Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , звернулася до суду з позовною заявою до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.06.2019 року, просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис про смерть №3396. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дружина, [PERSON] , син [PERSON] , які у встановленому законом порядку відмовилися від спадщини на користь доньки [PERSON] . Після смерті [PERSON] , 11.04.2018 року приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В. була заведена спадкова справа №11/2018. Спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/3 частка квартири [ADDRESS] . У встановленому законом порядку [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Разом із тим, згідно з литом №47/02-14 від 23.03.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова була мотивована тим, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна №20350 від 20.05.1997 року, який укладений на Одеській товарній біржі, не визначені частки співвласників. Тому позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а також витребувано у приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Філімонової Г.В. копію спадкової справи №11/2018 року, яка заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від представника позивача адвоката Султан О.В. надійшла заява, у якій вона позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила суд задовольнити та слухати справу за її відсутності. Представник відповідача Одеської міської ради, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву до суду не надав. Третя особа [PERSON] , повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди представника позивачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 березня 1970 року, у графі батько зазначений « [PERSON] », у графі мати зазначена « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис про смерть №3396. Спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Вказана частка квартири належала спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №20350 від 20.05.1997 року, який укладений на Одеській товарній біржі. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2018 року у справі №522/6520/18, яке набрало законної сили 14.08.2018 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 20350 від 20 травня 1997 року , укладений між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , діючої від себе особисто та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №11/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , позивач у строки, передбачені законом, звернулася до приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] , син [PERSON] , які у встановленому законом порядку відмовилися від спадщини на користь позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 11 березня 2019 року, помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 429 від 20.05.2019 року, виданої начальником дільниці № 12 КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський»» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] - син [PERSON] . Згідно з листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. №47/02-14 від 23.03.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова мотивована тим, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна №20350 від 20.05.1997 року, який укладений на Одеській товарній біржі, не визначені частки співвласників. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Крім того, чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у встановлений законом час звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що не визначені частки у спільній сумісній власності. Так, із договору купівлі-продажу нерухомого майна №20350 від 20.05.1997 року, а саме квартири [ADDRESS] , який укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , діючої від себе особисто та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] , вбачається, що покупці набули право власності у рівних частках, оскільки договором не встановлено іншого. Виходячи із того, що покупців за договором є троє, а тому частка кожного із низ становить 1/3. Відповідно до ст . 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved