Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2014 р. звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ТОВ «АЛЛЮР-МАКС» нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 5 722 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.05.2013 р. по 15.01.2014 р. в розмірі 9 556,75 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 950 грн., посилаючись на те, що він з 01.12.2011 р. по 30.04.2013 р. працював у відповідача на посаді інженера. Проте, з грудня 2012 р. відповідач не здійснює виплату заробітної плати, у зв'язку з чим позивач змушений був 30.04.2013 р. звільнитися, що підтверджується відповідним наказом. При цьому, відповідач при звільненні позивача не провів з ним повного розрахунку, що є порушенням трудових прав останнього. Подальші неодноразові звернення позивача до відповідача не мали позитивного результату, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 13.03.2014 р. представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила суд стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 2 690,92 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з травня 2013 р. по березень 2014 р. в розмірі 11 454,75 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 950 грн. (а.с. 43-46). В судовому засіданні позивач та особа, що надає правову допомогу та була залучена до справи в порядку ст. 56 ЦПК України, підтримали позовні вимоги в межах уточнених позовних вимог та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень визнав частково лише в частині заборгованості нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 2 690,92 грн., проте, заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 11 454,75 грн., оскільки позивачу неодноразово пропонувалось отримати повний розрахунок при його звільнення ще у травні 2013 р., а тому представник відповідача просив в цій частині позову відмовити. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, особу, що надає правову допомогу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов з урахуванням уточнень підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі наказу № 14-к ТОВ «Аллюр-Макс» від 01.12.2011 р. був прийнятий на посаду інженера-електрика (а.с. 7). Судом встановлено, що на підставі Наказу № 22-к від 30.04.2013 р. позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням (а.с. 39). Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено та підтверджено представником відповідача, що станом на 25.03.2014 р. позивачу не здійснено виплату нарахованої заробітної плати за період з березня 2013 р. по квітень 2013 р. та компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 2 690,92 грн. Таким чином судом встановлено, що з позивачем не було проведено належних розрахунків по заробітній платі після його звільнення з займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилання представника відповідача, що з позивачем не проведений повний розрахунок при його звільненні виключно з вини останнього, який відмовлявся отримувати належні йому суми, суд не приймає до уваги, оскільки вказане посилання всупереч ст. 60 ЦПК України не підверджено в судовому засіданні жодним письмовим доказом. Відповдіно до п. 2. Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Таким чином, суд вважає можливим врахувати наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з травня 2013 р. по березень 2014 р. в розмірі 11 454 грн. 75 коп., який представником відповідача в судовому засіданні не спростований та жодних заперечень з цього приводу до суду не надходило. Вимога представника відповідача про застосування строку позовної давності відповідно до положень ст. 233 КЗпП України, не може бути судом задоволена, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником відповідача, до теперішнього часу з позивачем не проведено повного розрахунку з виплати йому нарахованої заробітної плати, а тому у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Також, суд вважає можливим в порядку ст. 79 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь поизвача витрати за надання йому праврвої допомоги в розмірі 950 грн., понесення яких підтверджується відповідною випискою з рахунку (а.с. 13). З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач та його представник відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, обґрунтували позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved