Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] опіки та піклування Вижницької РДА звернувся до суду з позовом про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], де третьою особою є Долішньошепітська сільська рада, Вижницького району Чернівецької області. В позові зазначають, що до служби у справах дітей Вижницької РДА надійшло повідомлення Долішньошепітської сільської ради від 20.05.2015 року №234 про те, що малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишились без батьківського піклування. В ході вивчення органом опіки та піклування Вижницької РДА матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] є матірю малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] Відомості про батька у свідоцтва про народження записано на підставі ст.135 СК України зі слів матері. Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 20.05.2015 року встановлено, що малолітні діти залишились без батьківського піклування, у звязку з тим, що їхня мати [PERSON] 19.05.2015 року у другій половині дня, з невідомих причин залишила дітей без батьківського піклування. Відповідно до відібраних пояснень [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] неодноразово залишала на короткий термін малолітніх дітей без нагляду, однак останній раз коли залишила нікого не повідомила та відключила телефон. Долішньошепітською сільською радою було прийнято рішення про негайне відібрання малолітніх дітей у лиса Л.О. та на підставі даного рішення було відібрано дітей та поміщено у КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» м.Чернівці. [PERSON] негативно характеризується по місцю проживання, схильна до зловживання спиртними напоями. Зазначили, що залишення малолітніх дітей у [PERSON] неможливе, оскільки місце її перебування невідоме, родичів, які б хотіли взяти дітей на виховання немає. Крім того, в порядку ст.170 ч.4 СК України з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання дітей. Уточнивши позовні вимоги просять ухвалити рішення, яким відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від їхньої матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав та стягнути з [PERSON] на користь та утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Вижницької РДА підтримала позовні вимоги в повному обємі, посилалась на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити. В судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, вручити повістку не представилось можливим в звязку з відсутністю по місцю проживання, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Долішньошепітської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія І-МИ №180186, виданого 25.04.2013 року виконкомом Долішньошепітської сільської ради, актовий запис №14 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 22.05.2015 року. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія І-МИ №206171, виданого 18.08.2014 року виконавчим комітетом Долішньошепітської сільської ради, актовий запис №40 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 22.05.2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою Рішенням Долішньошепітської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №35 від 20.05.2015 року вирішено негайно відібрати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у громадянки [PERSON], тимчасово влаштувати малолітніх дітей до КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» м.Чернівці, повідомити про прийняте рішення службу у справах дітей Вижницької РДА та прокуратуру у Вижницькому районі, що підтверджується копією рішення. З акту вилучення дитини від 20.05.2015 року вбачається, що неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в присутності понятих: завідувача Лопушнянським ФАПом [PERSON], патронажної медичної сестри [PERSON] та сестри [PERSON] вилучено у [PERSON] та влаштовано на медичне обстеження до Вижницької ЦРЛ з подальшим влаштування КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» в м.Чернівці. Судом також встановлено, що [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, за період проживання в [INFO], проявила себе з негативної сторони, схильна до зловживання спиртних напоїв, неодноразово надходили скарги від сестри [PERSON], що підтверджується характеристикою Долішньошепітської сільської ради №56 від 20.05.2015 року. З пояснень сестри [PERSON] [PERSON] вбачається, що 19.05.2015 року [PERSON] залишила малолітніх дітей по місцю свого проживання в [INFO] без нагляду, відключила телефон, звязатись з останньою неможливо, її місцеперебування невідоме. З акту обстеження матеріально-побутових умов №301 від 20.05.2015 року від 20.05.2015 року вбачається, що комісією здійснено обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], в житловому будинку розташованому в с.Лекечі по вул.Головній, 6, Вижницького району Чернівецької області. [PERSON] проживає в будинку покійної бабусі, має у користуванні земельні ділянки 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, в господарстві утримується одна коза. 20.05.2015 року виявлено без батьківського догляду малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [PERSON], в звязку з тим, що мати [PERSON] 19.05.2015 року (в другій половині дня), з невідомих причин залишила малолітніх дітей без батьківського піклування. Комісія рекомендує виконавчому комітету Долішньошепітської сільської ради вилучити та тимчасово влаштувати малолітніх дітей в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» в м.Чернівці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Із роз'яснень, викладених у п.п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.2. [PERSON] державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] у повному обсязі не виконує батьківські обов'язки по відношенню до своїх малолітніх дітей, оскільки 19 травня 2015 року залишила малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по місцю свого проживання в [INFO] без нагляду, не повідомивши про це відповідні органи та близьких родичів, через що було негайно прийнято Долішньошепітською сільською радою рішення про поміщення малолітніх дітей до КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» м.Чернівці, та повідомлено службу у справах дітей Вижницької РДА та прокуратуру Вижницького району, до теперішнього часу точне її місцеперебування невідоме, своїми діями [PERSON] створила реальну загрозу життю та здоров'ю малолітніх, а тому на підставі досліджених доказів, суд вважає, що позовні вимоги про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав підлягають до задоволення. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є працездатною, не працює, інших осіб на утриманні немає. У відповідності до вимог ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідачка [PERSON], як матір зобовязана сплачувати на користь та утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.05.2015 року і до настання їх повноліття. Також суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідачки в дохід держави необхідно стягнути судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі та

Outcome: approved