Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] Н,В. звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, в якому зазначає, що вона на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно №№ 7567587, 7548250, 7554212, 7558846, 7562478 від 05 серпня 2013 року володіє на праві приватної власності земельними ділянками, що розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Пряжів, кадастрові номери 1822086500:01:001:1026, 1822086500:01:001:1027, 1822086500:01:001:1028, земельною ділянкою, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сінгури, кадастровий номер 1822086500:03:002:0714, земельною ділянкою, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Волиця, кадастровий номер 1822086500:04:001:0328. Позивачу стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 75653776 від 13 грудня 2016 року на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05 серпня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції [PERSON] були зареєстровані обтяження №№ 2044712, 2044816, 2044885, 2044958, 2045001 на її земельні ділянки, шляхом внесення запису про обтяження № 2551295, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 01 листопада 2005 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення державного виконавця ВДВС Фрунзенського району м.Харкова [PERSON] № 6127 від 20 вересня 2005 року. Вищевказані арешти перешкоджають позивачу у здійсненні свого права володіння та користування майном, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Представник позивача позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача не заперечував проти його задоволення, про що подав відповідне клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.65). Представник третіх осіб надіслали на адресу суду листи про розгляд справи у їх відсутність, при вирішення спору покладаються на розсуд суду. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно №№ 7567587, 7548250, 7554212, 7558846, 7562478 від 05 серпня 2013 року володіє на праві приватної власності земельними ділянками, що розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Пряжів, кадастрові номери 1822086500:01:001:1026, 1822086500:01:001:1027, 1822086500:01:001:1028, земельною ділянкою, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сінгури, кадастровий номер 1822086500:03:002:0714, земельною ділянкою, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Волиця, кадастровий номер 1822086500:04:001:0328 (а.с.23-32). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 75653776 від 13 грудня 2016 року на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05 серпня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції [PERSON] були зареєстровані обтяження №№ 2044712, 2044816, 2044885, 2044958, 2045001 на земельні ділянки [PERSON], шляхом внесення запису про обтяження № 2551295, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 01 листопада 2005 року Першою Харківської державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення державного виконавця ВДВС Фрунзенського району м.Харкова [PERSON] № 6127 від 20 вересня 2005 року (а.с.7-22). Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У відповідності із ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved