overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 р. звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день вони спільно не проживають та на утримання дочки відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, а вона сама не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею віку трьох років. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, до повноліття дитини та аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від них надійшли заява, в яких вони прохають розглянути справу у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає частково. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебувають у шлюбі. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день сторони спільно не проживають та на утримання дочки, які проживають з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги не надає, чим порушує вимогу ст. 180 сімейного кодексу України, яка зазначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В даний час позивач [PERSON] ніде не працює, оскільки доглядає за дитиною, до досягнення нею трирічного віку і потребує матеріальної допомоги, яку працездатний відповідач їй в змозі надавати. З увагою на матеріальне становище сторін, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає повному задоволенню, а в частині стягнення аліментів на утримання дружини частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 липня 2003 року Слобідською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №05. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, подружнє життя не склалось через різні погляди на подружнє життя, несумісність характерів та відсутністю спільних інтересів. Внаслідок цього, між ними часто виникали конфлікти та суперечки. З січня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У зв'язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав заяву, у якій розгляд справи просив провести без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 липня 2003 року Слобідською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №05 (а.с.4). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Спільне життя сторін склалось невдало через різні погляди на подружнє життя, несумісність характерів та відсутністю між ними спільних інтересів. З січня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім»я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 20 липня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №894. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, подружнє життя не склалось через подружню зраду відповідачки. З вересня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. На даний час між ними втрачено почуття любові, поваги та довіри один до одного. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У зв'язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив строк на примирення не давати, оскільки будь-які почуття до відповідачки втрачені. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. Зазначила, що позивач також зрадив її та на даний момент проживає з іншою жінкою, тому підстави для збереження шлюбу відсутні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 20 липня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №894 (а.с.5). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Спільне життя сторін склалось невдало. З вересня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім»я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 18 листопада 1995 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на родинні права та обов'язки. В силу таких обставин, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дитини та поділ майна немає. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із письмовими заявами, в яких прохають провести судове засідання за їх відсутності, відповідач прохала відновити ії дошлюбне прізвище, після розірвання шлюбу дитину залишити з нею (а.с. 12,13). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 18 листопада 1995 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1095 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає із відповідачем. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 243 гривні 60 копійок (а.с. 1). Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім'ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї стало непорозуміння та протилежні погляди на життя, у зв'язку з чим сторони з жовтня 2014 року проживають окремо, шлюбні відносини між нами припинено. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], народження [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданим 04.04.1993 Пирятинським районним відділом ЗАГС (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], народження [INFO] (а.с. 7). Спору про місце мешкання якого у сторін не виникає. Неповнолітній [PERSON] залишається проживати з матір'ю [PERSON] При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши норми сімейного законодавства, та те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, суд рахує, задовольнити позов та розірвати шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму боргу 637000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним 31 грудня 2010 року були передані у борг [PERSON] кошти в розмірі 637000 грн. на строк до 01 червня 2015 р. Всі його намагання, що були направленні на повернення коштів, жодного результату не дали: відповідач борг йому не повернув. В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідач поважність причини неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 31 грудня 2010 року були передані у борг [PERSON] кошти в розмірі 637000 грн. на строк до 01 червня 2015 р. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження викладеного вище відповідачем було підписано договір позики, згідно якої позика надається строком до 01 червня 2015 р. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Всі намагання позивача, що були направленні на повернення коштів, жодного результату не дали: відповідач свої обіцянки не виконує. Як зазначається в Ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин позов підлягає задоволенню. При зверненні до суду позивачем сплачено 3600 грн. судового збору. Вказана суми відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 р. звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є опікуном малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] 18.09.2015 р. відповідачів позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] Просила стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, до повноліття дитини. В судове засідання позивач та відповідачі не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій вона прохає розглянути справу у її відсутність, позов підтримує, відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає, згоден на стягнення з нього аліментів на утримання дітей, відповідач [PERSON] поважність причини неявки суду не повідомила. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 вересня 2015 р. відповідачів [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], 01.08.2011 р. н. та [PERSON], 14.07.2013 р. н. Малолітні [PERSON], [PERSON] перебувають на утриманні позивача [PERSON], яка є їхнім опікуном. На утримання дітей відповідачі матеріальної допомоги не надають, чим порушують вимогу ст. 180 сімейного кодексу України, яка зазначає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення їм повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 03 листопада 2005 року, про що зроблено актовий запис № 1860 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу дітей немає. Сімейні стосунки з відповідачем не склались, оскільки між ними часто виникають сварки та відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на життя, у зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали разом проживати. З цих підстав позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечить його інтересам. В судове засідання від позивача [PERSON] надійшла нотаріально посвідчена заява, згідно з якою він заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, розглянувши справу в його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, як слідує з поданої ним письмовою заявою, не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 03 листопада 2005 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (повторне) серії І-ИД №123724 від 03 листопада 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1860. Від даного шлюбу в подружжя дітей немає. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами часто виникають сварки та відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на життя. У зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали разом проживати. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 06 липня 2013 року, про що зроблено актовий запис № 946 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу народилася син [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склались, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. З цих підстав позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечить його інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить розглянути справу в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу в її відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 06 липня 2013 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 946 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу в подружжя є син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І?ИД номер 187981 від 24 грудня 2013 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, сімейні стосунки між сторонами не склались, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку із цим припинилися їх подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved