Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач АГК «Автолюбитель-9» у грудня 2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], прохаючи суд усунути перешкоди у користуванні гаражем № 240, що розташований у АГК «Автолюбитель-9», по вул. Повітовій, 3Г у м. Дніпропетровську, та зобовязати відповідача звільнити вищезазначений гараж (а.с. 2-3). У ході розгляду справи надав позов у новій редакції, у якій прохав суд усунути перешкоди у користуванні гаражем № 240, що розташований у АГК «Автолюбитель-9», по вул. Повітовій, 3Г у м. Дніпропетровську шляхом демонтажу незаконно встановленого навісного замка та гвинтового замка на гаражі, та зобовязати відповідача звільнити гараж від вищезазначених речей (а.с. 51-52, 74-75). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що АГК «Автолюбитель-9» існує з 1980 років по вул. Повітовій, 5 у м. Дніпропетровську. В подальшому його юридичну адресу змінено на вул. Повітову, 3Г. З 1987 року членом кооперативу була [PERSON], яка користувалася гаражем № 240. Після її смерті гаражем продовжував користуватися її син [PERSON], який не був ні членом кооперативу, ні власником цього гаража. У лютому 2015 року кооперативу стало відомо про смерть [PERSON] З цього часу [PERSON], представляючись знайомим [PERSON], самовільно, без будь-яких правових підстав, зайняв гараж і відмовляється його звільнити. З приводу протиправних дій [PERSON], 26 травня 2015 року, кооператив звертався до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, де відмовили у відкритті кримінального провадження пославшись на те, що із [PERSON] існує цивільний спір, що повинен вирішуватися судом. Через те, що [PERSON] не мав права власності на гараж, то і заповідати його не міг. [PERSON] до кооперативу із письмовою заявою про набуття членства не звертався, не є членом кооперативу, а тому користується гаражем незаконно. З цих підстав, спираючись на норми ст.ст. 182, 316, 319, 391, 1216 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», вважає, що має право на задоволення позову у повному обсязі. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, прохали задовольнити у повному обсязі. Пояснення надали аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснили, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 1001 від 24 грудня 1987 року, право користування спірним гаражем переоформлено із [PERSON] на [PERSON] За життя права власності на гараж вона не набула. Її син [PERSON], після смерті матері, заяви про вступ у члени кооперативу не подавав, а користувався гаражем по інерції. Після його смерті [PERSON], як друг покійного, попрохав права тимчасово використати гараж для зберігання майна покійного, на що правління погодилося. Однак, в подальшому, він став відмовлятися від звільнення гаража, вважаючи, що гараж є власністю покійного [PERSON] і він, як представник своєї доньки, якій [PERSON] заповів усе своє майно, яка скоро отримає правовстановлюючі документи на гараж, має право користуватися ним. Ця думка відповідача є хибною, так як на підставі вимог ст. 19 Закону України «Про кооперацію», власником кооперативного майна є кооператив, який орендує землю у територіальної громади м. Дніпропетровська. У члена кооперативу, яким не був покійний [PERSON], може в майбутньому виникнути право власності на частку кооперативного майна. Вважали, що з тих підстав, що саме кооператив, а не покійний [PERSON], є власником спірного гаража, обраний позивачем шлях захисту свого порушеного права на володіння, користування та розпорядження своїм майном, відповідає нормам чинного цивільного законодавства України. Відповідач позов не визнав, прохав відмовити у його задоволенні. Пояснив, що колись, коли у них із покійним [PERSON] була у власності одна на двох автомашина, вони удвох користувалися цим гаражем. Після смерті матері гаражем продовжував користуватися [PERSON] Перед своєю смертю він заповів усе своє майно його неповнолітній доньці, інтереси якої він представляє у офіційних установах. Вважає, що не дивлячись на те, що до цього часу донька не отримала свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася по смерті [PERSON], до майна, яке вона має успадкувати, входить і спірний гараж. Отримання права власності на гараж, яким він зараз користується, як представник своєї неповнолітньої дитини, є лише питанням часу. З цих підстав прохав відмовити у задоволені позову. Представник відповідача також позов не визнав, прохав відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що позивачем не доведено, наданими суду доказами, права власності на спірний гараж. Через те, що позивач не є власником гаражу, він не має підстав позиватися до його довірителя. Відсутність у позивача документів про оренду землі та правовстановлюючого документу про право власності на гараж, так як він не надав їх суду, позбавляють його права позиватися до його довірителя. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи наданими ними письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що АГК «Автолюбитель-9» утворений рішенням Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 462 від 13 квітня 1979 року (а.с. 11). Рішенням цього ж виконавчого комітету йому у користування виділено земельну ділянку у Червоноповстанській балці у м. Дніпропетровську (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів у м. Дніпропетровську № 1001 від 24 грудня 1987 року, гараж з інвентарним № 5731 у АГК «Автолюбитель-9», переоформлено з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 21). Юридичної адресою кооперативу є вул. Повітова, 3Г у м. Дніпрі (а.с. 25). Кооператив є юридичної особою, має ідентифікаційний код ЄДРПО України № 25723171 (а.с. 15-17). Згідно з п. 7.1 Статуту АГК «Автолюбитель-9», споруди, які побудовані членами кооперативу, за їх приватні трудові доходи, які складають кошти кооперативу, є кооперативною власністю (а.с. 38). Згідно із заповітом, усе своє майно покійний [PERSON] заповідав [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 12). Судові витрати складають 1218 гривень (а.с. 1). Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, що існувало до порушення. Нормою ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 382 ЦК України, квартира у багатоквартирному житловому будинку є обєктом права власності. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про заборону на вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормою ч.ч. 3, 4 ст. Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої, передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, що не заборонені законом; володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, що визначена статутом кооперативу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Нормою ч. 2 ст. 61 ЦПК встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. АГК «Автолюбитель-9» є власником гаражу № 240, що розташований на території цього кооперативу, по вул. Повітовій, 3Г у м. Дніпропетровську, так як колишній член кооперативу, покійна [PERSON], що була користувачем цього гаражу, у встановленому чинним законодавством України порядку права власності на нього не набула. Після її смерті її син, нині покійний [PERSON], який теж користувався цим гаражем, не будучі членом гаражного кооперативу, права власності на нього не набув. Відповідач, вважаючи, що вказаний гараж входить до спадкової маси [PERSON], через те, що за заповітом той усе своє майно заповів його доньці [PERSON], самовільно зайняв гараж і відмовляється його звільнити на вимогу власника, яким є кооператив. Позивач має право на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю, яке йому чинить відповідач, відмовляючись, на вимогу позивача, звільнити приміщення гаражу. Враховуючи те, що відповідач добровільно, на вимогу власника, не звільняє нежитлове приміщення, яким користується безпідставно, і чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним його приватною власністю, право позивача на користування та розпорядженні своєю приватною власністю порушене, а тому підлягає захисту. Для захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду. Суд вважає за можливе захистити його порушене право на користування та розпорядження своєю приватною власністю у запропонований позивачем спосіб - шляхом демонтажу встановлених на гаражі навісного та гвинтового замків, та зобовязати відповідача звільнити гараж від його речей, тому що такий спосіб захисту порушеного права відповідає нормам п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved