Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.09.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором за станом на 30.04.2019 заборгованість за кредитом склала 2420 грн 37 коп, заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 105901 грн 18 коп, заборгованість за пенею та комісією - 1600 грн 00 коп, за штрафом (фіксована частина) - 500 грн, за штрафом (процентна складова) - 5496 грн 08 коп, а всього 115917 грн 63 коп, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також стягнути сплачений при пред`явленні позову судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп. Ухвалою судді від 16.07.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність у разі неявки до суду відповідача. Відповідач у судове засідання також не прибув, подав відзив на позов, в якому із позовними вимогами погодився частково. Вказав, що заборгованість за кредитом в сумі 2420,37 він визнає у повному обсязі. Разом із тим, не визнає суми заборгованості за процентами, пенею та комісією, штрафи. Відсутні жодні підтвердження того, що саме той Витяг з Умов та Правил, які додані до позовної заяви та які викладені на банківському сайті, він розумів, ознайомився та погодився із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме в тому розмірі, який вказаний у доданих Банком документах, а також порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача, на його думку, не може бути належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В його заяві-анкеті від 24.09.2011 процентна ставка за користуванням кредитом не зазначена. Доданий Банком до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою ним не підписаний, він його не визнає. Вважає, що між ним та позивачем не досягнута письмова домовленість про сплату процентів за користування кредитом, не визначено їх розмір, порядок оплати та нарахування. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Тому вимоги Банку в частині стягнення з нього процентів за користування кредитом вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також зауважує, що між ним та позивачем не досягнута письмова домовленість про сплату пені, комісії та штрафів, не визначено їхній розмір, порядок нарахування та оплати. Крім того, він з 18.05.2011 по теперішній час зареєстрований у м.Мирнограді Донецької області, тобто у населеному пункті, де проводилася АТО, і згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» йому не має нараховуватися пеня та штрафи на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Позивачем надана відповідь на зазначений відзив, де підкреслено, що між сторонами був укладений договір приєднання, відповідно до якого підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих Банком Умов та Тарифів, які йому були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та на яку у вигляді встановленого кредитного ліміту надавалися грошові кошти, та вказаний ним номер мобільного телефону. З виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку з 24.09.2011. Тобто, з моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, позичальник не звертався до Банку з приводу неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, підписавши договір, а надалі користуючись кредитними грошовими засобами та здійснюючи погашення заборгованості. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24.09.2011 [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, наслідком чого стало отримання ним платіжної кредитної карти «Універсальна» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 2500,00 грн, відповідачем використовувалися кредитні кошти, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Вивченням анкети-заяви від 24.09.2011, яка підписана [PERSON] , встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами. Крім того, анкета-заява не містить зазначення умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач крім безпосередньо заборгованості за тілом кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у фіксованій та процентній частинах. На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, банком надано суду довідку про умови кредитування та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якими визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі у вигляді пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, що саме з ним він ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин (24.09.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку судом не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщено на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім того, суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24.09.2011 у вигляді анкети - заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). В той самий час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, що підтверджується анкетою-заявою, випискою по картковому рахунку за період з 01.09.2011 по 27.08.2019 та самим відповідачем у відзиві, у добровільному порядку Банку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 2420 грн 37 коп. - заборгованість за тілом кредитом, оскільки відповідачем визнано факт отримання кредитних коштів та не доведено належними та допустимими доказами виконання зобов`язання з повернення цих коштів. У задовленні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 40,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial