Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до відповідача, про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 28.07.2001 року було зареєстровано шлюб між сторонами, у відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського управління юстиції Київської області, актовий запис №140. Від шлюбу подружжя має спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач свою позовну заяву мотивує тим, що її подальше подружнє життя з відповідачем неможливе, так, як вона утратила почуття любові, взаємоповаги до свого чоловіка. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, стосунків не підтримують чотири роки, а шлюб носить лише формальний характер просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, просила не розглядати вимоги відносно визначення місця проживання дитини. Вимог відносно розірвання шлюбу підтримала, просила їх задовольнити, пояснила, що їхній шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони з чоловіком тривалий період спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують чотири роки. Тому вважає подальше спільне проживання однією сім'єю з чоловіком неможливим, оскільки вона його не кохає. Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що звернення позивача з позовом про розірвання шлюбу є передчасним, вважає що серйозних підстав для розлучення немає, та не втрачає надії на можливість відновлення сімейно-шлюбних стосунків. Тому просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001 року, шлюб був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського управління юстиції Київської області, актовий запис №140, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис №140 Від шлюбу подружжя має спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. На даний час сторони проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Так суд не в праві примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, зважаючи на вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між сторонами. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та,

Outcome: approved