Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що з 1987 року по 2005 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Вони спільно проживали в [ADDRESS] Маючи намір придбати квартиру у м. Вінниця, працюючи на офіційних роботах та маючи велике підсобне сільське господарство, протягом усього часу спільного проживання заробітну плату, вилучені кошти від реалізації сільськогосподарської продукції вони заощаджували та накопичували. Накопичені кошти вони зберігали вдома, так як банкам не довіряли. За час спільного проживання нами були накопичені спільні кошти в розмірі більше 60 000 доларів США. 28 квітня 2005 року він та [PERSON] розлучилися. Накопичені кошти, за взаємною згодою, розділили навпіл, тобто по 30 000 доларів США кожному. Дану обставину підтверджує той факт, що на свою частину коштів колишня його дружина [PERSON] 27 вересня 2006 року придбала будинок в с. Печера Тульчинського району. Після розлучення він переїхав в будинок батьків, де і зберігав коштів в розмірі 30 000 доларів США, що залишилась у нього. Він мав постійне місце проживання, продовжував працювати, отриману заробітну плату відкладав. Окрім цього, проживаючи в селі, разом із батьками займались вирощуванням ВРХ, свиней та мали підсобне господарство. Уся вироблена ними сільськогосподарська продукція реалізовувалась, а вилучені кошти він конвертував у валюту та продовжував накопичувати, маючи на меті придбати нерухомість. Його батьки наявні у них кошти також передавали позивачеві, як допомогу у досягненні цілей з купівлі нерухомості. Починаючи з 17.01.2007 року він працевлаштувався у філію Козятинського маслозаводу та переїхав в м. Козятин, де винаймав квартири. Працюючи постійно в м. Козятині на Козятинському маслозаводі приймальником молока, він отримував достойну заробітну плату, тому вирішив переїхати на постійне місце проживання до цього міста. На кінець 2007 року у нього накопилось більше як 40 000 доларів США. Ціни на квартири в кінці 2007 року на початку 2008 року стрімко зростали, тому він вирішив терміново придбати квартиру в м. Козятині та розпочав пошук квартири. У пошуках нерухомості йому допомагала співробітниця та місцева жителька [PERSON]. В кінці січня 2008 року вони разом із [PERSON] оглядали квартиру [ADDRESS], яка належала сім'ї [PERSON]. Квартира йому сподобалася, ціна була прийнятною, він вирішив придбати саме цю квартиру. В той же день вони погодили з продавцями усі істотні умови договору купівлі - продажу ,в тому числі і ціну, та звернулись до нотаріуса. Нотаріус повідомив, що одним із співвласником квартири є неповнолітній син [PERSON] - [PERSON], а тому для укладення договору необхідна згода органу опіки та піклування. Виконкомом як органом опіки та піклування в 2008 році було відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири, частка якої належала неповнолітньому. Здійснення усіх заходів з підготовки документів для наступного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зайняло більше року. Зважаючи, що продавцям - сім'ї [PERSON] були необхідні терміново гроші, а він(позивач) потребував власного житла та постійного місця проживання, вони домовилися укласти письмовий договір купівлі-продажу спірної квартири, який оформили у формі розписки 16 лютого 2008 року . За умовами цього договору, він повністю сплатив продавцям домовлену вартість квартири, яка склала 40 000 доларів США, а продавець надав йому дозвіл на вселення та проживання в квартирі та передав йому 16 лютого 2008 року ключі від неї. Окрім цього, продавець письмово зобов'язався протягом року привести до ладу та зібрати усі необхідні документи для нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу квартири. Таким чином, саме 16 лютого 2008 року він одноособово придбав та вселився в спірну квартиру та розпочав у ній постійно проживати на правах власника. Уже після придбання квартири та вселення в неї, 08 травня 2008 року він уклав шлюб з відповідачкою. Відповідачка на той час постійно проживала в селі Даньківка, тому шлюб був зареєстрований виконкомом Печерської сільської ради. Після укладення шлюбу відповідачка продовжила проживати [ADDRESS] Лише 18.03.2009 року на ім'я неповнолітнього [PERSON] (співвласника спірної квартири) було оформлено договір дарування частини будинку, 25.03.2009 року рішенням виконкому було надано дозвіл на відчуження квартири. Станом на 01 червня 2009 року у продавців були на руках усі необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу документи, і в цей день договір купівлі-продажу спірної квартири був посвідчений нотаріально, а в подальшому зареєстрований в БТІ. Фактично продаж квартири було вчинено за 40 000 доларів США. На момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири він(позивач) уже перебував у шлюбі з відповідачкою і було необхідно, щоб вона була присутня під час нотаріального посвідчення договору. В спірну квартиру відповідачка зі своєю донькою вселилася та розпочали в ній постійно проживати, починаючи з 14.07.2009 року. Після розірвання шлюбу з відповідачкою між ними виник спір з приводу правової належності квартири. Позивач вважає, що дана квартира належить йому на праві особистої приватної власності тому, що хоч вона і була нотаріально оформлена під час перебування в шлюбі з відповідачкою, однак фактично була придбана позивачем за його особисті кошти, які він сплатив продавцям ще до укладення шлюбу з [PERSON] Спірна квартира не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому з метою захисту його майнових прав має бути судом визнана його особистою приватною власністю. При цьому, позивач посилається на положення ст. 57 СК України, ст.ст. 16, 321, 328, 356, 392, 626, 627, 629, 638 ЦК України Позивач в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, зазначені в позові. Зокрема, суду пояснив, що 16.02.2008 року він передав 40 тисяч доларів США [PERSON] за придбану квартиру, а останній написав йому розписку. Ці гроші належали йому та його батькам, які йому допомагали. В цей день [PERSON] передав йому ключі від квартири. Позивач також пояснив, що він не може документально підтвердити, що в нього були гроші в сумі 40 тисяч доларів США до укладення шлюбу з відповідачкою. Дані гроші він зберігав у батьків, тому що банкам не довіряв. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона уклала шлюб з позивачем 08.05.2008 року у с. Печера Тульчинського р-ну Вінницької обл. На той момент у позивача не було 40000 доларів. Він з колишньою дружиною дійсно планував придбати житло, однак такої суми коштів у нього не було. Після реєстрації шлюбу вони вирішили придбати квартиру у м. Козятині, так як фактично проживали у цьому місті. Придбати квартиру [ADDRESS] позивачеві порадила його колега по роботі. На той час у них не було необхідних коштів для придбання квартири, тому вони спочатку дали власнику [PERSON] завдаток в сумі 10 000 доларів, що доведено розпискою [PERSON] від 29.08.2008 року. Пізніше [PERSON] отримав від них 20 000 доларів та 11 000 грн. Суму 11 000 грн. отримав син [PERSON] Розписка, яку надав суду позивач, не є дійсною. Відповідачка вважає, що зазначену розписку [PERSON] написав на прохання позивача значно пізніше. Відповідачка пояснила також, що вона з першим чоловіком продала будинок, у неї було близько 15 000 доларів. У позивача теж була певна сума грошей. Квартира придбана за їх спільні кошти. Вони вселилися в квартиру у листопаді 2008 року, повністю виплатили кошти за квартиру в кінці 2009 року. Спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем - її першим чоловіком - проживали у зареєстрованому шлюбі 18 років. Під час їхнього спільного проживання вони працювали та тримали підсобне господарство. Отримані гроші вони накопичували, щоб купити квартиру. Вони зберігали гроші у іноземній валюті, у них було 60 тисяч доларів США. Коли вони у 2005 році розлучилися, то накопичені гроші поділили порівну, по 30 тисяч доларів США кожному. За ці гроші вона придбала будинок у с. Печора, вивчила дітей та придбала сину автомобіль. Вона чула від колишнього чоловіка - позивача у справі, що він мав намір придбати квартиру у м. Козятині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач та вона працювали на маслозаводі в м. Козятині. [PERSON] хотів придбати квартиру у м. Козятині і попросив її як місцеву жительку допомогти йому у пошуках квартири. В кінці січня 2008 року вони оглядали квартиру [ADDRESS], яка належала сім'ї [PERSON]. Квартира позивачеві дуже сподобалася, у ній був зроблений якісний ремонт та вона знаходилася у перспективному районі - район училища. Позивач сказав, що в нього є вся сума грошей для придбання квартири. Сім'ї [PERSON] необхідні були гроші, а позивачеві не було де жити. 16 лютого 2008 року у її присутності [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 40 тисяч доларів США, а останній написав розписку. У травні 2008 року позивач був зі своєю дружиною на заводі і сказав їм, що він одружився. Відповідачка вселилася у квартиру набагато пізніше, ніж її придбав позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач це родич її чоловіка. Позивач тримав велике господарство - корови, бики, свині. Крім того, він працював на двох роботах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач - це її вітчим, а відповідачка - мати. Коли вони одружилися, то придбали квартиру. Її мати також докладала гроші до цієї квартири. Її мати проживала в селі і тримала підсобне господарство. Це все продавали, а отримані гроші складали. Вказані гроші вона доклала до цієї квартири. Вони з мамою заселилися в квартиру у 2008 році, а не в 2009 році як це стверджує позивач. Вона, будучи ученицею 7 класу, з 2 семестру 2008 року стала жити в квартирі і ходити до школи в м. Козятині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка це його рідна сестра. 29.08.2008 року він з позивачем передавали [PERSON] гроші в сумі 10 тисяч доларів США, а останній написав розписку, що отримав дані гроші. З ними був ще один чоловік, проте його прізвище він не пам'ятає. Ці гроші передала позивачеві його сестра [PERSON], він був присутній при цьому. Гроші за квартиру платили частинами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] восени 2008 року переїхали в квартиру, що по [ADDRESS], і стали в ній жити. Її чоловік робив у них ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її дочка - [PERSON] мала будинок і продала його за 15 тисяч доларів США. Позивач по справі та її донька зареєстрували шлюб у травні 2008 року. Її дочка з внучкою стали жити в квартирі у 2008 році. Внучка вже пішла до школи у м. Козятині. Коли вони купували квартиру, то гроші передавали частинами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був власником квартири [ADDRESS]. Так як його сім'ї терміново були потрібні гроші, було вирішено продати квартиру. У січні 2008 року позивач разом зі своєю колегою прийшли дивитися квартиру, відповідачки з ними не було. Він продав [PERSON] квартиру за 40 тисяч доларів США. [PERSON] спочатку дав 20 тисяч доларів США, а потім через тиждень-два повністю розрахувався. 16.02.2008 року ним була написана розписка про те, що він отримав від позивача 40 000 доларів США за квартиру. На розписці, яка знаходиться у справі на 37 аркуші, є його підпис, розписка написана ним. Коли він писав розписку, то гроші були у нього на руках. В розписці, яку надала [PERSON] і яка знаходиться у справі на 92-му аркуші, теж є його власноручні підписи від 29.08.2008 року та 06.09.2008 року про отримання коштів у загальній сумі 30 000 доларів США. Суму 11 000 грн. він не отримував. Можливо, зазначену суму отримав його син, однак грошей йому не віддав. Чому він писав розписку про отримання ним 10 тисяч доларів США та 20 тисяч доларів США через 6 місяців після того, як написав розписку про отримання ним 40 тисяч доларів США від [PERSON], пояснити не може. Всього ним було отримано від позивача за продану квартиру 40 тисяч доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2000 році вона придбала будинок у першого чоловіка відповідачки [PERSON] за 1200 доларів США. Чому відповідачка [PERSON] стверджує, що будинок був проданий за 15000 доларів, вона не знає. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 08.05.2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Рішенням Козятинського міськрайсуду від 20.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано(а.с.11). Згідно з договором купівлі продажу від 01.06.2009 року позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS](а.с.36). Зазначена квартира була придбана позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачкою. Згідно із ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обов'язок доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Позивач [PERSON] стверджує, що він уклав письмовий договір купівлі-продажу спірної квартири, який був оформлений у формі розписки, 16.02.2008 року, тобто ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою, за кошти, які належали йому особисто. У підтвердження зазначеної обставини ним була надана суду розписка від 16.02.2008 року, згідно з якою продавець [PERSON] отримав 16.02.2008 року від покупця [PERSON] 40 000 долоарів за продаж квартири [ADDRESS](а.с.37). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердив, що він дійсно написав зазначену розписку, підпис під цим документом належить йому. Він дійсно отримав 16.02.2008 року від покупця [PERSON] 40 000 доларів за продаж квартири. В той же час відповідачка [PERSON] надала суду розписку [PERSON] від 29.08.2008 року, згідно з якою продавець [PERSON] отримав 29.08.2008 року від покупця [PERSON] 10 000 доларів як завдаток за продаж квартири [ADDRESS], 06.09.2008 року отримав кошти в сумі 20 000 доларів США, 17.10.2008 року отримав кошти в сумі 11 000 грн.(а.с.92). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердив, що він дійсно написав зазначену розписку від 29.08.2008 року, підписи про отримання 10 000 доларів та 20 000 доларів належать йому. Суму 11 000 грн. він не отримував, підпис не його. Можливо, зазначену суму отримав його син, однак грошей йому не віддав. Чому він писав розписку про отримання ним 10 тисяч доларів США та 20 тисяч доларів США через 6 місяців після того, як написав розписку про отримання ним 40 тисяч доларів США від [PERSON], свідок пояснити не зміг. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що надана суду розписка від 16.02.2008 року, згідно з якою продавець [PERSON] отримав 16.02.2008 року від покупця [PERSON] 40 000 долоарів за продаж квартири [ADDRESS](а.с.37), не є належним і допустимим доказом того, що спірна квартира була придбана позивачем ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою, за кошти, які належали йому особисто. Будь-яких письмових доказів того, що у нього були кошти в сумі 40 000 доларів США ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою і що саме ці кошти були використані для придбання квартири, позивач суду не надав. Суд також вважає, що пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо того, що у позивача ще до реєстрацівї шлюбу з відповідачкою були кошти, необхідні для придбання квартири, не є належними і допустимими доказами, що наявні у позивача [PERSON] до реєстрації шлюбу кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. Ні пояснення позивача, ні пояснення свідків об'єктивно не підтверджують джерело походження грошових коштів, за рахунок яких була придбана спірна квартира. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не було доведено, що квартира [ADDRESS] була придбана ним за кошти, які належали йому особисто, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Правовідносини, які склались між сторонами. відповідають вимогам ч.1 ст. 57, ч.1 ст.60 СК України, згідно з якими особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed