Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач, Великобурлуцька районна державна адміністрація, звернулася до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , до відповідача [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку невиконанням батьківських обов`язків, посилаючись на те, що малолітній [PERSON] вдруге перебуває у Харківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» в с. Вільхуватка Великобурлуцького району. Перший раз він виховувався у закладі з 07.08.2017 року по 31.05.2018 р., другий раз хлопчик влаштований 27.06.2019 року і перебуває в Центрі по даний час. Згідно Положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей термін перебування дітей в закладі не повинен перевищувати 9 місяців. [PERSON] знаходиться на обліку служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації, як дитина яка перебуває у складних життєвих обставинах. Мати хлопчика, [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] на підставі рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 07.11.2019 року. Батько дитини, відповідач [PERSON] , з сім`єю не проживав, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, його вихованням не займався з моменту народження, не піклувався та не піклується про стан здоров`я дитини, не спілкується та не відвідує сина у закладі. Фактично малолітній [PERSON] залишився без піклування батьків, близьких родичів, яким можливо було б передати дитину на подальше виховання немає. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] . [INFO] , стягнути аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 квітня 2020 р. провадження у справі відкрито і постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.07.2020 року по клопотанню позивача до участі у справі залучено у якості третьої особи по цивільній справі за позовом Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, Куп`янську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей. Ухвалою суду від 08.07.2020 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Від Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримують повністю та просять задовольнити позов. Заперечень проти заочного розгляду справи немає. Представник третьої особи по довіреності також надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст.128,130 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв`язку з чим на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 16.01.2012 року Грушівською сільською радою Куп`янського району Харківської області (а.с. 7). Мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 07.11.2019 року, яке набрало законної сили 13 грудня 2019 р., позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.16-19). Батьки малолітнього [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2005 року (а.с.8). Згідно Висновку Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 07.02.2020 р. № 01-61/349, з метою захисту законних прав та інтересів малолітнього [PERSON] , 2011 року народження, є доцільним позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] , відносно сина [PERSON] зі стягненням аліментів на утримання дитини до повноліття, з огляду на те, що батько дитини з сім`єю не проживав, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, вихованням [PERSON] не займався з моменту його народження і на даний час не піклується про стан здоров`я малолітнього сина [PERSON] , про його фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться його життям та навчанням, не створив належні умови для проживання, зростання та розвитку дитини, його природних здібностей. Малолітній [PERSON] залишився без піклування батьків, перебуває у Харківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» в с. Вільхуватка Великобурлуцького району з 27.06.2019 року і жодного разу батько [PERSON] його не відвідував (а.с.6,15). Вжитими позивачем заходами щодо встановлення місця проживання відповідача [PERSON] та контакту з ним не вдалося встановити місце його перебування (а.с.9,10,11,12,13-14). З аналізу наданих суду доказів встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його життям, не піклується про духовний та фізичний розвиток, матеріально не утримує, не створив належні умови для проживання, зростання та розвитку дитини, його природних здібностей, не спілкується з сином. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз.2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 1 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі наведеного вище, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] впродовж тривалого часу свідомо самоусунувся від участі у вихованні та утриманні своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з сином [PERSON] , не виявляє ніякого інтересу до дитини, не створює належних умов щодо проживання та отримання освіти, не забезпечує матеріально, що, в сукупності, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, у відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги поністю обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити положення ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Згідно з ст. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved