Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2021 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , з вимогою розірвати шлюб (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 17 червня 2017 року, що підтверджується актовим записом № 307, що внесений Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вказує позивач, протягом останніх два роки сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, постійно виникають сварки, свідком яких є наша дитина. З вересня 2020 року вони не проживають разом та спільне господарство не ведеться. Строк для примирення позивач прохав не призначати та майнових претензій на час подання позову сторони не мають. Протоколом автоматизованого розподілу справу було передано у моє провадження (а.с. 12). Ухвалою від 10 березняя 2021 року, позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. (а.с. 18). 08.04.2021 року, позивач недоліки усунув надавши до суду оригінал свідоцтва про шлюб. (а.с. 20-25). Ухвалою від 13 квітня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи на 28 травня 2021 року (а.с. 28). 28 травня 2021 року позивача подав до суду заяву про розгляд позовної заяви за його відсутності (а.с.32). 28 травня 2021 року відповідач подала заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності (а.с. 33). Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони 17 червня 2017 року уклали шлюб у Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 307 (а.с. 23а). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 25). Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Крім того з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення даного рішення між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини. Положенням ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд, перевіривши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, а збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved