Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву з вимогою про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1548 від 07.12.2006 р., виданого Заводською районною адміністрацією м.Запоріжжя В липні 2017 року до вказаної квартири самовільно вселились відповідачі, та на теперішній час відмовляються виселитись. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та надали пояснення на підставах, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], заперечували проти позовних вимог та пояснили, що [PERSON] є рідною сестрою позивача та донькою померлої [PERSON], вона отримала спадщину за заповітом після смерті [PERSON], отже є співвласницею спірної квартири, тому вона має право нею користуватись. [PERSON] є чоловіком [PERSON], а [PERSON] є їхнім сином, [PERSON] є співмешканкою [PERSON], отже вони, як члени сімї [PERSON], законно вселилися до квартири [ADDRESS], у звязку із чим вважають, що вимога про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її чоловіком та проживає у неї. Два місяця потому вона змушена була викликати поліцію, оскільки на її чоловіка в квартирі за адресою реєстрації кидались з ножом. Також у нього з карточки вкрали гроші, карточка також знаходилась в цій же квартирі. Своєї згоди на вселення відповідачів у спірну квартиру за місцем реєстрації її чоловіка він не надавав. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх істотних обставин, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням місцевого Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2003р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнані такими, що втратили право користування квартирою № 148 у будинку 50 по вул..Радіаторній у м.Запоріжжя (а.с.41). В подальшому квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в таких частках: - [PERSON] Єлісєєвна 1/2 частка; - [PERSON] 1/2 частка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1548 від 07.12.2006 р., виданого Заводською районною адміністрацією м.Запоріжжя (а.с.7). 18 липня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 333034 від 20.07.2015р. (а.с.78) та матеріалами спадкової справи після її смерті (а.с.74-90). За життя [PERSON] 04.06.2007р. склала заповіт, за яким належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS] заповідала своїй доньці [PERSON], що підтверджуються копією вказаного заповіту (а.с.48) та довідкою із Спадкового реєстру (а.с.76). [PERSON] у встановленому порядку прийняла спадщину, надавши нотаріусу відповідну заяву 07.122015р., тобто у встановлений законом шестимісячний строк (а.с.75). В липні 2017 року до спірної квартири вселились [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в силу вищезазначених обставин [PERSON] є співвласником спірної квартири, а тому вона вправі використовувати її для власного проживання. Що стосується позовних вимог про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то суд зазначає таке. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являться рідними братом та сестрою та дітьми померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.74-90) та поясненнями сторін. Відповідач [PERSON] є чоловіком відповідачки [PERSON], а відповідач [PERSON] є спільним сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відмітками в паспортах вказаних осіб та не оспорюється сторонами. Відповідачка [PERSON] є співмешканкою [PERSON], що також не оспорються сторонами та вбачається з їх пояснень. На сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстрований тільки позивач [PERSON], що підтверджується відповідними довідками про склад сімї та довідкою про перелік зареєстрованих осіб (а.с.146-149, а.с. 82оборот). Відмітка про реєстрацію адреси проживання у спірній квартирі в паспорті [PERSON] (а.с.45) має місце внаслідок того, що вказана особа не предявила паспорт до відповідних установ для проведення зняття реєстрації на виконання рішення місцевого Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2003р. (а.с.41). В паспорті [PERSON] проставлена відмітка про зняття його з реєстрації зі спірної квартири (а.с.46оборот). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією його паспорта (а.с.47). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Статтею 116 Житлового кодексу України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ч.1ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєї власністю. Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Отже, відповідачка [PERSON], як співвласниця спірної квартири, при вселенні до вказаної квартири членів своєї сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повинна була отримати згоду позивача як співвласника спірної квартири, як того вимагає ч.2 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.358 ЦК України. Суд вважає, що користування спірною квартирою відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без згоди [PERSON] порушує права позивача як співвласника квартири. Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в ухвалах від 10.03.2010р. та від 25.03.2009р. (а.с.120-121). З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, законними, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В матеріалах справи міститься оригінал квитанції про сплату позивачем [PERSON] судового збору на суму 640 грн. (а.с.1), сума якого підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 213 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial