Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач-відповідач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 27 червня 1992 року. В 1999 році почали спільно з дружиною займатись підприємницькою діяльністю. В зв'язку із зайняттям підприємницькою діяльністю ними було придбане нежитлове приміщення - цех по ремонту меблів, що розташований в [ADDRESS] та 10.10.2005 року вони викупили земельну ділянку по вказаній адресі площею 0,0771га. Вказане майно оформлено було на дружину за спільним рішенням та з його згоди. В період 2005-2006 років за спільні кошти подружжя, отримані від здійснення ними спільної підприємницької діяльності, ними було здійснено реконструкцію нежитлового приміщення по [ADDRESS] і вже на закінчене будівництвом приміщення магазину «[INFO]» було видано правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності від 29.05.2006 року на ім'я дружини [PERSON]. У вказаному магазині вони здійснюють торгівлю дитячими товарами і в магазині знаходиться товар вартістю на загальну суму 2137820грн. Для здійснення торгівельної діяльності ними було придбане торгівельне обладнання в кількості 96 штук на загальну суму 96000грн.. Також, в період шлюбу за спільні кошти 22.04.2011 року ними було придбано за 315250грн. автомобіль «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] і власником зареєстровано дружину [PERSON] У відповідності до ст.ст. 60,61 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому просить вищевказане майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити його в натурі по 1/2 частині кожному, а автомобіль «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] залишити у власності [PERSON] стягнувши на його користь грошову компенсацію. Відповідачем - позивачем подано зустрічну позовну заяву, в якій остання вказує, що за договором дарування від 21.02.2004 року нею набуто у власність нежитлове приміщення по ремонту меблів, що знаходиться в [ADDRESS], яке в подальшому вона, як фізична-особа підприємець реконструювала під магазин «[INFO]» та отримала свідоцтво про право власності від 29 травня 2006 року. Земельна ділянка під вказаним магазином «[INFO]» належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2005 року та державного акту про право власності, а тому вказане майно, а саме магазин «[INFO]» та земельна ділянка під цим магазином не є об'єктом права спільної сумісної власності, а належить їй і поділу не підлягає, а тому просить визнати це майно її особистою власністю. Також, їй належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування квартири від 21.03.2002 року і це майно просить визнати її особистою власністю. За спільні кошти було придбано автомобіль «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] та автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер» д/н [NUMBER] і збудовано житловий будинок по [ADDRESS] який ще є незавершений будівництвом, набуто земельну ділянку за цією ж адресою площею 610 кв.м. і просить, у з врахуванням уточнень щодо порядку поділу спільного майна, визнати це майно спільною сумісною власністю та поділити наступним чином, а саме автомобіль «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] залишити у власності [PERSON], а автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер» д/н [NUMBER] вартістю 126009,85грн. і об'єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 610кв.м. вартістю 1080000грн. залишити у власності [PERSON] з якого стягнути грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на неподільні об'єкти (незавершене будівництво 540тис. грн.. та автомобіль Мерседес-Бенц 63004,925грн. за вирахуванням сплаченої [PERSON] за автомобіль Мітсубісі частки в сумі 43020,1грн. в розмірі 559984грн. 82коп. Крім цього поділу підлягають сплачені кошти на придбання автомобіля «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] в розмірі 25 відсотків вартості автомобіля, сплачених в момент його придбання, що на даний момент згідно висновку авто товарознавчої експертизи становить 54281,16грн. та повернутий банку кредит за період з червня 2011 року по квітень 2012 року, що складає 31759,04грн., а разом 86040грн.20коп. В ході розгляду справи представник позивача-відповідача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме згодні, що автомобілі «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] та автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер» д/н [NUMBER] набуті сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю сторін, інші позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що сторонами в період шлюбу було набуто мано, а саме магазин «[INFO]» та земельна ділянка під магазином за адресою [ADDRESS], який було придбано для здійснення спільної підприємницької діяльності та за спільні кошти від підприємницької діяльності було реконструйовано, а тому це майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу за першим варіантом запропонованим експертизою. Також в магазині за спільні кошти закуплено товар та обладнання, що відповідно також підлягає поділу, оскільки є спільною сумісною власністю. Будинок по [ADDRESS] ще не завершений будівництво і поділу не підлягає, так як не є об'єктом права спільної сумісної власності, а також не підлягає поділу і земельна ділянка за цією адресою. Просить свою позовну заяву та зустрічну позовну заяву в частині визнання спільною сумісною власністю та поділ автомобілів мітсубісі і мерседес задовольнити в решті зустрічних позовних вимог відмовити, первісні позовні вимоги задовольнити. В ході розгляду справи відповідач-позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали, позовні вимоги по первісному позову визнали в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу автомобіля Мітсубісі, в решті не визнали. Суду пояснили, що відповідач-позивач є фізичною особою - підприємцем та займається підприємницькою діяльністю з продажу дитячих товарів і з цією метою набула приміщення меблевого цеху за договором дарування, яке в подальшому реконструювала під магазин «[INFO]» та викупила земельну ділянку під цим магазином, а тому відповідно це майно є її особистим та не підлягає поділу. Також на спільні кошти було збудовано житловий будинок в [ADDRESS] та отримана для цих цілей земельна ділянка, який на даний час є недобудованим та просить його залишити в користуванні позивача-відповідача стягнувши на її користь грошову компенсацію. В період шлюбу придбано автомобіль Мерседес спринтер, який є спільною сумісної власністю та просить його залишити в користування позивача-відповідача. Їй належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] і просить це майно визнати її особистою власністю. Просить також поділити грошові кошти сплачені за придбання автомобіля Мітсубісі та виплачені за кредит і стягнути грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на неподільні об'єкти незавершене будівництво та автомобіль Мерседес Бенц. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому суд розглянув справу без участі останніх, сторони не заперечили. Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що давав своїй дочці - [PERSON] 20000 доларів США для ремонту та реконструкції приміщення магазину «[INFO]». Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1992 року, який розірваний за рішенням суду від 01 березня 2013 року. За час перебування в шлюбі сторонами набуто автомобіль «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05.05.2011 року зареєстрований за [PERSON]) та автомобіль «Мерседес Бенц Спрінтер» д/н [NUMBER] (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 13.01.2012 року зареєстрований за [PERSON]). Вказані обставинами сторонами визнаються та не оспорюються, а тому у відповідності до ст. 60 СК України вказані автомобілі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно належать сторонам на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, однак вищевказані автомобілі не можуть бути поділені в натурі, а тому залишаються в спільній сумісній власності сторін і відповідно до ч.2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно в цьому випадку, виходячи з положень ч.4 та 5 ст. 71 СК України не допускається, а тому такі вимоги сторін задоволенню не підлягають. Також, не підлягають до задоволення вимога відповідача-позивача щодо поділу спільно сплачених коштів на придбання автомобіля «Мітсубісі Аутлендер 2,4» д/н [NUMBER] та повернутого банку кредиту, оскільки це є кредитними взаємовідносинами сторін з банківською установою і ці сплачені банку кошти не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в силу ст. 61 СК України, а об'єктом права спільної сумісної власності в цьому випадку є автомобіль, який надавався банку в заставу для забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань за договором кредиту від 05.05.2011 року, що не позбавляє сторін права власності на цей автомобіль. Крім цього, згідно довідки ПАТ «Комерційний банк Правекс-Банк», то станом на 13.05.2014 року зобов'язання за кредитним договором від 05.05.2011 року виконані в повному обсязі. Згідно договору дарування від 21 лютого 2004 року відповідач-позивач [PERSON] прийняла у дар нежиле приміщення по ремонту меблів, що знаходиться в [ADDRESS]. 03 листопада 2004 року укладено договір між замовником ПП [PERSON] та підрядником ВАТ ПМК-9 м. Коростишів на реконструкцію меблевого цеху під магазин «[INFO]» по вул. Рози Люксембург м. Коростишів. Згідно акту Державної комісії, затвердженому розпорядженням Голови Коростишівської райдержадміністрації від 15.02.2005 року, про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 15.02.2005 року державній комісії ПП [PERSON] пред'явлений закінчений будівництвом реконструкція меблевого цеху під магазин «[INFO]». Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міськради від 25.05.2006 року вирішено оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме магазин «[INFO]» по [ADDRESS] за ПП [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності від 29.05.2006 року на магазин «[INFO]» по [ADDRESS], то останній належить на праві приватної власності [PERSON] та зареєстрований в відповідному реєстрі права власності на нерухоме майно. У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 10 жовтня 2005 року приватний підприємець [PERSON] придбала в Коростишівської міськради земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] площею 771кв.м., відповідно до плану земельної ділянки, для розміщення магазину «[INFO]», що зареєстровано в Державному реєстрі правочинів і 23 листопада 2005 року ПП [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням - землі комерційного використання. Відповідач-позивач [PERSON] зареєстрована, як фізична особа - підприємець з 19.08.1999 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом, здійснює у вказаному магазині, який відповідно обладнаний, підприємницьку діяльність з продажу дитячих товарів, а тому враховуючи вказані обставини і відповідно до положень ст.ст. 57,61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємця чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. На це звертає увагу і Пленум Верховного Суду України у п.29 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». З цих же підстав не підлягають до задоволення і вимоги позивача-відповідача щодо визнання спільною сумісною власністю та поділ товарів і обладнання, що знаходяться у вказаному магазині. Крім цього, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а як встановлено судом, то вищевказане спірне приміщення магазину «[INFO]» набуте відповідачем - позивачем за договором дарування від 21 лютого 2004 року як нежиле приміщення по ремонту меблів з послідуючою реконструкцією під магазин. У відповідності до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак суду позивачем-відповідачем таких доказів не надано, а допитаний свідок [PERSON] пояснив, що на реконструкцію спірного приміщення він дав 20000 доларів США своїй дочці [PERSON] Враховуючи те, що право відповідача-позивача на вказане приміщення магазину «[INFO]» оспорюється та не визнається позивачем-відповідачем, то суд приходить до висновку про можливість визнання цього майна особистою власністю відповідача-позивача на підставі ст. 392 ЦК України. Вимоги відповідача-позивача щодо поділу житлового будинку в м. Коростишеві по [ADDRESS], який на даний час не завершений будівництвом задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до положень ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації, однак вказаний будинок в експлуатацію не зданий, право власності не зареєстровано, його відсоток готовності складає, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.08.2014 року № 553/08.14 - будівельна готовність будинку літ.А - 57%, будівельна готовність господарської будівлі літ. Б - 42%, будівельна готовність туалету лі.У - 83%. Ч.3 ст. 331 ЦК України також передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Сторони не звертались до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва. У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку від 06 серпня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0726га по [ADDRESS] на підставі рішення Коростишівської міськради від25.052007 року і отримав цю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто використав своє право, передбачене ст. 121 ЗК України і відповідно ця земельна ділянка не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя окремо від житлового будинку. Вимоги відповідача-позивача щодо визнання її особистим майном 1/2 частини квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають, оскільки є зайвими, так як згідно договору дарування квартири від 21 березня 2002 року остання є власником 1/2 частини вказаної квартири і це право ніким не оспорюється. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 57,60,61,ч.2, ч.1 ст.62, ст.ст.68,70,71, СК України, ст.ст.52,331ЦК України,

Outcome: partial