Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2015 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки, припинення дії та просила суд визнати недійсним договір факторингу від 28.11.2012 № 15 в частині відступлення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2008 № 0101/1008/88-239 (укладеним між ТОВ «Сведбанк» та [PERSON].) та договором поруки від 03.10.2008 № 0101/1008/88-239-Р-0 укладеним між ТОВ «Сведбанк» та [PERSON]М.) та припинити всі дії пов'язані з цією частиною. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2012 був укладений договір факторингу №15 між далі ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про відступлення права грошової вимоги. За вказаним договором ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «Вектор Плюс» права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, зокрема кредитним договором укладеним між [PERSON] відповідно і договором поруки, укладеним між [PERSON] 03 жовтня 2008 року та ТОВ «Сведбанк». Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є банківською установою, у нього відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій, що свідчить про відсутність у цього відповідача права на використання іноземної валюти як засобу платежу та використання надходжень у іноземній валюті, а отже і на укладення договору про придбання права вимоги сплати боргу в іноземній валюті суперечить нормам законодавства. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» обмежений у можливості реалізації свого права, оскільки не мав ні генеральної довіреності, ні індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій і на час укладення договору факторингу 28.11.2012 № 15 не мав права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання по кредитному договору від 03 жовтня 2008 року. До того ж позивач вважає, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» веде агресивну нечесну підприємницьку діяльність, а відтак оспорюваний правочин порушує її права та суперечить її інтересам, та моральним засадам суспільства, що є підставами для визнання його недійним. У травні 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу в частині відступлення права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки, припинення дії. Посилаючись на зазначені [PERSON] обставини, [PERSON] просив суд визнати недійсним договір факторингу від 28.11.2012 № 15 в частині відступлення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2008 №0101/1008/88-239, договором поруки від 03.10.2008 № 0101/1008/88-239-Р-0 та договором іпотеки від 03.10.2008 року №0101/1008/88-239-Z-01 припинити всі дії пов'язані з цією частиною договору. [PERSON] як позивач та як представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Представник ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з'явився, про дату та місце проведення повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 жовтня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0101/1008/88-239, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 41 000,00 доларів США на строк до 02 жовтня 2018 року (а.с.15-17 т.2). Також 03 жовтня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки №0101/1008/88-239-Р-0, відповідно до умов якого позивач [PERSON] зобов'язувалася перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору №0101/1008/88-239 (а.с.15-17 т.2). У забезпечення виконання умов кредитного договору 03 жовтня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено Іпотечний договір №0101/1008/88-239-Z-01, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: квартиру за [ADDRESS], що на той час належала позивачам на праві власності (а.с.20-21 т.2). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов'язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, відповідно до умов якого до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON], [PERSON] по кредитному договору від 03.10.2008 №0101/1008/88-239, договору поруки від 03.10.2008 № 0101/1008/88-239-Р-0 та договору іпотеки від 03.10.2008 року №0101/1008/88-239-Z-01 (а.с.207-215). Згідно статуту ПАТ «ОМЕГА БАНК» рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «ОМЕГА БАНК», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк». Згідно офіційної інформації Національного банку України, останній не надавав відповідачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування. З матеріалів справи вбачається, що оскаржений договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року є укладеними у відповідності до вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. До того ж відсутність валютної ліцензії у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не може бути підставою для визнання недійсним договору факторингу, оскільки чинне законодавство не вимагає її наявності під час здійснення операцій факторингу. Відтак у суду немає законних підстав припинити зобов'язання позивачів за вказаними договорами. Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства суд вважає правильним у задоволенні первісних позовних вимог та вимог за об'єднаним позовом відмовити у повному обсязі. З огляду на вищенаведене

Outcome: dismissed