Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2016 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Дніпропетровської міської ради, визначивши третьою особою по справі Сьому Дніпропетровську державну нотаріальну контору, прохаючи суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що помер [INFO], на домоволодіння [ADDRESS], яке складається із житлового будинку літ «А-1» загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., до складу якого входять: 1-санвузол, 2-кухня, 3- житлова кімната, 4 - передпокій, 5 - житлова кімната, 6- житлова кімната, 7 - житлова кімната, 8 - коридор, а також споруд: прибудови літ. «а-1», «а-1», ганок літ. «а»; літня кухня літ. «Б», «б», ганок літ «б-1»; гараж літ. «Г», навіс літ. «М», сарай літ. «И»», вбиральня літ. «З», душ літ. «К»», вольєр літ. «Л», та на споруди №№ 1-3 у цілому(а.с. 2-5). У ході розгляду справи надав позов у новій редакції, у якій прохає суд про наступне: встановити факт належності домоволодіння [ADDRESS] попередньому власнику - [PERSON], що помер [INFO]; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], на нерухоме майно - житловий будинок літ «А-1» загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., до складу якого входять 1-санвузол, 2-кухня, 3- житлова кімната, 4 - передпокій, 5 - житлова кімната, 6- житлова кімната, 7 - житлова кімната, 8 - коридор та прибудови до житлового будинку літ. «а-1», «а1-1», ганок літ. «а»; ганок літ «а», літня кухня літ. «Б», «б», ганок літ. «б-1»; гараж літ. «Г», навіс літ. «М», сарай літ. «И»», вбиральня літ. «З», душ літ. «К»», вольєр літ. «Л», та на споруди №№ 1-3 у цілому (а.с. 42-45). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Згідно із заповітом, що складений спадкодавцем 01 лютого 2002 року, своє майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS], батько заповів йому. У встановлений законодавством строк він звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини, що відкрилася по смерті батька Однак, постановою державного нотаріуса від 12 червня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у зв'язку із відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], рекомендовано звернутися до суду. Тому встановлення ним того факту, що батько вжив усі необхідні дії для того, щоб зареєструвати за собою право власності на зазначений житловий будинок, потрібен йому для успадкування майна батька. Зазначене домоволодіння було побудовано його батьками ще до його народження, у 1958-1963 роках. У 1969 році інспектором ДМБТІ домоволодіння по [ADDRESS] обстежено та складено відповідний акт, у якому зазначено, що домоволодіння належить йому на праві приватної власності, згідно з побудовами, так як [PERSON], якому було виділено цю земельну ділянку, від неї відмовився, заведено інвентаризаційну справу № 2373. 12 листопада 1999 року інспектором БТІ знову складено технічний паспорт на домоволодіння по [ADDRESS], з метою реєстрації за батьком права власності. Однак, через те, що батько весь час хворів, він не зміг довести справу до кінця та отримати правовстановлюючий документ на вказане домоволодіння на своє ім'я. У цьому будинку за життя був зареєстрований батько, зареєстрована мати, він та його діти. Він звернувся до Дніпропетровської міської ради із заявою від 20 липня 2015 року про надання йому у власність земельної ділянки по [ADDRESS], яка задоволена. Рішенням Дніпропетровської міської ради VІІ скликання № 102/6 від 13 квітня 2016 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам м. Дніпропетровська» йому надано дозвіл на розробку земельної документації на отримання землі у власність. Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-будівельного господарства за № 830/19568 від 11 липня 2011 року, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних житлових будинків, є технічний паспорт, що складений за результатами технічної інвентаризації; для проведення державної реєстрації прав на нерухоме мано, що побудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до листа Мінюсту України за № 19-32/313 від 21 лютого 2015 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, він не має можливості оформити свідоцтво про право на спадщину і змушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позов підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що перешкодою у здійсненні реєстрації спадкодавцем - покійним [PERSON], права власності на збудоване ним спірне нерухоме майно, була хвороба. До 2004 року реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно здійснювалася виконавчими комітетами органів місцевого самоврядування. [PERSON] здійснив усі дії, які повинен був здійснити для реєстрації права власності на нерухоме майно - викликав інспектора ДМБТІ, яка склала технічний паспорт, з яким він повинен був звернутися до виконкому для вирішення питання про отримання права власності, однак не зміг довести це до кінця, так як весь час хворів і помер. Встиг лише скласти на сина заповіт. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову (а.с. 58). Відповідач - територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 56-57). Представник третьої особи - Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про те, що його працівник повідомлений про час та місце розгляду справи, і у разі необхідності надання до суду копій нотаріальних документів, слід звернутися до нотаріуса із відповідним запитом; своєї згоди на участь у розгляді справи, яку мав надати у відповідності до вимог ч. 3 ст. 36 ЦПК України, не надав. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності представників відповідача та третьої особи. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 36, 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих до справи письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно із заповітом від 01 лютого 2002 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно з яким житловий будинок [ADDRESS], заповів [PERSON] (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], його батьком є [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). У б. [ADDRESS], за життя був зареєстрований [PERSON], зареєстровані позивач та відповідач [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до акту від 30 січня 1969 року, що складений інспектором ДМБТІ, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], так як побудовано ним на земельній ділянці від якої відмовився [PERSON] (а.с. 14-16). У технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS], що складений інспектором ДМБТИ 12 листопада 1999 року, власником цього домоволодіння є [PERSON] (а.с. 11-13, 20-22). Відповідно до відповіді начальника відділу КП «ДМБТІ» від 05 травня 2015 року на запит нотаріуса, станом на 31 грудня 2012 року відомості про реєстрацію та перехід права власності на б. [ADDRESS] відсутні (а.с. 18). Згідно з постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12 червня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що реєстрація права власності житловий будинок [ADDRESS] не проводилась (а.с. 19). Рішенням Дніпропетровської міської ради VІІ скликання № 102/6 від 13 квітня 2016 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам м. Дніпропетровська» [PERSON] надано дозвіл на розробку земельної документації на отримання землі у власність (а.с. 28-29). Судові витрати становлять 1732 гривні 16 копійок (а.с. 1, 41). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Враховуючи те, що за показаннями представника позивача, підстав не довіряти яким у суду немає, спадкодавець - покійний [PERSON] з 1999 року, з моменту складення інспектором ДМБТІ технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], де його статус зазначено, як власника, весь час, до моменту своєї смерті хворів, суд приходить до висновку про те, що зареєструвати за собою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яке на той час, згідно з вимогами чинного законодавства України реєструвалося органами виконавчої влади, не мав можливості. Через те, що хвороба та смерть є непереборною силою, судом, з метою успадкування [PERSON] спадщини, що відкрилася по смерті [PERSON], встановлено той факт, що покійний [PERSON], який помер [INFO], вжив усіх заходів для реєстрації за ним права власності на нерухоме майно по [ADDRESS], але не зміг здійснити реєстрацію внаслідок непереборної сили - смерті. Судом встановлено, що єдиною перешкодою у отриманні [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася по смерті [PERSON], є відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності на спірне нерухоме майно. Через те, що судом встановлено факт, який має юридичне значення - що перешкодою у отриманні документу про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно є непереборна сила, право позивача на успадкування цього майна може бути захищено у визначений ним спосіб - шляхом визнання права власності на спадкове майно. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у межах наданих позивачем платіжних документах - у сумі 1732 гривні 16 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved