Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Гремяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. [INFO]. померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. До спадкової маси входить житловий будинок із надвірними будівлями, які розташовані за адресою - [ADDRESS] та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У січні 2018 р. вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Але нотаріус роз'яснила, що видати свідоцтво вона не може, оскільки згідно п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 р. № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а жоден з вищезазначених документів мною не був поданий. Оскільки вона проживає у м. Чернігів то [PERSON] не передавала їй правовстановлюючі документи, знайти вона їх не змогла з цього приводу зверталася до ЗМІ, тому вона змушена звертатися до суду про визнання її власником спадкового майна. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву в якій, просить позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача Гремяцької сільської ради у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, та не заперечував проти задоволення позовних вимог, справу розглянути без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову, суд виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). На земельні ділянки громадяни набувають право власності, зокрема, на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України); право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Перехід прав та обов'язків ( спадщина ) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців ) є спадкуванням (ст. 1216 ЦК України ), яке здійснюється за заповітом або за законом ( 1258 ЦК України). Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 20.01.2017 року померла [PERSON] Після її смерті позивачу залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно довідки приватного нотаріуса Новгород-Сіверського нотаріального округу №2667 від 27.12.2017року за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №348/2017, що до майна померлої [PERSON] (а.с.11) Згідно повідомлення приватного нотаріуса Новгород-Сіверського нотаріального округу №2668,2669 від 27.12.2017року позивачці роз'яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с.12,13) Згідно довідки Новгород-Сіверського КП МБТІ від 06.11.2017року будинок за адресою [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON].(а.с.34) Згідно довідки відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління держгеокадастру у Чернігівській області на ім'я [PERSON] видавався державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.62га яка знаходиться на території Гремяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.(а.с.15) Таким чином, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.3 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України, ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України, та те, що представник відповідача повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача ухваливши рішення у підготовчому судовому засіданні. Щодо питання судових витрат то відповідно до п.9 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд повністю покладає судові витрати на позивача, що ним і зазначено при поданні позову.

Outcome: approved