Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] згідно діючої довіреності від 18.01.2013 року, звернулася до суду з позовом до СТОВ «Золотий колос» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому зазначила, що [PERSON] відповідно до Державного акту серії ІV-МК №042024 від 02.01.2001 року, є власником земельної ділянки площею 9,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району. У 2002 році зазначену земельну ділянку за договором оренди вона передала в користування відповідачу строком на п'ять років, а після спливу цього строку за домовленістю сторін дію договору було продовжено ще на п'ять років, але юридично це не зафіксували. По закінченню 2012 року [PERSON] повідомила відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, однак той відмовився її повертати з посиланням на діючий між ними договір оренди землі від 01.09.2008 року, надавши їй примірник договору. Про наявність договору оренди землі від 01.09.2008 року [PERSON] не було відомо, її підпис в спірному договорі підроблено відповідачем, а сам договір зареєстровано, тому посилаючись на те, що спірний договір не містить підпису [PERSON], як сторони (орендодавця) в договорі, представник позивача просила визнати спірний договір оренди землі від 01.09.2008 року недійсним та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Згодом, заявою від 10.12.2013 року представник позивача збільшив позовні вимоги і посилаючись на те, що 13.08.2013 року додатком №1 до договору від 01.09.2008 року відповідач без погодження збільшив строк дії цього договору та зазначив інші умови, просила визнати недійсними договір оренди землі від 01.09.2008 року та датований 13.08.2013 року додаток №1 до цього договору. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і зазначила, що про існування договору оренди землі від 01.09.2008 року їй стало відомо в кінці 2012 року коли повідомила відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, яка перебувала у нього в оренді з 2002 року на від підставі договору. Вперше ознайомившись з наданим відповідачем примірником договору оренди землі від 01.09.2008 року виявила, що підпис орендодавця [PERSON] виконано під договором не нею, а іншою особою. Згодом від свого чоловіка дізналася, що саме він вчинив підпис на незаповнених договорах оренди від її імені. Вона не уповноважувала чоловіка на укладення та підписання спірного договору, так як мала наміри використовувати свою ділянку самостійно. Наявність існуючого та зареєстрованого спірного договору, який вона не укладала і не підписувала, стало перешкодою в її намаганні через судовий позов повернути свою ділянку, що спонукало її повторно звернутися за захистом порушеного права користування та розпорядження своїм майном шляхом пред'явлення позову про визнання спірного договору недійсним. При підписанні в серпні 2013 року Додатку до договору від 01.09.2008 року вважала, що підпис стосується грошових коштів, отриманих при цьому як орендну плату за 2012 та 2013 роки. Про те, що згаданим Додатком відбулося збільшення строку дії спірного договору та доповнення інших його умов, їй стало відомо від свого представника-юриста після консультації. Просила задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті нею судового збору. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені (остаточні) позовні вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача Довбня О.В. заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що договір оренди землі від 01.09.2008 року, зареєстрований 09 вересня 2010 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №0410491007444, не містить підпису [PERSON], так підписав договір її чоловік [PERSON], який діяв від її імені за домовленістю з нею і яка не заперечувала проти його підписання. На підставі цього договору [PERSON] сплачувалася орендна плата і останній раз вона її отримала в розмірі 5000 грн. за 2013 рік. Після державної реєстрації договору оренди землі [PERSON] не зверталася до СТОВ «Золотий колос» зі скаргами чи заявами з приводу підписаного чоловіком договору з посиланням на порушення її прав чи інтересів, а тому її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Вважає, що підписання спірного договору не особисто [PERSON], а іншою особою - її чоловіком, не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, так як її подальші дії щодо підписання 31.08.2013 року Додатку №1 до заданого договору, в якому сторони узгодили строк його дії, розмір орендної плати та інші істотні умови, вказують на його схвалення і фактичне виконання, тому просив відмовити в задоволенні заявлених вимог. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянка [PERSON] відповідно до Державного акту серії ІV-МК №042024 від 02.01.2001 року, є власником земельної ділянки площею 9,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 01.09.2008 року, зареєстрованого 09 вересня 2010 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №0410491007444, власник земельної ділянки [PERSON] передала її в оренду СТОВ «Золотий колос» строком на 10 років. В судовому засіданні доведено, що вищевказаний договір власник земельної ділянки [PERSON], як сторона в договорі, не підписувала і не знайомилася з умовами договору щодо об'єкту оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, інших істотних умов, зазначених в тексті договору, а сам спірний договір був підписаний її чоловіком [PERSON] у відсутності [PERSON] як орендодавця, що знайшло своє підтвердження в поясненнях позивача [PERSON] та показаннях свідка [PERSON] і визнається представником відповідача обставинами, які не підлягають доказуванню. [PERSON], як власник земельної ділянки, заперечує, що надавала повноваження своєму чоловіку [PERSON] укладати та підписувати спірний договір. Такі заперечення представником відповідача не спростовані. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені позивача [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отримання позивачем [PERSON] орендної плати за землю, як до оформлення спірного договору, так і після цього, не може бути достатнім доказом того, що позивач погодився укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. Додаток №1 до спірного договору від 01.09.2008 року, про визнання недійсним якого заявлено позивачем [PERSON], і згідно до якого 31.08.2013 року між сторонами досягнуто згоди щодо строку дії спірного договору, розміру орендної плати та доповнено істотною умовою про заборону передачі земельної ділянки в заставу і внесення до статутного фонду, не пройшов державної реєстрації і не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку не є укладеним, тому вимоги позивача про визнання вказаного Додатку №1 недійсним не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] належить стягнути 229 грн. 40 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial