Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати недійсними Договір № 002326 та Договір № 002322, укладені 19.02.2016 року між відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика» (далі ТОВ «Фінансовий дім «Позика») та позивачем [PERSON] та стягнути з ТОВ «Фінансовий дім «Позика» на користь позивача грошові кошти в сумі 31 477,02 грн., в подвійному розмірі комісійні витрати за послуги банку у сумі 655,26 грн., інфляційні втрати від зниження купівельної спроможності у подвійному розмірі 7 289,26 грн., а всього на загальну суму 39 421,54 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 19.02.2016 року з метою придбання автомобіля між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансовий дім «Позика» укладено Договір № 002326 та Договір № 002322, за умовами яких позивач задля отримання кредиту мав сплатити 19.02.2016 року гарантійні платежі в сумі 5 500,00 грн. та 2 200,00 грн. на підтвердження своєї платоспроможності, а у подальшому позивач повинен був сплачувати щомісячні платежі в сумі 841,03 грн. та 336,41 грн., що ураховуються в рахунок погашення позики. Таким чином, на виконання умов укладених [PERSON] 19.02.2016 року через ПАТ КБ «ПриватБанк» на розрахунковий рахунок відповідача, відкритий в АТ «Райфайзен банк Аваль» у м. Києві 26007372104, код отримувача 38276766, МФО 380805, позивач сплатив 2 200,00 грн. та 5 500,00 грн. Після перших гарантійних платежів у строки, зазначені відповідачем, позику позивачу надано не було, пояснивши, що дата видачі переноситься, необхідно сплатити перші щомісячні платежі, а після сплати цих платежів позивачу у телефонній розмові повідомили, що позику отримає особа, яка сплатила найбільше коштів та визначається керівництвом ТОВ «Фінансовий дім «Позика», і позивачу було запропоновано виплачувати щомісячні платежі більшими сумами, щоб прискорити отримання позики. Так, позивачем протягом 2016-2017 років, окрім гарантійних платежів на суму 7 700,00 грн., сплачено: 06.03.2016 року 450,00 грн. та 900,03 грн., 06.04.2016 року 841,03 грн. та 559,23 грн., 11.05.2016 року 336,41 грн. та 841,0 грн., 07.06.2016 року - 841,03 грн. та 336,41 грн., 15.07.2016 року - 841,03 грн. та 336,41 грн., 15.08.2016 року - 841,03 грн. та 336,41 грн., 11.09.2016 року - 841,03 грн. та 336,41 грн., 26.09.2016 року 336,41 грн., 06.10.2016 року 841,03 грн. та 336,41 грн., 13.10.2016 року 3 336,41 грн., 02.11.2016 року 1 010,00 грн., 05.11.2016 року 1 345,64 грн., 11.11.2016 року 841,03 грн., 17.11.2016 року 1 345,64 грн., 05.12.2016 року - 841,03 грн. та 336,41 грн., 10.01.2017 року - 841,03 грн. та 3 336,41 грн. Разом з тим, попри сплату позивачем щомісячних платежів на загальну суму 31 477,02 грн. та комісії банку при перерахування щомісячних платежів у сумі 327,00 грн., відповідачем з 19.02.2016 року по день звернення з даним позовом до суду позику позивачу не надано, на усні та письмові претензії, в тому числі про повернення сплачених грошових коштів, що фактично є сплатою 25% суми позики, яку позивач мав намір отримати від відповідача, останнім залишено без реагування. Таким чином, позивач вважає, що господарська діяльність відповідача є нечесною підприємницькою діяльністю, якою введено в оману позивача шляхом укладення договорів задля отримання щомісячних платежів позивача та безпідставного відтермінування надання позики, без мети її надання, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 18.07.2017 року в судовому засіданні ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області за клопотанням представника позивача - [PERSON] відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» повернуто позивачу [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений 19.06.2017 року за квитанцією № 0900-5661-3408-8617. (Том 1 а.с. 78) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснень, наданих позивачем під час судового розгляду справи. Крім цього, у судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка пояснила, що на початку минулого року вона проживала в м. Полтава та знала про намір [PERSON] взяти позику для придбання собі легкового автомобіля. [PERSON] приїжджав в м. Полтава з цією метою неодноразово. Спочатку вони зверталися в банки, щоб отримати кредит, але там отримали або відмову, або запропоновані умови були вкрай невигідними. Одного разу [PERSON] знаходилася на зупинці «Зигіна» та побачила оголошення ФД «Позика» стосовно надання позики, про що вона телефоном повідомила [PERSON] В подальшому вони вдвох прийшли у ФД «Позика» за вказаною в рекламі адресою, зокрема в готель «Київ», кім. 310, м. Полтава, та дізналися, що дійсно ця установа надає позики, для отримання якої необхідно сплатити перший внесок. Сама ж сума необхідної позики буде надана через три-пять днів після сплати укладення договору та сплати першого внеску. Дана пропозиція зацікавила їх, умови отримання позики, висловлені представником ФД «Позика», цілком влаштовували [PERSON], однак в нього в той момент не було грошей, тому [PERSON] знайшла можливість та позичила гроші своєму знайомому, щоб він зробив перший внесок та отримав довгоочікувану позику. Наразі сама [PERSON] зрозуміла, що представники ФД «Позика» їх цинічно ввели в оману, а після того, як [PERSON] перерахував низку платежів, пройшов досить тривалий час, але позику так отримано ним і не було, сама представник цієї установи у своїх висловлюваннях дала їм зрозуміти, що їх обманули. Також свідок [PERSON] пояснила суду, що коли [PERSON] перерахував значну суму, а позики так і не отримав, то вона з позивачем знову пішли в ФД «Позика» в готель «Київ», а охоронець в цьому готелі їм сказав, що вони не одні, багато людей ходить в цю установу з таким самим питанням, як у них. Представник відповідача ТОВ «Фінансовий дім «Позика» - [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, надіслав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що спірні [PERSON] не є договорами про надання послуг, та даний спір не підвідомчий суду загальної юрисдикції та має бути розглянутим третейським судом згідно ст. 5 спірних [PERSON]. (Том 1 а.с. 68; Том 2 а.с. 19) Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до такого. Згідно Статуту [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика», затвердженого зборами Учасників [PERSON] (Протокол 1 від 20.06.2012 року), державна реєстрація [PERSON] проведена 22.06.2012 року, місцезнаходження [PERSON]: м. Полтава, вул. Балакіна, б. 12, кв. 38, учасником [PERSON] є [PERSON]. Предмет діяльності товариства перелічено у п. 4.1. Статуту, серед видів діяльності якого відсутня діяльність щодо надання фінансових послуг (позики, кредитів тощо). (Том 1 а.с. 225-237) Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста¬ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обовязки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обовязки виникають також з актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 19.02.2016 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика» та [PERSON] укладено Договір № 002322, додатком № 1 якого є «Регламент спільної діяльності», а додатком № 2 визначено суму предмета [PERSON], тобто суму гарантійного і щомісячного платежів. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 [PERSON] № 002322, предметом та метою даного [PERSON] є обєднання зусиль та вкладених коштів сторін, спрямованих на отримання позики, шляхом створення простого товариства у відповідності до глави 77 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2.4 [PERSON] № 002322, до обовязків Управителя (ТОВ «Фінансовий дім «Позика») належить серед іншого, формування простого товариства; організовувати та проводити заходи (збори) по визначенню сторони (партнера), якому надається позика згідно Регламенту; надати позику, розмір якої визначено в Додатку № 2 до цього [PERSON] та забезпечити передачу у власність позики Партнеру згідно Регламенту. Партнер зобовязаний, серед іншого, одноразово сплатити платіж, який є сумою погоджених сторонами витрат, повязаних з передачею у власність позики, розмір яких складає відсоток від розміру позики, що зазначений у Додатку № 2 до цього [PERSON]; одноразово сплатити гарантійний платіж, який підлягає сплаті в момент підписання цього [PERSON], і є сумою погоджених сторонами витрат, повязаних зі створенням та функціонуванням простого товариства, розмір якого складає відсоток від розміру позики, що зазначений у Додатку № 2 до цього [PERSON]. (п.2.5 ст. 2 [PERSON]) Згідно п. 10.1 [PERSON], цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим [PERSON]. (Том 1 а.с. 22-23) Згідно п 2.1 Регламенту спільної діяльності, що є Додатком № 1 до [PERSON] № 002322, позика це сума грошових коштів, що передається відповідно до умов цього Регламенту на користь Партнера ([PERSON]Є.), якому надіслано лист-повідомлення на отримання позики, з урахуванням усіх необхідних податків і зазначається у Додатку № 2 до [PERSON]. Розмір позики дорівнює розміру внеску Партнера. Згідно п. 4.1, п. 4.5 Регламенту, кожного місяця Управитель організовує проведення заходів (зборів) з метою визначення Партнера, якому надається позика. Про дату, місце і час проведення зборів Управитель повідомляє Партнера письмовою поштою. Дані збори відбуваються відкрито для всіх Партнерів [PERSON]. Позика буде надана тим Партнерам, які матимуть найбільшу кількість внесених (сплачених) платежів. Якщо кількість платежів співпадатиме у двох і більше Партнерів, то перевагу матиме той Партнер, який раніше уклав Договір. Якщо дата укладення [PERSON] співпадає, то перевагу має той Партнер, внесок якого більший. Якщо дата укладення [PERSON] та розмір сплаченого внеску співпадає, то питання надання позики вирішується на зборах простого [PERSON]. Рішення приймається простою більшістю голосів, шляхом прямого голосування, присутніх на зборах Партнерів. (Том 1 а.с. 24-25) Відповідно до Додатку № 2 до [PERSON] № 002322, розмір позики, що має бути отриманим Партнером, становить 100 000,00 грн., гарантійний платіж 5 500,00 грн. щомісячний платіж 841,03 грн. (Том 1 а.с. 26) Крім того, 19.02.2016 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика» та [PERSON] укладено Договір за № 002326, додатком № 1 якого є «Регламент спільної діяльності», а додатком № 2 визначено суму предмета [PERSON], тобто суму гарантійного і щомісячного платежів. Умови [PERSON] за № 002326 та Регламенту до нього є аналогічними умовам, визначеним у [PERSON] № 002322 та у Регламенті до цього [PERSON]. (Том 1 а.с. 18-19; 20-21) Відповідно до Додатку № 2 до [PERSON] № 002322, розмір позики, що має бути отриманим Партнером, становить 40 000,00 грн., гарантійний платіж 2 200,00 грн. щомісячний платіж 336,41 грн. (Том 1 а.с. 16) Згідно квитанцій про оплату платежів ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем протягом 2016-2017 років сплачено щомісячні платежі та гарантійні платежі на загальну суму 31 477,02 грн. (Том 1 а.с. 11-15; 42) 23.03.2017 року [PERSON]Є на адресу ТОВ «Фінансовий дім «Позика» надіслано заяву про розірвання [PERSON] № 002326 та [PERSON] № 002322 з 24.03.2017 року та про повернення внесених за Договорами платежів в сумі 31 281,70 грн. однак листи [PERSON] повернуто н адресу відправника за закінченням терміну зберігання. (Том 1 а.с. 31, 32, 33, 34) На звернення представника [PERSON] [PERSON] від 29.05.2017 року [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (НАЦКОМФІНПОСЛУГ) від 12.06.2016 року № 4063/16-12 повідомлено, що інформація про ТОВ «Фінансовий дім «Позика» (код за ЄДРПОУ 38276766) не вносилась до Державного реєстру фінансових установ, ліцензій НАЦКОМФІНПОСЛУГ [PERSON] не отримувало. (Том 1 а.с. 48, 49) На звернення представника [PERSON] [PERSON] [PERSON] обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.06.2017 року № 02/2781 повідомлено, що відповідно до вимог Територіального відділення від 22.05.2017 року № 02/2447 ТОВ «Фінансовий дім «Позика» необхідно було надати завірені копії відповідних документів, на підставі яких [PERSON] надає послуги надання позик, кредитів тощо (ліцензій, свідоцтв, виписок тощо). У відповідь [PERSON] листом від 29.05.2017 року № 36 повідомило, що послуг та коштів не надає. Крім того, Територіальним відділенням зауважено, що інформація, поширена в рекламних оголошеннях ТОВ «Фінансовий дім «Позика», не містить відомості щодо всіх умов, порядку, форми отримання позики, повного переліку платежів (одноразових та щомісячних), їх розмірів, які повинні бути сплачені Партнером для отримання позики, відомостей щодо необхідності надання гарантій поручителів для забезпечення своїх зобовязань по договору, щодо періоду часу отримання позики. Тобто, зміст поширеної рекламної інформації є неповним, що вводить в оману внаслідок замовчування окремих фактів. Враховуючи, що ТОВ «Фінансовий дім «Позика» не є фінансовою установою в розмінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в нього відсутній такий вид діяльності як надання фінансових послуг, інформація, поширена в рекламних оголошеннях щодо надання грошових позик, є неправдивою. Враховуючи, що реклама стимулює зацікавленість споживачів до купівлі товарів чи отримання послуг, повідомлення в рекламі неповних відомостей внаслідок замовчування окремих фактів що можуть вплинути на наміри споживачів щодо отримання (придбання) послуг, товарів, ставить [PERSON] у більш вигідне становище та надає йому переваги у конкуренції. Такими діями ТОВ «Фінансовий дім «Позика» посилює свою конкурентну позицію не завдяки власним досягненням, а шляхом поширення інформації, що вводить в оману. З огляду на викладене, [PERSON] обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України досягнуто висновку про те, що дії ТОВ «Фінансовий дім «Позика», які полягали у повідомленні невизначеному колу осіб в рекламних оголошеннях неповних та неправдивих відомостей про надання грошових позик, що могли вплинути на наміри цих осіб щодо отримання (замовлення) послуг цього субєкта господарювання, містять ознаки порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману. (Том 1 а.с. 50-51; 52-54) За даними [PERSON] управління статистики у Полтавській області від 28.07.2017 року № 07-19/507з, станом на 28.07.2017 року в ЄДРПОУ значиться [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика», місцезнаходження: м. Полтава, вул. Балакіна, б. 12, кв. 38, керівник: [PERSON]; види діяльності: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.14 діяльність посередників у торгівлі машинами промисловим устаткуванням, суднами та літаками; 63.99 надання інших інформаційних послуг; 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування. Дата первинної реєстрації 22.06.2012 року; дата останньої реєстрації 24.04.2015 року. (Том 1 а.с. 208) Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг в тому числі надання коштів у позику, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. (ч. 1, 2, 3 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Водночас відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів») Відповідно до положення ч. 1, 2, 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, саме до таких висновків дійшов Верховний Суд України у Постанові від 28.01.2013 року (Справа № 6-161цс12). Згідно положення . 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до положення ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. За положенням ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, істотне значення має природа правочину, права та обовязки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вада¬ми волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сфор¬мувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною пра¬вочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Об¬ман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторо¬ни ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину (ст. 230 ЦК). Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природа правочину, права та обов'язки сторін, такі власти¬вості речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням (ст.229 ЦК), так і обставин, що зна¬ходяться за межами правочину, в тому числі мотиву й мети правочину. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, повідом¬лення нею про будь-які обставини, яких насправді нема (повідомлення недосто¬вірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів на право власності на продавану річ, на право вчинення такого правочину), так і у виг¬ляді свідомого замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину. Суб'єктом введен¬ня в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним нема. Відповідно до узагальнення Верховного Суду України практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, відповідно до статей 229233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього звязку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання недійсними [PERSON] № 002326 та [PERSON] № 002322, укладених 19.02.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Фінансовий дім «Позика», позивач посилається, як на підставу їх недійсності, - укладення договорів під впливом обману з боку відповідача ТОВ «Фінансовий дім «Позика», шляхом введення позивача, як сторони спірних договорів, в оману щодо обставин, які мають істотне значення, вказуючи на те, що господарська діяльність відповідача є нечесною підприємницькою діяльністю, якою введено в оману позивача шляхом повідомлення в рекламі неповних відомостей внаслідок замовчування окремих фактів, та подальшого укладення [PERSON] задля отримання щомісячних платежів позивача та безпідставного відтермінування надання позики, без мети її надання у подальшому, не будучи при цьому фінансовою установою та не маючи ліцензії на здійснення фінансових послуг в сфері надання позики, - що є підставою визнання спірних [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст.ст. 227, 230 Цивільного кодексу України недійсними. Відповідно до п. 20 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Аналізуючи спірні [PERSON] від 19.02.2016 року, обсяг та зміст прав і обовязків сторін, які передбачені зазначеними договорами, умови користування наданих за договорами послуг, які є невідємною частиною договорів, дослідивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача - [PERSON] та [PERSON], свідка [PERSON], письмові заперечення представника відповідача [PERSON],

Outcome: partial