Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить визнати право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, будинок №141 в с. Козівка Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 24 червня 2011 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ([PERSON] Я.) є спадкоємцем за заповітом після померлої 24 червня 2011 року бабці [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 141 в с. Козівка Тернопільського району, Тернопільської області. Вказане будинковолодіння є колгоспним двором, головою якого була [PERSON] та членами двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак, звернувшись в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державним нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на частку житлового будинку на імя померлої та відсутністю державної реєстрації права власності. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, у звязку із чим, змушена звертатись до суду з позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області поступила заява про розгляд справи за відсутності їх представника, щодо позовних вимог не заперечують. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно Інформаційної довідки №1223 виданої 08 листопада 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 03 листопада 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №141 по вул. Шевченка, в с. Козівка рахується за: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Відповідно до інформаційної довідки №1224 виданої 08 листопада 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку №141 по вул. Шевченка в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області за [PERSON] в бюро не проведена. Довідкою №156 виданою 31 жовтня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що в колгоспному дворі в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області по вул. Шевченка,141, станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору були: [PERSON] [INFO] голова двору; [PERSON] [INFO] син; [PERSON] [INFO] невістка; [PERSON] [INFO] онука; [PERSON] [INFO] онука. Присадибна земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,25 га не приватизована. 18 листопада 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], про що складено актовий запис №01 Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 18 листопада 2005 року видано свідоцтво про одруження серії 1-ИД №091577. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 24 червня 2011 року померла [PERSON], про що зроблено актовий запис №09 Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 24 червня 2011 року видане свідоцтво про смерть серії 1-ИД №119373. Відповідно до довідки №157 виданої 31 жовтня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], яка померла 24 червня 2011 року, постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за адресою: вул. Шевченка, 141, с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, України. На день смерті і по теперішній час за даною адресою ніхто не зареєстрований і не проживає. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,25 га не приватизована. Житловий будинок, земельна ділянка під забороною (арештом) не перебувають. Згідно заповіту, складеного 29 грудня 2007 року, посвідченого [PERSON] секретарем виконкому Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона згідно із законом буде мати право. У встановлений законом строк позивач [PERSON] Я подала у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої 24 червня 2011 року [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори №3087/02-14 від 14 листопада 2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабці [PERSON] померлої 24 червня 2011 року, оскільки було виявлено, що державна реєстрація житлового будинку №141, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області в бюро не проведена. Також у вказаній постанові нотаріуса зазначено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №855/2011 р. після смерті [PERSON], померлої 24 червня 2011 року за заявою дочки померлої [PERSON] про відмову від обовязкової частки у прийнятті спадщини; за заявою дочки померлої [PERSON] про відмову від обовязкової частки у прийнятті спадщини; за заявою сина померлої [PERSON] про відмову від обовязкової частки у прийнятті спадщини; за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. 03 листопада 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №141, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Як вбачається із експлікації приміщень до плану житлового будинку №141 під літ. А, що розташований по вул. Шевченка в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, загальна площа приміщень становить 68,4 кв.м., житлова площа 51,8 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у звязку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. При поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, необхідно виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних та неповнолітніх. Як стверджується Довідкою №156 виданою 31 жовтня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору по вул. Шевченка,141 в с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області були: [PERSON] [INFO] голова двору; [PERSON] [INFO] син; [PERSON] [INFO] невістка; [PERSON] [INFO] онука; [PERSON] [INFO] онука. Таким чином, кожному із них належить по 1/5 частині вказаного будинковолодіння. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України Про власність майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ч.2 ст. 1299 ЦК України встановлено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/5 частку житлового будинку загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, будинок №141 в с. Козівка Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 24 червня 2011 року [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved