує заробітну плату, на утриманні інших дітей не має. Так як відповідач є працездатною особою, вважає, що він може надавати їй допомогу в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця до закінчення періоду її навчання. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON], відповідач по справі є батьком [PERSON] (а.с. 3). Згідно довідки № 313 від 24.09.2013 року [PERSON] навчається на ІІ курсі денної форми навчання зі спеціальності «Економіка підприємства» у Краматорському технікуму Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (а.с. 4). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з принципу змагальності сторін, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із повідомленої позивачем по справі в своїй заяві інформації, яка ніким та нічим не спростована, судом встановлено, що відповідач по справі працює, стабільно отримує заробітну плату, але матеріальну допомогу в добровільному порядку надавати відмовляється. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько зобов'язаний надавати донці, яка продовжує навчання матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, вік дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Отже, при визначенні розміру цієї допомоги суд враховує, що [PERSON] матеріально доньку не підтримує, інших дітей або непрацездатних членів сім'ї не має, є працездатним, отримує заробітну плату. З урахуванням зазначеного суд вважає, що відповідач може надавати донці допомогу у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до припинення навчання. Сплачуючи аліменти саме в такій частині відповідач, як зможе надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої донці, так і вирішувати свої особисті питання матеріального характеру. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність заявлених вимог, тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved