Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 01 березня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів, актовий запис за №248 . Заявлені вимоги вмотивовує тим ,що незважаючи на те, що від шлюбу 26 лютого 2005 року народився син [PERSON] , їх з відповідачем сімейне життя не склалося через повну відсутність взаєморозуміння . Вказане призвело до того, що вони припинили подружні відносини та не ведуть спільного господарства . За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] подала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, вказала , що просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання подав письмову заяву, в якій зазначив, що заявлені позовні позов визнає у повному обсязі , не заперечує щодо розірвання шлюбу , просить проводити судове засідання за його відсутності . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Копчук ) С. С. та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 01 березня 1997 року, про що зроблено актовий запис за № 248 відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів, яким видане Свідоцтво про одруження серії І-ИД №039114. Від шлюбу сторін 26 лютого 2005 року народився син [PERSON], про що 09 березня 2005 року зроблено актовий запис № 413 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України , яким видане Свідоцтво про народження серії І-ИД №000793. Відсутність взаєморозуміння між сторонами призвела до того, що сторони припинили подружні відносини та перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі наведеного та

Outcome: approved