Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON], проживаюча за адресою: 84500, [ADDRESS], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], зареєстрованого за адресою: 84500, [ADDRESS], в якій просить: визнати факт того, що відповідач не проживав, не сплачував утримання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], більше шести місяців, чим втратив право користування житлом за вказаною адресою, підлягає виписці та виселенню за вказаною адресою. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідно до Житлового кодексу особа, яка досягла вісімнадцятирічного віку, має ті ж самі права та обов'язки з утримання, користування житлом, як і власник (основний квартиронаймач). За весь час після «звільнення» (2012 рік) відповідач, який є сином позивача, не приймав участі в утриманні (сплаті комунальних послуг), ремонті квартири, однак постійно висловлював одноособові претензії на квартиру під час конфліктів. У зв'язку з чим, у відповідності до Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідача слід виселити з житла, оскільки він з квітня 2017 року не проживає з позивачем, та де знаходиться, їй невідомо, оскільки він знаходиться у розшуку. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 та ч. 5 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). 21 серпня 2017 року направила на адресу суду засобом поштового зв'язку заяву, в якій зазначила, що у зв'язку зі станом здоров'я просить розглянути позовну заяву за її відсутності, однак за участі її представника за довіреністю - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, на їх задоволенні наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є власниками (по 1/2 частині кожний) квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 2013 року серії [NUMBER] (а.с. 5, 15), що також підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованою 27 грудня 2017 року за № 109167786 (а.с. 69-70). З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 2604, виданої 18 серпня 2017 року головою квартального комітету № 17 [PERSON], вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач та відповідач, який згідно зазначеної довідки є сином [PERSON], та фактично не проживає у зазначеній квартирі з 01 червня 2015 року (а.с. 18). З інформації, наданої першим заступником міського голови Бахмутської міської ради [PERSON] за вих. № 3631 від 13 вересня 2017 року, вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] з 16 травня 2012 року (а.с. 32). З наданих в судовому засіданні представником позивача актів за №№ 4 від 21 серпня 2017 року, підписи в яких завірені головою комітету мікрорайону «Центральний» [PERSON], вбачається, що [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], підтверджують, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], однак не проживає за вказаною адресою з 01 червня 2016 року, перебуває на обліку в наркодиспансері (а.с 71). Вартість комунальних послуг з обслуговування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], сплачувалась позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій: № 0.0.760738621.1 від 10 травня 2017 року (а.с. 6), № 0677-4106-6180-0377 від 08 листопада 2016 року (а.с. 7) та № 0.0.783821413.1 від 13 червня 2017 року (а.с. 8). Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 2013 року серії [NUMBER], дослідженого судом раніше, вбачається, що позивач та відповідач є власниками в рівних частках (по 1/2 частині кожен) квартири, права користування якою просить позбавити відповідача позивач. Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. При цьому, відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд. За таких обставин позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed