Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2018 року звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що з 29 січня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] року та [PERSON], народження [INFO] року. Наданий час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї стали зловживання відповідачем спиртними напоями, різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, сварки, шлюбні відносини між нами припинено, сторони з 05 липня 2018 року проживають окремо. Позивач примиритися категорично не бажає, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, з винесенням рішення у підготовчому судовому засідання, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, Відповідач на адресу суду подав заяву у якій вказував, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 29 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] року та [PERSON], народження [INFO] року (а.с. 5-6). При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. Так, згідно квитанції про оплату правничої допомоги від 11 липня 2018 року вартість послуг адвоката склала 1500 грн. Відповідно до наданого попереднього розрахунку витрати за правову допомогу складають 1800 грн, в тому числі і участь в судовому засіданні 400 грн, проте сторони до розгляду справи подали заяви про слухання справи у їх відсутність, таким чином суд рахує, що витрати в даній частині понесені не були і тому частково задовольняє в цій частині позов. Зазначені витрати позивачем документально підтверджені та доведені, є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved