Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 23 листопада 2007 року в сумі 11 130,52 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 9 822,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 308,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В ході розгляду справи позивач заявлені вимоги уточнив, в редакції заяви від 25.06.2021 просить стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 23.11.2007 в сумі 6 449,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту). Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору нікчемним, вказавши, що самого кредитного договору б/н від 23.11.2007 позивачем по первісному позову суду не було надано, лише надані копія анкети-заяви від 23.11.2007 та витягу з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дати. В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви від 23.11.2007, в якій не видно відміток щодо того, що клієнт ознайомився з Умовами та правилами та виявив бажання виготовити на своє ім`я карту та яку саме, оскільки від виду карту умови та тарифи. До того ж не вказано, який саме може збільшувати ліміт відповідач на свою картку; немає відмітки, що клієнту під розпис вручили пам`ятку клієнта про тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, з чого випливає висновок, що АТ КБ «ПриватБанк» не має документального підтвердження того, що [PERSON] виявила бажання встановити ліміт у розмірі 8 500,00 грн. Тобто банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним на підставі заяви позивальника кредиту. Немає можливості встановити, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій повинно бути вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. Даних, які б вказували на прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, дана анкета-заява не містить. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної картки (крім наданого розрахунку), яку отримала [PERSON] 23.11.2007 та умови, на яких їй надано кредит та підтверджували факт надання кредиту відповідачу, матеріали справи не містять. Анкетою-заявою, яка підписана відповідачем та представником позивача, не встановлено її обов`язку щодо сплати процентів за кредитом та порядок сплати відсотків. При укладенні кредитного договору сторони не погодили таку його умову, як порядок погашення процентів за кредитом. До того ж відповідно до положень ст.. 638 ЦК України, якщо сторони у письмові формі не тільки не погодили, а навіть не визначили таку істотну умову кредитного договору, як розмір кредиту - він не є укладеним і не породжує правових наслідків. Підписання заяви на видачу кредиту, ознайомлення з тарифами, умовами та всім іншим, що складає договір за умови дотримання вимог законодавства про його укладення і дійсність, ніяк не спростовує очевидний факт відсутності погодження між сторонами по справі розміру кредиту (кредитного ліміту) в жодному з наданих позивачем документів. Згода з тарифами та правилами не означає укладення договору, бо ні тарифи, ні правила не містять такої істотної умови як розмір кредиту. Саме по собі користування грошовими коштами не є доказом укладення договору, бо на підставі ч. 2 ст. 205 ЦК України конклюдентні дії підтверджують вчинення правочину тільки у тому разі, коли для нього (правочину) не встановлена обов`язкова письмова форма. До того ж щоб змінити первісний розмір кредитного ліміту, його спочатку треба узгодити. Досягнення такої згоди між сторонами у справі на момент підписання анкети-заяви судом не встановлено. Вважає взагалі не наданими докази встановлення чи зміни будь-якого кредитного ліміту. Виписка руху коштів по рахунку теж не надана, а наданий розрахунок заборгованості не може бути доказом видачі відповідачу грошових коштів і користування ними, бо повинен базуватися саме на первинних документах, а їх існування позивачем не доведено. АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду докази, на підставі чого у [PERSON] виникли зобов`язання перед банком, оскільки відповідач точно пам`ятає, що їй не роз`яснювали умови отримання картки, а лише казали, де ставити підписи, тому просить визнати кредитний договір б/н від 23.11.2007, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] нікчемним. Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 13 січня 2021 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору нікчемним. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору нікчемним - об`єднати в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Здійснено перехід в розгляд справи за правилами загального провадження та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, призначити дану справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, представники сторін звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. В обґрунтування відзиву на первісний позов відповідачем за первісним позовом [PERSON] зазначено, що в анкеті-заяві позичальника від 23.11.2007 не вказаний номер картки, яку отримував відповідач, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення умов зобов`язання, не міститься строк повернення кредиту. Встановлений ліміт в розмірі 500,00 грн. не зазначений порядок його збільшення. Інші надані банком документи містять лише загальну інформацію щодо умов надання банківських послуг у Приватбанку. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з наданими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, з внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори, з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів до пільгового періоду) відповідач був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що взагалі документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З наданих позивачем доказів відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивачем дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. Враховуючи, що анкета-заява від 23.11.2007 не містить відомостей про строки кредитування, позивачем не надано доказів, що банком направлялася вимога про повернення коштів та умови договору не містять терміну «прострочене тіло кредиту», відсутні підстави вважати, що окрім тіла кредиту, з відповідача може бути стягнуто прострочене тіло кредиту. Тому просить відмовити в задоволенні вимог. В обґрунтування відповіді на відзив на первісний позов представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір в письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови та правила і тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. З моменту оформлення кредитного договору минуло 13 років, позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погоджувалась, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. До того ж положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки в даному випадку грошові кошти надавалися не на споживчі послуги, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила власним підписом, та вказаним підписанням приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки заява разом з умовами та тарифами складає договір про надання банківських послуг. До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалася, отримуючи грошові кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачувала заборгованість за договором, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі та зрозумілої умови договору, а тому її твердження щодо незнання тарифів та правил, не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. 23.11.2007 відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 540,00 грн., в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8 500,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач мала можливість самостійно ознайомитися з балансом свого карткового рахунку та змінами Умов та Правил надання банківських послуг шляхом отримання інформації через Інтернет. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не вносились грошові кошти вчасно та в належному розмірі, в результаті чого заборгованість та тілом кредиту стала простроченою: заборгованість за тілом кредиту у стовпчику «Тіло кредиту на звітну дату» поступово переходить до наступного стовпчика «Тіло кредиту прострочене на звітну дату». Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки. Осбтавини, на які посилається відповідач щодо свого скрутного становища, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог, оскільки вона здійснювала погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджує наміри відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, тому картковий рахунок діє до повного виконання зобов`язань, а строк дії кратки зазначено на самій картці. Враховуючи викладене, просять задовольнити заявлені вимоги. В обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву представником АТ КБ «ПриватБанк» зазначено аналогічні підстав, що й у відповіді на відзив на первісний позов. В окремій заяві просить застосувати до зустрічного позову вимоги частин 3,4 статті 267 ЦК України в частині наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки про наявність договору [PERSON] дізналася в день його укладення 23.11.2007. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] викладено мотиви, аналогічні тим, що викладені у відзив на первісний позов. Щодо застосування строків позовної давності, то вона змогла ознайомитися з документами, які оскаржує, лише в листопаді 2020 року. коли отримала позовну заяву, тому вважає, що перебіг позовної давності починається саме з дня отримання позовної заяви по даній справі з додатками та нею строк не пропущений. В письмових запереченнях представником АТ КБ «ПриватБанк» повторно зазначено викладені в раніше поданих заявах по суті мотиви. Враховуючи викладене, суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи здійснити на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 23 листопада 2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 15 - копія анкети-заяви). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) зазначено, що надані позивачем Умови та Правила,вкредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з позичальника непогашеного тіла кредиту та процентів за користування кредитом, розмір яких сторони обумовили в анкеті-заяві. У довідці від 23 листопада 2007 року про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3,0%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, тощо (а.с. 19). Зазначена довідка підписана [PERSON] , що нею не спростовано (постанова Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св 21). Разом з тим банк, пред`являючи уточнені вимоги про погашення кредиту, просив стягнути лише прострочене тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також процентів за користування кредитними коштами, не заявлено. В постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 709/86/21 (провадження № 61-8987св21) Верховний Суд зазначив, що на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» окрім анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, надав довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника, де зазначено кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентна ставка, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником кредитної картки «Універсальна» та погодження нею умов кредитування, з визначеним у паспорті споживчого кредиту розміром відсотків 3,6 процентів на місяць. Відповідач не заперечувала отримання нею кредитної картки «Універсальна» та погодження умов кредитування згідно з паспортом споживчого кредиту, не спростовувала відповідними доказами наявність заборгованості як по тілу кредиту, так і по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами. Тому на користь банку було стягнуто заборгованість за тілом кредиту та заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. Враховуючи викладене та судову практику Верховного Суду в подібних спірних правовідносинах, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки, відповідають також правовим позиціям, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св 21), та від 07 липня 2021 року по справі № 205/1012/20 (провадження № 61-4св21), а також викладених у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17, від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, від 07 квітня 2021 року у справі № 724/970/20. Стосовно вимог за зустрічним позовом [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зазначив, що ними не оспорюється факт підпису [PERSON] в анкеті-заяві. Доводи зустрічної позовної заяви про те, що кредитний договір від 23 листопада 2007 року є нікчемним, оскільки він не закріплений у письмові формі, відхиляються судом з наступних підстав. Виходячи з положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши заяву та довідку про умови кредитування (а.с. 18,19), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання (постанова Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 202/2530/20 (провадження № 61-721св21). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не спростовувала факт підписання нею анкети-заяви чи довідки про умови кредитування, про погодження з нею таких умов кредитування. [PERSON] взагалі не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за її картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, які є належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19) та від 22 вересня 2021 року у справі № 128/2267/20-ц (провадження № 61-9870 св 21), а отже виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості позивача за зустрічним позовом за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підписуючи спірний кредитний договір, [PERSON] погодилася з усіма його умовами і заперечень щодо його умов не заявляла, в подальшому користувалася кредитними коштами, однак неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 372/322/17 (провадження № 61-20297св19). Стосовно клопотання представника позивача за зустрічним позовом про витребвання оригіналів договору, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки воно належним чином не аргументовано (а.с. 69-70) - при тому, що [PERSON] не оспорюється факт підписання анкети-заяви банку. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 102,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати АТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позову, на підставі закону України «Про захист прав споживачів», в задоволенні вимог їй відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved