Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог вказав, що 18.05.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №DO1MAK90460265, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 160659,00 грн. на термін до 18.05.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, чим порушив умови кредитного договору. 30.04.2011 року позивач звернуся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. 22.12.2011 року Апеляційним судом Донецької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Посилаючись на ст.526, 599 ЦК України, вважає, що винесення рішення Апеляційним судом Донецької області від 22.12.2011 року не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року на теперішній час не виконано боржником. Згідно ст.625 ЦК України прострочена сума заборгованості відповідача становить 115608,20 грн. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року, тобто за період з 18.05.2007 року по 19.04.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30.04.2011 року, з 01.05.2011 по 01.06.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 225585,90 грн., з яких 194245,38 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 31340,52 грн. - 3% річних від простроченої суми. Суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3383,79 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки не припиняє правовідносин сторін кредитного договору лише судове рішення про стягнення боргу. Зазначена позиція підтверджується у постановах великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі 916/190/18. У забезпечення зобов`язань за укладеним кредитним договором між ним та позивачем 22.05.2005 року був укладений договір застави рухомого майна, автомобіля DADI, державний номер [NUMBER] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання. Позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет застави за рішенням Апеляційного суду від 22.12.2011 року. Предмет застави, автомобіль, був переданий відповідачу 14 липня 2009 року, що підтверджується актом приймання автомобіля позичальника, в якому зокрема вказано що він передав автомобіль та доручає Приватбанку передати його на реалізацію за ринковою ціною та направити отримані кошти на погашення заборгованості. Тобто твердження позивача, що на даний час рішення Апеляційного суду від 22 грудня 2011 року не виконано, не відповідає дійсності. Таким чином з моменту набрання законної сили судового рішення про звернення стягнення на предмет застави та його виконання його грошове зобов`язання перед позивачем є виконаним і нарахування індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми є безпідставним. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що вони не вважають, що договірні зобов`язання не припинені, оскільки рішення суду припиняє їх. Крім того зазначив, що не доведена сума нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки є документ про отримання відповідачем 125 тис. грн., а за договором відповідач повинен був отримати 160 тис. грн. Крім цього просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача також надав заяву про застосування позовної давності, в якій зазначив, що згідно кредитного договору від 18.05.2007 термін повернення кредиту, наданого відповідачу, встановлено 18.05.2012. Позов про стягнення заборгованості пред`явлено 30.07.2020. Таким чином на момент подання позову сплинув строк позовної давності. На підставі цього, окрім заперечень по суті позову, просить суд застосувати позовну давність (а.с. 90). Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що 18.05.2007 року сторони уклали кредитний договір № DO1MAK90460265, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 160659.00 грн. на термін до 18.05.2012 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DO1MAK90460265. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Внаслідок прострочення сплати за кредитним договором [PERSON] передав банку автомобіль DADI SUV держномер [NUMBER] . 30.04.2011 року позивач звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовною про звернення стягнення на предмет застави Відповідача. 22.12.2011 року Апеляційним судом Донецької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Автомобіль було реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується випискою за 23.08.2012 року, але отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого банк був змушений звернутись до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитним договором. Винесення рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 115608,20 грн. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року, тобто за період з 18.05.2007 року по 19.04.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30.04.2011 року, з 01.05.2011 по 01.06.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі - 225585.90 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання - 194245,38 грн. та 3% річних від простроченої суми - 31340,52 грн. Вважають, що раніше винесене рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Оскільки, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем був укладений кредитний договір №DO1MAK90460265, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на строк з 18.05.2007 року по 18.05.2012 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 160659,00 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12-13). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.10.2011 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1MAK90460265 було відмовлено (а.с.5-6, 76-77). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.10.2011 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1MAK90460265, укладеного Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] , від 18.05.2007 року в сумі 372226,42 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DADI, модель SUV [NUMBER] , рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем (а.с.7, 78-79). Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.10.2012 року, касаційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 22.12.2011 року відхилено (а.с.80-81). Згідно розрахунку позивача залишок заборгованості відповідача за кредитним договором становить 115608,20 грн., інфляційні витрати за період з травня 2011 року по травень 2020 року становлять 194245,38 грн., 3% річних від простроченої суми за період з травня 2011 року по травень 2020 року становлять 31340,52 грн. (а.с.8-10). Згідно акту прийому автомобіля позичальника [PERSON] , який допустив прострочення кредиту (по кредитному договору № DO1MAK90460265 від 18.05.2009 року) від 14.07.2009 року, [PERSON] передав представникам Приватбанку автомобіль DADI SUV, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2006, № кузова/шасі: [NUMBER] , для реалізації за ринковою вартістю та направлення відповідних коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання ним обов`язків перед Приватбанком (а.с.41). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2013 року було відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DO1MAK90460265 від 18.05.2007 року (а.с. 107). Таким чином, судом встановлено, що за кредитним договором №DO1MAK90460265 від 18.05.2007 року Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в сумі 115608,20 грн., у зв`язку з чим позивачем відповідно до ст.625 ЦК України нараховано відповідачу заборгованість: інфляційні витрати за період з травня 2011 року по травень 2020 року - 194245,38 грн., 3% річних від простроченої суми за період з травня 2011 року по травень 2020 року - 31340,52 грн. В той же час згідно умов вищевказаного договору строк повного погашення отриманого кредиту встановлено 18.05.2012 року і представником відповідача заявлено про застосування позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була направлена банком до суду 27.07.2020 (а.с. 29-30). Оскільки згідно умов кредитного договору №DO1MAK90460265 від 18.05.2007 строк погашення отриманого кредиту - 18.05.2012, а позов подано до суду позивачем 27.07.2020, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду закінчився як до основної вимоги, так і до додаткових вимог за договором. У зв`язку з цим суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає. На підставі ст.ст.256-261, 267, 530, 612, 634, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed