Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати право позивача на відновлення його та членів його родини на квартирному обліку з 08.10.1991 року з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або у відставку за хворобою за їх новими місцем проживання в місті Києві; визнати незаконним та скасувати Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 378 від 11.07.2017 року; зобов'язати Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію поставити [PERSON] та членів його родини на квартирний облік з 08.10.1991 року з правом першочергового одержання житла за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або у відставку за хворобою за їх новим місцем проживання в місті Києві. Позивач мотивує свої вимоги тим, що він з серпня 1975 року по серпень 1991 року перебував на військовій службі. 02 серпня 1991 року на підставі наказу ГК ВМФ № 0445 від 11 липня 1991 року був звільнений з військової служби за станом здоровя (стаття 60 «Б») у відставку в званні майору медичної служби. При звільненні позивач отримав документи про право на пільги щодо отримання житла у відповідності до постанови ЦК КПРС і РМ СРСР від 21 березня 1989 року № 237-74 від 20 січня 1960 року № 74 та постанови РМ СРСР від 17 лютого 1981 року № 193. Позивач звернувся з даними документами до виконкому міської ради міста Луганська та з 08 жовтня 1991 року знаходився на квартирному обліку з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку за хворобою. Рішенням виконкому Луганської міської ради від 10.12.2014 року № 177/3 сім'ю позивача було знято з квартирного обліку відповідно до поданої заяви, з огляду на ведення бойових дій в районі м. Луганська, тому позивач разом із сім'єю вимушений був переїхати на постійне місце проживання до м. Києва, житловою площею позивач не забезпечувався. У лютому 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням постановки його та родину на квартирний облік за новим місцем проживання в м. Києві. Однак відповідачем було відмовлено у поставленні позивача на квартирний облік з підстав, передбачених пунктом 5 Постанови міськвиконкому Київської міської ради Президії Київської міськради профспілок № 234 від 1991 року про норму обов'язкового проживання та реєстрації в м. Києві не менше 5 років для постановки на квартирний облік. Позивач вважає, що Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією необґрунтовано відмовлено позивачу разом із сім'єю у взятті на квартирний облік для отримання житла, оскільки позивач, в силу положень Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, наділений правом першочергового одержання жилих приміщень, незалежно від тривалості проживання у відповідному населеному пункті. Така відмова, на думку позивача позбавляє його можливості реалізувати гарантовані Конституцією України права на житло. При цьому, як зазначає позивача, відповідачем не враховано, що його переміщення з міста Луганськ зумовлене об'єктивними причинами, а саме наявністю збройного конфлікту на території Луганської та Донецької областях України, а також фактом окупації цих областей, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування. Крім того, постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VIII визначено, що територія окремих районів цих областей є окупованими, у тому числі місто Луганськ. 20 березня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права, визнання незаконним та скасування акту індивідуальної дії, зобов'язання вчинити дії, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 36-38) 02 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, заявлену в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права, визнання незаконним та скасування акту індивідуальної дії, зобов'язання вчинити дії, повернуто позивачу. (а.с. 55-56) Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. (а.с. 43-46) 23 квітня 2019 року позивачем подано до суду пояснення на відзив на позовну заяву, долучені до матеріалів справи. (а.с. 50-51) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України. Так, положеннями п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого права шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.08.1991 звільнений з дійсної військової служби за ст. 60 «Б» (у зв'язку з хворобою), наказ ГК ВМФ №0445 від 11.07.1991, та має право на пільги, встановлені постановами ЦК КПСС та Ради Міністрів СРСР від 21.03.1989 №237-74, від 20.01.1960 №74, постановами Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 та від 07.09.1989 №734, що підтверджено відповідними Довідками та копією посвідчення, виданого майору медичної служби «у відставці» [PERSON] від 02.08.1991 року № 127. (а.с. 8) За даними Довідки, виданої управлінням комунальними справами Луганської міської ради, [PERSON] зі складом сім'ї 4 особи перебував на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луганської міської ради з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку з 08.10.1991 року та рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради від 10.12.2014 року № 177/3 був знятий з квартирного обліку згідно з поданою заявою. Жилою площею у місті Луганську [PERSON] не забезпечувався. (а.с. 7) Згідно довідки від 25.11.2014 № 3004003784 [PERSON] є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. (а.с. 6) За результатами звернення [PERSON] із заявами про взяття його та членів його сім'ї на квартирний облік за новим місцем проживання - місто Київ - з 08.10.1991 року з правом першочергового отримання житла за пільгою військовослужбовця, звільненого у відставку, Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією Листом від 06.03.2015 №103-103/П-137-544 відмовлено у взятті [PERSON] на квартирний облік, оскільки реєстрація останнього в Дніпровському районі міста Києва датована лише з жовтня 2014 року, а для взяття особи на облік необхідним є постійне проживання та реєстрація в місті Києві не менше п'яти років. (а.с. 9) У той же час, листами Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.04.2015 №103-103/ОП/П/П-137/1 та від 20.04.2015 №103-103/ОП/П-137/2-1082 позивача повторно повідомлено про відмову у взятті його на квартирний облік з посиланням на відсутність постійної реєстрації в місті Києві. (а.с. 12) Крім того, згідно з розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.07.2015 №349, [PERSON] відмовлено в прийнятті на квартирний облік у зв'язку з відсутністю постійної реєстрації в місті Києві та відсутністю документів, необхідних для прийняття рішення. (а.с. 11) Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом, за результатами розгляду якого, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2016 року, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі № 826/22158/15, визнано протиправними дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у прийнятті на квартирний облік [PERSON] із сім'єю та зобов'язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву [PERSON] щодо прийняття його на квартирний облік з 8 жовтня 1991 року. (а.с. 12-14; 15-16) Згідно Витягу з Розпорядження № 427 від 11.08.2016 року Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] відмовлено в постановці на пільговий квартирний облік на підставі відсутності постійної реєстрації у місті Києві та відсутності документів для прийняття рішення. (а.с. 18) Окрім цього, за результатами повторного звернення [PERSON] до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою та довідками про реєстрацію місця проживання, Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.07.2017 року № 378 та Розпорядженням від 30.11.2017 року № 666 повторно відмовлено в постановці на пільговий квартирний облік на підставі п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Український РСР та п. 2, 5, 7 Постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок № 234 від 30.04.1991 року. (а.с. 20, 21) Незгода [PERSON] з такими діями та рішенням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, є підставою його на звернення до суду з даним позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. У відповідності до ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Згідно зі ст. 37 Житлового кодексу Української РСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію. У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями цього підприємства, установи, організації. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (ч. 1 ст. 39 Житлового кодексу Української РСР). У силу ч.ч. 1-3 ст. 43 Житлового кодексу Української РСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Приписами ст. 45 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов: сім'ям воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняним до них у встановленому порядку особам; Героям Радянського Союзу, Героям Соціалістичної Праці, а також особам, нагородженим орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством Союзу РСР порядку; особам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання медичних маніпуляцій; медичним працівникам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання службових обов'язків; особам, які перебували в складі діючої армії в період громадянської і Великої Вітчизняної воєн та під час інших бойових операцій по захисту СРСР, партизанам громадянської і Великої Вітчизняної воєн, а також іншим особам, які брали участь у бойових операціях по захисту СРСР; інвалідам праці І і ІІ груп та інвалідам І і ІІ груп з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; сім'ям осіб, які загинули при виконанні державних або громадських обов'язків, виконанні обов'язку громадянина СРСР по рятуванню життя людини, по охороні соціалістичної власності і правопорядку або загинули на виробництві внаслідок нещасного випадку; робітникам і службовцям, які тривалий час сумлінно пропрацювали у сфері виробництва; матерям, яким присвоєно звання «Мати-героїня», багатодітним сім'ям, сім'ям, що виховують дітей-інвалідів, і одиноким матерям (батькам); сім'ям при народженні близнят; вчителям та іншим педагогічним працівникам загальноосвітніх шкіл і професійно-технічних навчальних закладів. Законодавством Союзу РСР і Української РСР право першочергового одержання жилого приміщення може бути надано й іншим категоріям громадян. При цьому, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок (ст. 60 Житлового кодексу Української РСР). На виконання положень ст. 60 Житлового кодексу Української РСР постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (надалі - Правила). Відповідно до п. 8 Правил квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Згідно п. 11 Порядку кожна сім'я може перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім'ї (за їх вибором) та у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. У виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку і розподілу жилої площі, а там, де таких відділів нема, - на службових осіб, призначених рішенням виконавчого комітету. На підприємствах, в установах, організаціях облік ведеться житлово-побутовими (житлово-комунальними) відділами, а в разі їх відсутності - працівниками, призначеними адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації за погодженням з профспілковим комітетом (п. 12 Правил). Як встановлено матеріалами справи, зокрема, з копії довідки Управління комунального майна Луганської міської ради від 16.12.2014 за вих. №1-10/1411/0/41-14, підтверджено, що [PERSON] зі складом сім'ї 4 особи (він, дружина, два сини) перебував на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луганської міської ради з правом першочергового одержання жилих приміщень за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до м. Києва, звернувся до Луганської міської ради з заявою про зняття його з квартирного обліку, з метою постановки на квартирний облік в м. Києві. За результатами розгляду його заяви, Управлінням комунальної власності Луганської міської ради позивача листом від 16.12.2014 року за № 1-04/1409/0/41-14 повідомлено, що його рішенням від 10.12.2014 року № 177/3 знято з квартирного обліку на підставі п. 2 ч. 2 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР. Враховуючи факт переїзду на постійне місце проживання до м. Києва та зняття Управлінням комунальної власності Луганської міської ради з квартирного обліку, позивач звертався до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі заявами про взяття його та його сім'ї на квартирний облік за новим місцем проживання - місто Київ - з 08.10.1991 з правом першочергового отримання житла за пільгою військовослужбовця, звільненого у відставку, за результатами розгляду яких [PERSON] було відмовлено, що свою чергу стало підставою звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва. Так, 11.07.2017 року Дніпровською районною в місті Києві державної адміністрації прийнято Розпорядження № 378, яким в черговий раз відмовлено позивачу в постановці на пільговий квартирний облік на підставі п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Український РСР та п. 2,7 Постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок № 234 від 30.04.1991 року. Разом з тим, відповідно до п. 13 Правил (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час подання позивачем заяви від 15.06.2017 року) передбачено перелік осіб, які беруться на квартирний облік та які потребують поліпшення житлових умов. Згідно п. 15 Правил визначено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил). Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Відповідно до п. 18 Правил заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об'єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. До заяви додаються: - довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім'ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. N 207 (Офіційний вісник України, 2016 р., N 28, ст. 1108); - довідки про те, чи перебувають члени сім'ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради). Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового чи позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у заяві і подають відповідні документи. У разі потреби до заяви додаються також медичний висновок, довідка (виписка з рішення виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради) про невідповідність жилого приміщення встановленим санітарним і технічним вимогам, копія договору піднайму жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи договору найму жилого приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу або в будинку (частині будинку), квартирі, що належить громадянину на праві приватної власності. Інші документи у разі потреби запитуються виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради або адміністрацією підприємства, установи, організації. Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті, шляхом подачі до відповідного органу реєстрації за місцем проживання громадян заяви про взяття на квартирний облік. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач наділений правом на взяття на квартирний облік незалежно від тривалості проживання у місті Києві, оскільки останній користується правом першочергового одержання жилих приміщень, та позивачем виконано всі умови для прийняття відповідачем рішення про взяття його на квартирний облік, як такого, що користується правом першочергового одержання жилих приміщень, втім відповідачем, як встановлено матеріалами справи, неодноразово було відмовлено у задоволенні вказаного питання. Разом з тим, відповідач, відмовляючи у прийнятті позивача на квартирний облік, зазначеним обставинам оцінки не надав, мотивації прийняття рішень про відмову у поставленні позивача та членів його родини на квартирний облік не навів. Окрім цього, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності свого Розпорядження № 378 від 11.07.2017 року, що в свою чергу свідчить про недоведеність відповідачем підстав для відмови в постановці на пільговий квартирний облік позивача. З урахуванням наведеного, визнавши протиправними дії відповідача в частині відмови відновлення [PERSON] та членам його родини на квартирному обліку, суд дійшов до висновку про правомірність вимог позивача щодо визнання права на відновлення на квартирному обліку його та членів його родини з 08 жовтня 1991 року на заявлених позивачем умовах, та суд визнає незаконним та таким, що підлягає до скасування Розпорядження № 378 від 11.07.2017 року суб'єкта владних повноважень - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зобов'язавши Дніпровську районну в місті Києві держану адміністрацію поставити [PERSON] та членів його родини на квартирний облік з 08 жовтня 1991 року з правом першочергового одержання житла за пільгою військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас або відставку за хворобою за їх новим місцем проживання в місті Києві. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права, визнання незаконним та скасування акту індивідуальної дії, зобов'язання вчинити дії, є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 305,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved