Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулися до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 20.01.2015 року між [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір № 0112-2501-0142 добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якого позивачем застраховано транспортний засіб страхувальника легковий автомобіль Geely, реєстраційний номер [NUMBER]. 07.02.2015 року в с. Олійникова Слобода відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до довідки ВДАІ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області № 57424510 від 10.03.2015 року, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON]. 03.03.2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у справі № 357/2305/15-п виніс постанову, відповідно до якої [PERSON] визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху України і здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Відповідно до розгорнутої довідки ДАІ № 57424510, цивільно-правова відповідальність відповідача, повязана з експлуатацією автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в [PERSON] «Український страховий дім» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236, але відповідно до інформації Центральної бази МТСБУ, на дату ДТП вищевказаний поліс не діяв та даний бланк не використаний. 26.02.2015 року ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ АСІСТАНС-УКРАЇНА» на замовлення СК «Український страховий стандарт» було проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено звіт № 56/30.02.15, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого внаслідок ДТП власникові автомобіля Geely становить 74 896,56 грн. 13.03.2015 року позивачем складено страховий акт 5055. На підставі вказаного страхового акта та заяви страхувальника, відповідно до норм ст. 25 Закону України «Про страхування», позивачем платіжним доручення № 506 від 23.06.2015 року перераховане страхове відшкодування в розмірі 21 405,23 грн.. Таким чином, борг відповідача перед позивачем становить 21 405,23 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 21 405,23 грн., та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, просить задовольнити позовні вимоги. В відкритому судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними. Крім того, ними подано письмові заперечення на позов, в яких вони просять відмовити в задоволенні позову. В подальшому відповідач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належно, причини неявки суду не повідомив. Крім того, представник відповідача, в подальшому в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належно, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що 20.01.2015 року між [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір № 0112-2501-0142 добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якого позивачем застраховано транспортний засіб страхувальника легковий автомобіль марки Geely EMGRAND X 7, державний номерний знак [NUMBER]. Копія вказаного договору міститься в матеріалах справи. 07.02.2015 року, близько 13 години 45 хвилин в с. Олійникова Слобода, Білоцерківського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення вказаного застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля марки ВАЗ 21213, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до довідки ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області № 57424510 від 10.03.2015 року, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON]. 03.03.2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у справі № 357/2305/15-п, 3/357/888/15 ухвалив постанову, відповідно до якої [PERSON] був визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху України і здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425 грн., що підтверджується копією вказаної постанови. Відповідно розгорнутої довідки ДАІ № 57424510, встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, повязана з експлуатацією автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в [PERSON] «Український страховий дім» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236. 26.02.2015 року ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ АСІСТАНС-УКРАЇНА» на замовлення [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» було проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено звіт № 56/30.02.15, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого внаслідок ДТП власникові автомобіля марки Geely EMGRAND X 7, державний номерний знак [NUMBER] становить 74 896,56 грн.. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 13.03.2015 року позивачем було складено страховий акт № 5055. На підставі вказаного страхового акта та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 27.02.2015 року, відповідно до норм ст.25 Закону України «Про страхування», позивачем платіжним доручення № 506 від 23.06.2015 року [PERSON] було перераховане страхове відшкодування в розмірі 21 405,23 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як встановлено судом, власником транспортного засобу марки ВАЗ 21213, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний автотранспортний засіб. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ВАЗ 21213, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована в [PERSON] «Український страховий дім», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236, про що свідчить копія відповідного полісу. Відповідно до п.2 Полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором(полісом). В той же час, відповідно до п.1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Отже, проаналізувавши наведене, слід дійти висновку що дія названого полісу розповсюджується не лише на власника транспортного засобу марки ВАЗ 21213, державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON], а і на [PERSON], який на відповідній правовій підставі керував названим транспортним засобом. Суд критично оцінює твердження позивача, що на час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236 не діяв, посилаючись на інформацію з централізованої бази МТСБУ. Вказані посилання позивача належними доказами не підтверджено, а до матеріалів справи долучено лише роздруківка з інтернет ресурсу, яка не може оцінюватись судом, як належний доказ. Як вбачається з матеріалів справи, названий поліс містить підписи страховика та страхувальника, відтиски печатки та штампу страховика. Вказані обставини свідчать про те, що сторони погодили всі істотні умови договору в результаті чого було підписано поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236. Представником позивача не надано доказів, які б свідчили, що названий поліс визнаний недійсним чи з інших підстав втратив чинність. Як передбачено ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Враховуючи що поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/0395236 [PERSON] «Український страховий дім» діяв на час виникнення ДТП, то позивачу необхідно було б звернутись саме до нього з вимогою провести відшкодування заподіяних збитків, забезпеченим транспортним засобом, [PERSON], як особі, яка постраждала внаслідок ДТП. Разом з тим, докази звернення позивача до названого страховика в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд вважає, що не виключені підстави для стягнення суми страхового відшкодування саме з [PERSON] «Український страховий дім». Таким чином, в даному випадку, непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Отже, у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, і тому суд залишає понесені судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed