Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] подала в суд позов, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 21 від 31.03.2014 року «Про відміну рішення № 34 від 30.01.2013 року» та стягнути з виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області на її користь судові витрати в сумі 487,20 грн. за подання даної позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що рішенням виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 34 від 30.01.2013 року, їй надано дозвіл на закріплення за нею житла за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS], та 08.02.2013 року видано ордер № 4 на право зайняття нею вказаного жилого приміщення. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 51 від 22.01.2014 року «Про зміну та впорядкування адрес об'єктів нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» (пункт 2 Додатку № 1 «Перелік адрес, що змінюються та впорядковуються на території, яка включена до меж міста Харкова в Орджонікідзевському районі»), [ADDRESS] змінена на [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 21 від 31.03.2014 року вищевказане рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 34 від 30.01.2013 року про закріплення житла за фактичним місцем її проживання відмінено та зобов'язано здати займану житлову площу до Кулиничівської селищної ради. Позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані також тим, що виконавчий комітет Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області прийняв оскаржуване рішення № 21 від 31.03.2014 року з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та з грубим порушенням вимог ст. ст. 33, 47 Конституції України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 270, 310 ЦК України, ст. ст. 1, 9, 16, 31, 58 Житлового кодексу України, ст. ст. 4, 26, 29, 30, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, п. п. 65, 69, 72, 73 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, у зв'язку з чим вказане рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача. Представник відповідача Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та вирішення справи на розсуд суду. Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, заперечення проти позову суду не направив, повідомлявся належним чином. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 34 від 30.01.2013 року, [PERSON] надано дозвіл на закріплення за нею житла за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. 08.02.2013 року [PERSON], на підставі вищевказаного рішення, був виданий ордер[NUMBER] на право зайняття нею вказаного жилого приміщення. Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 21 від 31.03.2014 року «Про відміну рішення № 34 від 30.01.2013 року» вищевказане рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 34 від 30.01.2013 року про закріплення житла за фактичним місцем проживання [PERSON] відмінено та [PERSON] зобов'язано здати займану житлову площу до Кулиничівської селищної ради. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до положень ст. 3 вказаного Закону, вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 1 статті 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Статтею 1 Житлового кодексу України встановлено, що відповідно до Конституції громадяни мають право на житло. Відповідно до абзаців 1, 4, 5 статті 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Згідно положень ст. 16 Житлового кодексу України, виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території відповідної Ради: 1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); 2) керують житловим господарством, забезпечують правильну експлуатацію і схоронність жилих будинків, що є у віданні Ради, організують їх капітальний і поточний ремонт; 3) здійснюють управління житловим фондом Ради (частина перша статті 18); 4) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39); 5) приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду (стаття 52); 6) здійснюють облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу (частина четверта статті 134), здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належним їм будинків (стаття 138); 7) видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду (частина перша статті 58); 8) здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154); 9) подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178). Статтею 31 Житлового кодексу України встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до п. 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктами 72, 73 вказаних «Правил…», при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до п. 65 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, рішення про надання жилого приміщення може бути переглянуте до видачі ордера, якщо виявляються обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування. Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет ради має право змінювати або скасовувати акти лише підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Таким чином, виконавчий комітет Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області не мав повноважень щодо відміни (скасування) свого ж рішення № 34 від 30.01.2013 року рішенням № 21 від 31.03.2014 року, яке не відповідає Конституції та Законам України. Зокрема, відповідно до підпункту 15 пункту 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», скасування (відміна) актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішується виключно селищною радою та виключно на пленарному засіданні цієї селищної ради. При цьому, у відповідно до п. 65 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 34 від 30.01.2013 року про надання [PERSON] жилого приміщення могло бути переглянуто виключно лише Кулиничівською селищною радою Харківського району Харківської області та виключно лише на пленарному засіданні цієї селищної ради до видачі ордера № 4, тобто до 08.02.2013 року. На підставі вищевказаного, а також у зв'язку з тим, що [PERSON] фактично до цього часу проживає за адресою: [ADDRESS], на законних підставах, тобто на підставі ордеру № 4, виданого 08.02.2013 року виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, який судом недійсним не визнавався, а також враховуючи, що [PERSON] є наймачем цього жилого приміщення, а вказаний ордер підлягав здачі у житлово-експлуатаційну організацію, тому рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 21 від 31.03.2014 року «Про відміну рішення № 34 від 30.01.2013 року», яким [PERSON] незаконно позбавлена права користуватися вказаним житловим приміщенням, є незаконним та протиправним. Та обставина, що квартира за вказаною адресою надавалася [PERSON]Д виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради на законних підставах, а також, що [PERSON] має право користуватися вказаним житловим приміщенням, встановлена постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 644/8455/13-а, яка набрала 18.05.2015 року законної сили. Зокрема, вказаною постановою Харківського окружного адміністративного суду встановлено, що [PERSON] фактично проживає з 1991 року за адресою: [ADDRESS], а також, що відповідно ордеру № 4, виданого 08.02.2013 року виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради, вона є наймачем цього жилого приміщення, а цей ордер підлягав здачі у житлово-експлуатаційну організацію, тому реєстрація місця проживання [PERSON] повинна здійснюватися Орджонікідзевським РВ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області на підставі того, що вона фактично є основним наймачем цього жилого приміщення, в якому бажає зареєструвати своє місце проживання. Вказаною постановою Харківського окружного адміністративного суду також встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] надавалася [PERSON] у встановленому Житловим кодексом Української РСР порядку, тому вона має право користуватися вказаним житловим приміщенням. Так, з письмових доказів справи вбачається, що [PERSON] фактично та дійсно проживає з 1991 року у квартирі за вказаною адресою, тобто за адресою, яка вказана в ордері № 4 від 08.02.2013 року, та за якою [PERSON] просила Орджонікідзевський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області у своєї заяві зареєструвати її місце проживання. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 51 від 22.01.2014 року «Про зміну та впорядкування адрес об'єктів нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» (пункт 2 Додатку № 1 «Перелік адрес, що змінюються та впорядковуються на території, яка включена до меж міста Харкова в Орджонікідзевському районі»), [ADDRESS] змінена на [ADDRESS]. Згідно зі ст. 92 Конституції України права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України. При цьому, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України. Натомість, виконавчий комітет Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області прийняв оскаржуване рішення № 21 від 31.03.2014 року з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та з грубим порушенням вимог ст. ст. 33, 47 Конституції України, ст. ст. 2, 3Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 270, 310 ЦК України, ст. ст. 1, 9, 16, 31, 58 Житлового кодексу України, ст. ст. 4, 26, 29, 30, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, п. п. 65, 69, 72, 73 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, у зв'язку з чим вказане рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Outcome: approved