Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь безпідставно набуте майно -грошові кошти 14800 доларів США, у розмірі , еквівалентному гривні, виходячи з курсу долара до гривні, що на день подачі до суду становить 386565,64 грн. Вимоги мотивує тим, що у 2013 році вирішила придбати квартиру в м. Кролевець, знайшла оголошення з приводу продажу квартири , в подальшому зустрілася з продавцем [PERSON] , який повідомив, що може продати квартиру за 20 тисяч доларів США в розстрочку на два роки і вони встановили , яким чином вона буде сплачувати . Їх домовленості були усні і жодних письмових договорів вони не укладали, правовстановлюючих документів [PERSON] їй не передавав . Перші 100 доларів вона передала [PERSON] у жовтні 2013 року, після цього отримала ключі від квартири і почала робити ремонт, на який витратила близько 100000 грн. і після цього, 29 грудня 2013 року , заселилася в квартиру і стала виплачувати обумовлену суму, при цьому, від відповідача не вимагала розписок за отримані кошти. Станом на серпень 2014 року курс долару по відношенню до гривні збільшився, тому вони домовилися з відповідачем, що вона виплатить решту суми частинами по 2000 доларів США в місяць. В подальшому, вона не змогла своєчасно сплачувати зазначені суми , у зв»язку з чим кожного місяця сплачувала різні суми. Навесні 2016 року вона зустрілася з [PERSON] та домовилася, що виплатить йому всю суму до грудня 2016 року. [PERSON] погодився на цю пропозицію з умовою, що вона кожного місяця буде сплачувати йому проценти в розмірі 100 доларів США. Вона погодилася і сплачувала різні суми з урахуванням процентів. Однак, з початку літа 2016 року [PERSON] говорив їй, що його не влаштовує такий розрахунок і погрожував виселити з квартири . В серпні 2016 року вона зрозуміла, що не зможе вчасно виплатити борг і спробувала домовитися з [PERSON] про зменшення вартості квартири до 17000 грн. або поверненні їй сплачених коштів. На той час вона сплатила [PERSON] 14800 доларів США В подальшому між ними виникла сварка і вони ні до чого не домовилися. З 16 вересня 2016 року вона в квартирі не проживає і в подальшому такого наміру не має. Оскільки нею [PERSON] виплачена значна сума коштів і питання їх повернення не вирішене , в квартири залишилися її особисті речі, а у вересні 2016 року зустріч з [PERSON] закінчилася погрозами з його боку про фізичну розправу щодо неї , вона з ним більше не спілкувалася і не обговорювала питання повернення належних їй коштів. Оскільки між нею та відповідачем не укладався ні попередній договір , ні договір купівлі-продажу квартири у належній формі, вважає, що такий договір не відбувся, а [PERSON] без достатніх правових підстав набув та зберігає у себе належні їй грошові кошти в розмірі 14800 доларів США. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати . Допитана під час судового розгляду позивач [PERSON] пояснила, що в 2013 році вона вирішила придбати в м. Кролевець квартиру для власного проживання, восени 2013 року в газеті «Кролевецький Ярмарок» знайшла оголошення з приводу продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] і зустрілась з відповідачем [PERSON], який погодився продати вищевказану квартиру за 20000 доларів США з розстрочкою оплати на два роки : перші десять місяців погодився отримувати по 100 доларів США, в одинадцятий місяць - 10000 доларів США, а решту 9000 доларів США погодився отримати на протязі наступних 12 місяців. Вищевказані умови на той час її влаштовували. Домовленість була усною, письмових договорів вони не укладали. Правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON] їй не надавав. Перші 100 доларів США вона передала [PERSON] в жовтні 2013 року. Після цього отримала ключі від квартири, в якій почала здійснювати ремонт, оскільки в квартирі неможливо було проживати . Зокрема, вона за власні кошти замінила газовий котел і повністю систему опалення, облаштувала підлогу в кімнатах ламінатом, а на кухні кахельною плиткою та робочу поверхню кухонної стіни також кахельною плиткою, відремонтувала ванну кімнату та замінила сантехніку у ванній та туалеті, замінила електропроводку в квартирі та всі лічильники на нові, зробила потяжку стелі та стін шпаклівкою (вирівняла), замінила шпалери в усіх кімнатах. Здійснила ремонт квартири на суму близько 100000 гривень, а з 29 грудня 2013 року вона почала проживати в квартирі, належній [PERSON] і виплачувати оговорену суму. При цьому не вимагала від відповідача розписки за отримані кошти. В зв'язку з браком коштів та підвищенням курсу валют вона не змогла своєчасно сплачувати оговорену суму, в зв'язку з чим за спільною домовленістю з [PERSON], кожного місяця вона сплачувала різні суми коштів. Всього частинами вона виплатила 14800 доларів США. При цьому, кошти передавала [PERSON] особисто, а також через [PERSON] та [PERSON] З початку літа 2016 року [PERSON] почав виказувати невдоволення несвоєчасним внесенням коштів і погрожував їй виселенням з квартири. В серпні 2016 року вона зрозуміла, що не встигне виплатити [PERSON] до грудня 2016 року решту грошових коштів, як вони домовлялись і спробувала домовитись з відповідачем про зменшення вартості квартири до 17000 доларів США, оскільки технічний стан квартири погіршився та почали проявлятись її недоліки у виді підвищеної вологості, або повернення їй вже сплачених коштів. [PERSON] на це не погодився і погрожував її виселити, якщо вона йому не доплатить 6000 доларів США. У вересні 2016 року він від»єднав електропостачання, то з 16 вересня 2016 року вона в квартирі не проживає і в подальшому такого наміру не має, оскільки про подальше вони не домовились. Нею [PERSON] виплачена значна сума коштів і питання їх повернення не вирішене. В квартирі залишились її речі: меблі, побутова техніка та інші особисті речі. Вважає, що відповідач без достатніх правових підстав утримує належні їй кошти. Просить задовольнити її вимоги і стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуте майно грошові кошти 14800 доларів США , що на даний час еквівалентно 417407,36 грн. ЇЇ підтримує представник, вказує на те, що між сторонами не досягнуто умов будь-якого договору, відповідач безпідставно утримує грошові кошти позивачки, які мають бути ним повернуті. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду та його представник [PERSON] пояснили, що позов не визнають. [PERSON] пояснив, що дійсно ще в 2013 році домовився з [PERSON] про продаж їй в розстрочку належної йому двокімнатної квартири [ADDRESS]. Між ними було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, а саме: оговорена вартість квартири у сумі 20000 доларів США та порядок сплати цих коштів і подальше переоформлення права власності на квартиру. Кошти йому передавала як сама [PERSON] так і [PERSON] та [PERSON] і тому він сумнівається, що передані йому кошти належать саме позивачці. Загальна сума отриманих ним коштів становить приблизно і, можна стверджувати орієнтовно, 14800 доларів США. Він вважає, що [PERSON] повинна виконати всі їх домовленості щодо продажу і сплатити йому повністю обумовлену раніше вартість квартири. Суд , заслухавши сторони, їх представників дослідивши матеріали справи , допитавши свідків , вважає , що під час судового розгляду були встановлені всі обставини, на які посилалась позивачка , подаючи позов до суду і її позов підлягає задоволенню повністю . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 15.10.2013 року, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] ( а.с.37). Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані кожен окремо , під час судового розгляду пояснили, що вони на прохання позивача [PERSON] передавали відповідачу [PERSON] її кошти за придбання квартири [ADDRESS]. Про домовленості щодо придбання цієї квартири знають зі слів [PERSON] Кошти, які вони передавали, належали [PERSON] Про суми грошей, що вони передавали, пригадати не можуть. Зазначені вище обставини також підтверджуються матеріалами про закриття кримінального провадження № 12016200190000523, які досліджувались судом, а також показами сторін, які, кожен окремо, мають свою правову позицію. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач, не заперечуючи обставини, викладені позивачкою, стверджує, що між ним та позивачем склалися договірні відносини щодо купівлі-продажу квартири і що вони з цього приводу досягли умов договору, тому грошові кошти, які він отримав від позивачки, не є безпідставно набуте майно і позивачка зобов»язана йому сплатити решту грошових коштів. Однак, з позицією відповідача суд не може погодитися, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а відповідно до ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Під час судового розгляду встановлено, що попередній договір купівлі-продажу квартири сторони не укладали. Усна домовленість сторін щодо умов укладення договору купівлі-продажу в майбутньому не є попереднім договором. А тому, договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач [PERSON] , вважаючи, що позивачем порушено умови укладеного договору, не заявив позову про захист його порушеного права. Під час розгляду справи в суді відповідач на запитання представника позивача, чи отримував він кошти в рахунок купівлі квартири відповів, що отримав кошти у сумі 14800 доларів США і вказане не спростовується і позивачкою. Отже, відповідач [PERSON] визнав отримання коштів у сумі, заявленій позивачем, а тому ця обставина в силу ч. 1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Тобто, зазначений закон має застосовуватися в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Аналіз положень частини першої пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). А так, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна ж умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно набуття майна без достатніх правових підстав і саме відсутність договірного характеру правовідносин дає підстави для застосування судом до цих правовідносин положень частини першої статті 1212 ЦК України. Окрім зазначеного, статтею першою Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». З огляду на вищевикладене суд і дійшов висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі . Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо грошовий еквівалент визначено в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на 10 січня 2018 року офіційний курс долара визначений за 100 доларів США 2820 гривень 32 копійки, тобто, сума грошових коштів , які безпідставно утримуються [PERSON], 14800 доларів США, в перерахунку на гривню становить 417407,36 гривень і саме ця сума підлягає стягненню на користь позивачки , згідно зі ст.533 ЦК України . Виходячи з вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, якими, крім іншого, визначено порядок розподілу судових витрат, визначення розміру витрат, пов»язаних з правничою допомогою, позивач має право на відшкодування судових витрат при задоволенні позову. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена стороною. При зверненні до суду та під час судового розгляду позивачкою понесено судові витрати, а саме: сплачено судовий збір у сумі 3865,65 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 5500 грн,, на підтвердження яких позивачем надано розрахунок розміру компенсації на правову допомогу з описом робіт , виконаних адвокатом та акт виконаних робіт. Як роз»яснено в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України ( Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, крім інших, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) , що узгоджується зі ст.ст. 15, 60 ЦПК України. Судом встановлено, що правничу допомогу позивачці надавала [PERSON], яка займається адвокатською діяльністю на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 357, виданого Сумською обласною кваліфікаційною дисциплінарною комісією адвокатури(а.с. 34). Між [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 2016 року був укладений договір про надання правової допомоги(а.с. 33).Згідно квитанції та акту виконаних робіт вбачається, що позивач понесла витрати за отримані консультації, підготовку позову до суду, представництво інтересів у судових засіданнях , аналіз доказів та підготовку до судових дебатів в розмірі 5500 гривень, які сплатила адвокату. Як зазначено в ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову, обсягом послуг та виконаних робіт. Разом із тим розрахунок вартості однієї години надання послу проводиться відповідно до Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і становить 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб , розмір якого встановлено на 1 січня календарного року , який в 2017 році становить 640 гривень, а в 2018 році - 704,80 , а згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов»язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Виходячи зі складності справи, часу участі в судових засіданнях адвоката, ціни позову та інших обставин, які враховуються при визначенні розміру на оплату послуг адвоката, а також відсутності заяв чи клопотань щодо не співмірності таких витрат, у суду відсутні підстави вважати неспівмірними такі витрати позивача, а тому дійшов висновку про необхідність стягнення судових витрат, понесених позивачем на її користь з відповідача у повному обсязі, в розмірі 9365 гривень 65 копійок. Крім того, суд вважає за необхідне роз»яснити особам, які беруть участь у справі, що у відповідності зі статтею 355 ЦПК України ( в новій редакції) апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції . В той же час, відповідно до Перехідних положень ЦПК України ( в новій редакції) установлені особливості , які підлягають врахуванню при введенні в дію змін до цього Кодексу, і такі передбачені, крім інших, п. 15) «до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» : 15.5) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами , що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті « Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Outcome: approved