Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач АТКБ (ПАТ КБ) «Приватбанк» м. Київ звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.08.2011р. у розмірі 8723,16грн., стягнення судового збору у розмірі 243,60грн., мотивуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 25.08.2011р. було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідачем не було виконано зобов`язань за кредитним договором , відповідно до чого станом на 31.12.2014р. заборгованість склала в сумі 8723,16грн. , що складається з 5956,09грн. - заборгованість за кредитом ; 1619,95грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 255,54грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина) ; 391,58грн. - штраф (процентна складова). Тому, позивач був вимушений звернутись з позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 25.08.2010р. в розмірі 8723,16грн., судовий збір в розмірі 243,60грн.. Представник позивача Зеніна А.О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у вступному слові позовні вимоги не визнав. Зазначив, що відповідачем неправомірно було нараховано пеню, штрафи, оскільки відповідно до умов Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14.04.2014р. Згоден лише на суму, яку ним було отримано від банку, проценти та комісію. Вислухавши вступне слово відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.05.2010 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № 0410131500154401366 . В анкеті-заяві від 15.05.2010р. №0410131500154401366, підписаної відповідачем, зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Докази того, що [PERSON] підписав анкету- заяву №б/н від 25.08.2011 року, відповідно до якої отримав кредит, відсутні. Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 22.04.2015р. №30.1.0.0/2-20150415/941, кредитна картка видана за договором б/н від 25.08.2011р. має термін дії до 31.07.2016р. Письмових заяв від [PERSON] про закриття рахунку до установи банку не надходило. Було оформлено чотири кредитних договори за програмою «Розстрочка» № LGXRR135900940 від 17.09.2011р., погашений 13.06.2012р.; № LGXRR235901708 від 10.12.2011р., погашений 06.04.2012р., № LGС0RК35902588 від 11.04.2012р., погашений 17.09.2012р., № LGС0RН35903139 від 13.07.2012р., погашений 25.03.2013р. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] від 15.05.2010 року №0410131500154401366 взагалі процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також з цієї заяви вбачається, що відповідач не висловив бажання скористатись жодною із послуг, запропонованих банком. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 25.08.2011 року, зробленого позивачем, станом на 31.12.2014р. відповідач [PERSON] має заборгованість у загальній сумі 8723,16грн., яка складається з наступного: 5956,09грн. - заборгованість за кредитом; 1619,95грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 255,54грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штраф - 891,58грн. Зазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що їх розмір і порядок нарахування, крім тіла кредиту, визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (https://privatbank.ua/terms/pages/70), і є невід`ємними частинами спірного договору. Доказів на підтвердження того, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи є складовою частиною саме спірного кредитного договору суду не надано, крім того відповідачем [PERSON] підписані не були. При цьому в судовому засіданні не було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач [PERSON] і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Не було встановлено і того, що вказані документи на момент підписання [PERSON] заяви-анкети взагалі містили саме такі умови щодо порядку нарахування, сплати і розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем Витяг з Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем [PERSON] кредитного договору. Суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» в порушення приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив [PERSON] про умови кредитування та їх зміну, а також не узгодив їх з ним. Таким чином, між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розміру відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій. Доводи, викладені представником позивача у позові разом з доданими документами, не спростовують зазначених висновків суду, які в свою чергу, відповідають висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17 за аналогічними правовідношеннями. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за змістом ч.2 ст.530 ЦК України банк має право вимагати виконання боржником лише повернення фактично отриманої суми лише кредитних коштів, а не відсотків за користування кредитом та стягнення штрафних санкцій і комісії. За таких обставин, з урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк (Публічного акціонерного товариства комерційного банку) «Приватбанк» м. Київ в загальній сумі 5956,09грн., яка складається з: 5956,09грн. - тіло кредиту. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 26.01.2015р. про сплату судового збору в сумі 243,60грн.. Враховуючи те, що задоволено 68,3% позовних вимог (5956,09грн. від 8723,16грн. складає 68,3%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у розмірі 166,38грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (243,60*68,3%/100 = 166,38).

Outcome: partial