Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач в квітня 2013 року звернувся до суду з даним позовом в обгрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,12 га, розташована по [ADDRESS]. Власником суміжної земельної ділянки, є відповідач у справі, яка за рахунок його земельної ділянки звела капітальну огорожу, зробила заїзд та засадила земельну ділянку туями, що призвело до зменшення фактичної площі його земельної ділянки. Вважає, що належна йому земельна ділянка зменшилась через зміщення відповідачем межі в його бік, просить зобов'язати останню відновити раніше існуючу межу між земельними ділянками згідно з даними земельно-кадастрової документації, знести огорожу та звільнити ділянку від зелених насаджень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що сторони у справі є суміжними землекористувачами. При встановленні металевої огорожі відповідач без згоди на те позивача, змістила її вглиб земельної ділянки останнього. На самозайнятій земельній ділянці відповідач посадила зелені насадження - туї. Оскільки у такий спосіб з володіння [PERSON] вибула частина належної йому земельної ділянки, що знаходиться по всій довжині межі з земельною ділянкою [PERSON] і він позбавлений можливості нею користуватися, просить відновити права позивача. Представник позивача [PERSON] просила відновити порушене право позивача, як власника земельної ділянки та задовольнити його позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] подала суду заяву про застосування строків позовної давності в якій просила відмовити в задоволенні позову, оскільки з часу встановлення огорожі минуло більше семи років і позивач достеменно міг знати про порушення його прав та мав можливість звернутися до суду з відповідним позовом. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №041309, виданого Козинською селищною радою 29.01.1998 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,120 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що власником суміжної земельної ділянки є [PERSON] Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Положеннями ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З наведеного вбачається, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. Сторонами визнається та не ставиться під сумнів, що площа земельних ділянок не накладається, спір щодо накладення суміжних земельних ділянок відсутній, державні акти сторін в судовому порядку нечинними не визнавались. Із висновку експерта №8056 судової земельно-технічної експертизи від 30.12.2013 року вбачається, що на земельній ділянці, розташованій на [ADDRESS] площею 0,120 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-КВ №041309 від 29.01.1998 року розташовані частина металевої огорожі на цоколі та зелені насадження (з західної сторони). Площа даного розташування складає 16 м.кв. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Суд, оцінивши зібрані у справі докази вважає, що порушення права позивача як землевласника знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, доводяться зібраними доказами, а тому такі права потребують судового захисту шляхом зобов'язання відповідача звільнити належну позивачу частину земельної ділянки від частини металевої огорожі та зелених насаджень. Відповідачем належними та допустимими доказами вказані обставини не спростовані. Вирішуючи даний спір, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача, оскільки спір між сторонами виник в 2007 році і з того часу позивач вчиняє дії на захист свого порушеного права, що підтверджується чинним рішенням Обухівського районного суду від 16.11.2010 року. Крім того, за змістом ст.391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Судові витрати, а саме судовий збір відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а документально підтверджені витрати за проведення судової експертизи підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: approved