Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що 10 січня 2003 року уклала шлюб із [PERSON], який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №02. Від даного шлюбу у подружжя дітей не було. Із відповідачем подружнє життя не склалося по причині різних поглядів на життя, у них постійно виникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого спільне проживання та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Подружжя переслало спільно проживати та вести домашнє господарство; вважає, що шлюб інсує лише формально і за таких обставин повинен бути розірваним. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, в якій зазначила, що наполягає на розірванні шлюбу, просить справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим належним чином про слухання справи, на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначив: «Я не бажаю приймати участь у підготовчому й судовому засіданнях по розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до мене про розірвання шлюбу. Прошу судовий розгляд зазначеної справи проводити без моєї участі, позовні вимоги визнаю в повному обсязі, а також визнаю всі обставини, на які послалася позивачка в позовній заяві, на розірвання шлюбу згідний. Також прошу суд не надавати нам із позивачкою строк на примирення, оскільки останній рік ми проживаємо окремо, не підтримуємо шлюбних відносин, як подружжя, спільного господарства не ведемо. Будь-якого роду стосунків не підтримуємо. За таких обставин вважаю, що наш шлюб відновленим бути не може. Я не бажаю перебувати у такому шлюбі, а оскільки шлюб є союзом добровільним і ніхто проти його волі не може бути до цього примушений, вважаю, що перебування у шлюбі із позивачем порушує мої права, свободи та інтереси, зокрема й на можливу реалізацію в майбутньому мого права на створення нової повноцінної сім»ї. Прошу суд при прийнятті судових рішень у даній справі, прийняти до уваги мої посилання зазначені у цій заяві». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та її позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 10 січня 2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №02, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін по справі дітей немає. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідача, надісланої на адресу суду, він визнає позовні вимоги повністю та не заперечує щодо їх задоволення. У суду не виникло обґрунтованого сумніву як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідача по суті справи. Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і які фактично визнані відповідачем, судом встановлено, що сторони останній рік проживають окремо й шлюбних стосунків, як і будь-яких інших відносин не підтримують, їх шлюб повністю і остаточно розпався й відновленим бути не може, перебування у шлюбі носить формальний характер, сторони обопільно не бажають перебувати у шлюбі. Відтак, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася остаточно, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved