Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , змінивши під час підготовчого провадження підстави позову, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів отриманих відповідачем в позику у розмірі 150 000 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 01.01.2018 між нею та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач перераховує грошові кошти на рахунок позичальника (відповідача) у погодженому сторонами розмірі. При цьому, фактом підтвердження надання коштів позикодавцем позичальнику може бути, зокрема, виписка з рахунку відповідної банківської установи. На виконання умов даного договору позивачем 03.09.2018 було здійснено переказ коштів у сумі 150 000 грн. на карту Приватбанку через додаток Приват24 відповідачу. У порушення умов договору (п. 3.1) відповідач після спливу одного року з моменту отримання позики грошові кошти у сумі 150 000 не повернув. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу. Ухвалою судді від 02.03.2021 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 29.04.2021 до Оболонського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 31.05.2021 заяву [PERSON] про зміну підстав позову прийнято до провадження, у зв`язку з чим відкладено підготовче судове засідання. Під час підготовчого провадження [PERSON] було заявлено клопотання про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 25.08.2021 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з тих підстав, що [PERSON] не доведено, що рішення у справі будь-яким чином може вплинути на її права та унеможливити чи ускладнити виконання судового рішення у справі № 756/12009/15-ц про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації у сумі 410 667 447,81 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя. При цьому судом враховано те, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачена черговість задоволення вимог стягувачів, а отже можливе у майбутньому стягнення з відповідача грошових коштів на користь інших осіб (можливих кредиторів), зокрема позивача [PERSON] , не є підставою для залучення [PERSON] у якості третьої особи у таких справах, питання щодо задоволення вимог кількох кредиторів стосовно одного боржника мають вирішуватися в рамках виконавчого провадження. Крім того, [PERSON] не були надані докази пред`явлення виконавчого листа № 756/12009/15-ц про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації у сумі 410 667 447,81 грн. до примусового виконання. Також судом взято до уваги те, що [PERSON] не є стороною договору позики, яким обґрунтовано позовні вимоги, а свої вимоги про залучення до участі у справі у якості третьої особи обґрунтовує штучним, на її думку, характером позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, у той час, як предметом позову у даній справі є стягнення боргу за договором позики від 01.01.2018. Протокольною ухвалою суду від 25.08.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Пилипець А.Ю. у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та заяві про зміну підстав позову. Зазначив, що між сторонами 01.01.2018 було укладено даний договір з тією метою, щоб позивач мала змогу неодноразово перераховувати на користь відповідача кошти у якості позики на особисті потреби окремими транзакціями, при цьому, кожна транзакція становить собою окрему позику. Це було зроблено для зручності, а саме: для того, щоб щоразу не укладати окремий договір позики, адже відповідач останнім часом переважно мешкає за кордоном. На виконання вказаного договору позивачем неодноразово перераховувалися кошти на рахунок відповідача, проте суму у 150 000 грн. останній до теперішнього часу не повернув, що визнається і самим відповідачем, а отже вказана сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій позов визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутності. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.01.2018 між [PERSON] , позикодавцем, та [PERSON] , позичальником, укладено договір позики (далі - Договір). Розділом 1 Договору «Предмет Договору» (п.п.1.1-1.6) передбачено, що позикодавець передає позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики в строк, встановлений цим Договором. Позика надається частинами (транзакціями) протягом строку дії Договору. За даним Договором позикодавець перераховує на рахунок позичальника або передає останньому грошові кошти у погодженому сторонами розмірі на особисті потреби позичальника. Фактом підтвердження надання коштів позикодавцем позичальнику може бути, зокрема, виписка з рахунку відповідної банківської установи або документ, що підтверджує факт перерахунку (переказ коштів) від позикодавця позичальнику. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору позикодавець надає позичальнику кошти у погодженому сторонами розмірі у період чинності цього Договору. Розмір наданих позикодавцем позичальнику грошових коштів у безготівковій формі вважається погодженим сторонами, якщо останній не відхилив вказану транзакцію протягом 3-х днів з моменту списання коштів з рахунку позикодавця. Таким чином, даним Договором сторонами передбачена можливість надання позики чистинам (транзакціями) протягом строку дії Договору, кожна з яких є окремою позикою. На підтвердження факту передачі позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] грошових коштів у сумі 150 000 грн. як окремої транзакції позивачем надано виписку по картці клієнта АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам по договору SAMDNWFC00053061063 від 31.07.2019 у за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, з якої вбачається, що 03.09.2018 [PERSON] здійснено переказ коштів у сумі 150 000 грн. на карту Приватбанку через додаток Привати24 [PERSON] . Матеріали справи не містять відомостей щодо відхилення відповідачем [PERSON] вказаної транзакції протягом 3-х днів з моменту списання коштів з рахунку позикодавця, а отже, за умовами договору, розмір наданих позикодавцем позичальнику грошових коштів у сумі 150 000 грн. був погоджений сторонами. Згідно з п. 3.1 Договору позичальник зобов`язується повертати отримані від позикодавця грошові кошти (позику) після спливу 1 (одного) року з моменту отримання грошових коштів (в готівковій або безготівковій формі), у розмірі отриманих коштів за відповідною транзакцією (якщо кошти були перераховані у безготівковій формі. Пунктом 3.1.1 передбачено, що позичальник зобов`язується повернути всю суму отриманих коштів за конкретним переказом (транзакцією) протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту спливу строку передбаченого п.3.1 цього Договору. Згідно з п. 3.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у розмірі відповідної транзакції (переказу коштів). Розділом 4 Договору «Строк дії Договору» передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики від 01.01.2018, при цьому, своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, а факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] у сумі 150 000 грн., на виконання умов вказаного договору, підтверджено випискою по банківському рахунку позивача [PERSON] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» (транзакція від 03.09.2018). Спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем [PERSON] , як позичальником, боргових зобов`язань за укладеним договором позики від 01.01.2018, який у визначені договором строки, починаючи з 03.09.2019, позику у сумі 150 000 грн. не повернув. Вказаний факт також визнається відповідачем, який у своїй заяві, адресованій суду, зазначив, що дійсно отримав від позивача у позику 150 000 грн., які використав на власні потреби, проте до теперішнього часу не повернув, тим самим не виконавши грошове зобов`язання у визначені сторонами строки та розмірі. За наведеним обставин, з урахування позиції відповідача, який повністю визнав позов, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 01.01.2018 у розмірі 150 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved