Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18.06.2007 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 22253,69 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.06.2007 року. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 31.05.2020 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 22253,69 грн (заборгованість за\~тілом кредиту).Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача за довіреністю Кіріченко В.М. про розгляд справи без його участі, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав Заяву б/н від 18.06.2007 року. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст. ст. 526, 1054\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду Заяву позичальника №HARRX15170076 від 18.06.2007 року. З вказаної заяви вбачається, що банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1521,60 грн строком на 12 місяців з 18.06.2007 року по 18.06.2008 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 253,60 грн в обмін за зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначенні в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Відповідно заяви, товар та/або інше майно позичальника є предметом застави та відповідно по п.2.3, 2.4, 2.5 Умов забезпеченням зобов`язань. Інформація про товар (його найменування, вартість, заводський номер) визначені у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до Заяви позичальника. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. На обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано суду розрахунки заборгованості, проте вказані розрахунки за договором б/н, а не за номером №HARRX15170076. Такі розбіжності в позовній заяві не роз`яснено, доказів того, що розрахунки (які містяться на а.с.4-6, 7-12 та 70-76, 77, 78-87) надано саме до договору №HARRX15170076 матеріали справи не містять, окрім того у вказаних розрахунках міститься суперечлива інформація. Так у розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.06.2007 року станом на 31.05.2015 року який міститься на а.с.4-6, залишок поточної заборгованості складає 1115,42 грн. У розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.06.2007 року станом на 31.05.2015 року, який міститься на а.с.70-76 заборгованість вже складає 1172,79 грн. В розрахунку заборгованості, який міститься на а.с.7-12, не вказано станом на яку дату його сформовано, а на останньому аркуші можна дійти висновку, що його складено станом на 21.05.2020 року, при цьому в загальному рядку заборгованості вказано що вона складає 0,00 за всіма параметрами (а.с.12). В той же час на а.с. 78-87 міститься ще один розрахунок, який складено станом на 31.05.2020 року по договору б/н. Згідно якого загальна заборгованість відповідача складає 23737,60 грн., яка складається з: 22253,69 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15381,46 грн поточним кредитом, 6872,23 грн простроченим тілом кредиту, 1483,91 грн нарахована пеня. В позовній заяві та в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивачем причини розбіжності в розрахунках не роз`яснено. З заяви позичальника вбачається, що 18.06.2007 року [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] . Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що за вказаною карткою неодноразово було змінено розмір кредитного ліміту. Останнє збільшення кредитного ліміту відбулося 06.09.2018 року на суму 13500,00 грн (а.с.13). Окрім того, до позовної заяви надано Умови та правила надання банківських послуг. Як вбачається з вказаних Умов, вони не відповідають тим, що вказані в заяві позичальника, оскільки відповідно заяви в п.2.3, 2.4, 2.5 Умов: «товар та/або інше майно позичальника є предметом застави, забезпеченням зобов`язання». Тоді як в Умовах у п.2.3, 2.4, 2.5 вказані вимоги відсутні. У заяві відповідач підтвердив з ознайомленням та згодою із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а до позовної заяви долучено Умови та правила надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте суд\~позбавлений можливості\~перевірити наявність\~заборгованості,\~її розмір,\~оскільки позивач\~надав суду\~різні розрахунки\~які протирічать\~один одному,\~окрім того\~вони надані\~до договору\~б/н,\~а в\~позовній заяві\~позивач як\~на обґрунтування\~свої позовних\~вимог посилається\~на Заяву\~б/н\~від 18.06.2007\~року,\~проте до\~матеріалів справи\~долучено «Заяву\~позичальника № HARRX15170076 від 18.06.2007 року» в якій йде мова про « [PERSON] », товар та/або інше майно у якості застави. Відповідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку що позивачем не надано суду доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed