Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2017 р. звернулись до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14.03.2003 р. Головним управлінням комунальної власності КМДА видано Наказ № 258-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», на підставі якого оформлено та видано Свідоцтво про право власності від 17.03.2003 р. серії НП № 010006635 на нежиле приміщення [ADDRESS] власником якого є ТОВ «Галатея». Відповідно до вказаного свідоцтва Товариство є власником вестибюлю № 1 площею 14,7 кв.м. і підсобного приміщення № 2, площею 15,1 кв.м. Позивач зазначає, що він проживає у будинку [ADDRESS] та є власником квартири № [NUMBER]. У зв'язку з незаконною приватизацією вестибюля № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобного приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.) позивач не має доступу до своєї квартир з під'їзду, що виходить на пр-т Перемоги і користуються лише під'їздом, що виходить у двір будинку. Позивач вважає, що Наказ № 258-В від 14.03.2003 р. та Свідоцтво від 17.03.2003 р. не відповідає вимогам ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», порушує його права, а тому підлягають визнанню недійсними та скасуванню, посилаючись на положення Статтею 48 ЦК України (в редакції 1963 р.), просив позов задовольнити. Ухвалою суду 30.05.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.07.2018 р. розпочато та відкладено підготовче засідання. 11.07.2018 р. до суду надійшли запереченн на позов, в яких представник Департаменту вказав, що спірний Наказ видавався в межах компетенції Головного управління та відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Крім того, представник відповідача вказує, що з позовної заяви не вбачається, які саме права та охоронювані законом інтереси позивача [PERSON] порушено, у зв»язку з чим просив у позові відмовити (ас. 50-52). В судовому засіданні 26.11.2018 р. за згодою позивача, його представника та представника відповідачів підготовче засідання було проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Святошинської районної державної адміністрації до суду не з'явився, направив на адресу суду листа, в якому просив у позові відмовити та розглянути справу за його відсутності (ас. 24). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що у задоволення позову слід відмовити з таких підстав. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 48 ЦК України (в редакції 1963 р.), яка була чинною на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинній на час укладання договору купівлі-продажу, за правилами ст. 48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки Закону, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] та є співвласником квартири № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1997 р. Судом встановлено, що 14.03.2003 р. Головним управлінням комунальної власності КМДА видано Наказ № 258-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», на підставі якого оформлено та видано Свідоцтво про право власності від 17.03.2003 р. серії НП № 010006635 на нежиле приміщення № 51 (Літ.А) загальною площею 139,8 кв.м. по [ADDRESS] (ас. 8, 9). Порядок оформлення права власності та видачі правовстановлюючого документу на об»єкт нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб та розташований на території міста Києва визнавчався нормами Положення про порядок оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна , затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 р. за № 1820, зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 р. за № 62/364, яке діяло на момент оформлення права власності, на підставі передбачених цим Положенням документів. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 31 грудня 2003 р., Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Галатея» купило нежиле приміщення № 51 (Літ.А) загальною площею 139,8 кв.м. по [ADDRESS]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2016 року в задоволенні позову, в тому числі, [PERSON] до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галатея», треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація-10» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.12.2003 р. - відмовлено (ас. 26-27). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2016 р. апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2016 р. залишено без змін (ас. [NUMBER]-30). Вказаними вище рішенням було встановлено, що з висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2014 р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 13.10.2015 р. вбачається, що відповідно до інвентаризаційної документації приміщення сходової клітини під'їзду № 4 другої секції будинку розділено перегородкою і сходи (площею 4.2 кв.м.) та підсобне приміщення площею 15,1 кв.м.) станом на 20.12.1987р. до складу місць загального користування будинку не входили, в матеріалах справи відсутні дані про те, що дані приміщення були призначені для забезпечення життєдіяльності експлуатації та обслуговування житлової частини будинку, в яких станом на момент дослідження відсутнє загально будинкове інженерно-технічне обладнання з встановленими пристроями, тобто вони не є допоміжними приміщеннями. Судами також було встановлено, що вказані приміщення не є об'єктами права спільної власності співвласників будинку, а тому права співвласників жодним чином не порушені. Встановлено, що відповідно до висновку експертів вбачається, що до перепланування приміщення вестибюлю, площею 14,7 кв.м. було частиною сходової клітини розташованої на першому поверсі під'їзду № 4, в якому розміщені розподільча шафа, у якій згідно листа міського центру телекомунікацій № 226 ПАТ «Укртелеком» від 17 квітня 2015 року встановлено обладнання «ПАТ «Укртелеком», тобто вказане приміщення співвласниками будинку не використовується. Крім того обладнання, яке розміщено в цьому приміщенні використовується в інтересах всіх мешканців будинку. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи та доданих сторонами документів в підтвердження їх правової позиції по суті позовних вимог, на час видання спірного наказу та оформлення свідцтва про право власності, жодної інформації щодо належності спірних приміщень до допоміжних надані до Головного управління документи не містили. Також, згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127, нумерація сходових клітин та інших приміщент спільного загальнобудинкового користування позначаються римськими цифрами. Проте, як вбачається з матеріалів технічної документації, виготовлених Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обёєкти нерухомого майна від 21.09.2001 р. спірне приміщення не було пронумероване римськими цифрами, а тому підстав вважати спірні приміщення допоміжними не має. Згідно ст. 1 ЗУ «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», нежилі приміщення це приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин не є допоміжними. Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсними Наказ № 258-В від 14.03.2003 р. та Свідоцтво від 17.03.2003 р. посилається на положення Статті 48 ЦК України (в редакції 1963 р.), відповідно до якої недійсною є та угода, що не відповідає вимогам Закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. В судовому засіданні не встановлено невідповідність вимогам Закону спірних Наказу № 258-В від 14.03.2003 р. та Свідоцтва від 17.03.2003 р., оскільки позивачем та його представником в судовому засіданні всупереч ст. 81 ЦПК України, не надано доказів, що права позивача, як співвласника будинку [ADDRESS] щодо приміщень вестибюлю № 1 площею 14,7 кв.м. і підсобного приміщення № 2, площею 15,1 кв.м порушені. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed