Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909, місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Лєскова, 9) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовної заяви просить: виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири за [ADDRESS] , загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м. зі зняттям їх з реєстраційного обліку, без надання іншого житлового приміщення (а.с. 1 4, 56). В обґрунтування позову зазначив, що 21.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0018/82/87249, згідно умов якого Банком видані кредитні кошти в розмірі 81600,00 доларів США, строком до 21.12.2017 р. та відсотковою ставкою 14 %. В забезпечення виконання умов кредитного договору 21.12.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горецькою В.М. за реєстровим № 8190, за умовами якого в заставу Банку передано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м., яка належить Іпотекодавцям в рівних частках, на праві приватної власності. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 звернуто стягнення на заставне майно. В подальшому вказане рішення суду було скасовано. Водночас банк реалізував своє право на задоволення своїх вимог шляхом вчинення виконавчого напису, тому вважає, що наявні підстави для виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 30 31). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 61). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідачі у судові засідання, призначені на 08.07.2021, 10.08.2021 та 21.09.2021 не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Відповідно ст.ст.\~280-281\~ЦПК України суд постановив ухвалу від 08.07.2021 про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлено, що 21.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0018/82/87249, згідно умов якого Банком видані кредитні кошти в розмірі 81600,00 доларів США, строком до 21.12.2017 р. та відсотковою ставкою 14 % (а.с. 6 11). В забезпечення виконання умов кредитного договору 21.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] , [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горецькою В.М., що зареєстрований в реєстрі за № 8190. Відповідно до п. 1.2 Договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м., яка належить Іпотекодавцям в рівних частках, на праві приватної власності (а.с. 12 15). [PERSON] взяті на себе зобов`язання, передбачені Кредитним договором від 21.12.2007 по поверненню кредиту, відсотками за користування кредитом у встановлені строки не виконав, мав заборгованість перед Банком по кредитному договору. 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2493, відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному на праві приватної власності (а.с. 57 58). 23.12.2020 позивачем, на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимогу про виконання грошових зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання за Кредитним договором № 014/0018/82/87249 від 21.12.2007 року (а.с.21), а також на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов`язання (а.с.23). За змістом частини першої статті 575\~ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом статті 40\~Закону України\~«Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109\~ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109\~ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Таким чином, основною обставиною, яку слід з`ясувати при розгляді цієї справи є те, чи придбано квартиру, яка стала предметом іпотеки, за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідачів з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц та у Постановах Верховного Суду від 24 червня 2020року у справі №139/839/19, від 21 грудня 2020 року у справі №724/1488/19, від 19 травня 2021 року у справі № 759/11260/18. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки від 21 грудня 2007 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,6 кв.м., яка належить іпотекодавцям в рівних частках на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 94/0311, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі GIP 26.09.1994 року за №94/0811, який визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 року та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. 06.10.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №6870. Отже судом установлено, що в іпотеку передано квартиру, яка є власністю [PERSON] та [PERSON] , яку набуто до отримання кредитних коштів. Таким чином, виселення відповідачів з квартири, придбаної не за рахунок кредитних коштів, без надання їм іншого постійного житла є неможливим. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.89\~ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed