Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника адвоката Хлопова Андрія Володимировича звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Мереф`янська міська рада, Харківський районний відділ державної міграційної служби України, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком за адресою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-438 від 11.03.2003, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. Позивач зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] це його колишня дружина та син., які зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але за вказаною адресою не проживають більше року, їх особисті речі у житловому приміщенні відсутні, комунальні послуги не сплачують, спільного побуту із позивачем не мають. Перебування на реєстраційному обліку відповідачів перешкоджає позивачу реалізовувати право власності належним йому нерухомим майном, він позбавлений можливості оформити субсидію та здійснювати інші юридично значимі дії. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Мереф`янська міська рада, Харківський районний відділ державної міграційної служби України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання. 22 жовтня 2021 року надійшли заяви відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Хлопов А.В. надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, 30.11.2021 надійшли повторні заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи - Мереф`янська міської ради у судове засідання не з`явився, надали пояснення, відповідно до яких не заперечують проти задоволення позову, просять розглянути справу у їх відсутність. Представник третьої особи - Харківського районного відділу державної міграційної служби України у судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-438 від 11.03.2003, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача та [PERSON] , син позивача. Факт реєстрації у спірному будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вих. №4148 від 22.07.2021, яка Відділом надання адміністративних послуг Мереф`янської міської ради. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2020 у справі №635/120/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідачі позов визнали, зазначивши про це у поданих заявах. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом\~ст. 319 ЦК України\~власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved