Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 5 березня 2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, станом на 17 серпня 2020 року виникла заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 33 969,03 грн., з яких: 17 061,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 926,88 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), 10 980,54 грн. - пеня. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 969,03 грн. та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У справі є клопотання від представника позивача Гребенюка О.С. про розгляд справи у відсутності представника позивача та про повне підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] , якій у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомляла, відзиву на позов не подала. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику [PERSON] в порядку, визначеному ЦПК, за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, приходить до висновку про задоволення позову частково. Як вбачається з матеріалів справи 5 березня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів). У заяві зазначено, що [PERSON] згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які наданій їй у письмовому вигляді. Судом встановлено з копій паспортів серії [NUMBER] та № [NUMBER] , що відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 5 березня 2010 року станом на 17 серпня 2020 року перед АТ КБ «Приватбанк» становить 33 969,03 грн., з яких: 17 061,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 926,88 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК та 10 980,54 грн. - пеня. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ч. 1 ст. 633 ЦК передбачається, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-анкеті від 5 березня 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом та нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. В позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», у якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3,0 % на місяць, а також визначено порядок нарахування пені. Позивач вказує на те, що при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 13 жовтня 2010 року діяла процентна ставка 36%, з 1 січня 2013 року процентна ставка становила 30%, з 1 вересня 2014 року - 34,80%, з 1 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 43,20% і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки. Підстави такої зміни розміру процентної ставки позивачем у позовній заяві не наведені, а довідка про умови кредитування, такого обґрунтування не містить. Відповідно до ч. 1 ст. 10561 ЦК процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17). Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Отже позивачем не надано суду доказів виконання вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки. Крім того, позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами, на які посилався банк. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Також, у довідці про умови кредитування зазначено про те, що кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду видана по договору №SAMDN50000036744971, хоча інформація щодо такого номеру договору в анкеті-заяві від 5 березня 2010 року відсутня. Разом з тим із цієї довідки вбачається, що з фінансовими умовами надання кредиту і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів позивач ознайомлена 13 жовтня 2010 року, тобто після укладення кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 17 061,61 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені та заборгованості за нарахованими процентами, то в цій частині, на підставі зазначеного вище, слід відмовити. Стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1 055,83 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 50,23 %. На підставі викладеного,

Outcome: partial