Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком двох дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Останній, тобто [PERSON], на даний час являється неповнолітнім. Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, тому з березня 2004 року у нього виникла заборгованість по несплаті аліментів у розмірі 50 006 грн., та відповідно і неустойка (пеня) по аліментах, загальна сума пені складає 703 425 грн. (а.с.1-6). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Вважає вину відповідача у виникненні заборгованості по неустойці (пені) доведеною, стверджувала, що неодноразово намагалася знайти компроміс із відповідачем шляхом добровільного врегулювання цього питання, однак він категорично відмовляється сплачувати аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він не працює, в центрі зайності на обліку не перебуває тому в нього відсутні кошти на сплату як аліментів так і неустойки. Крім того пояснив, що йому відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, але він вважав що переписав на позивача ? частину домоволодіння в рахунок сплати аліментів. Крім того вказував, що він фактично мешкає в другій частині сумісного домоволодіння з позивачем, доглядає за господарством, обробляє городину, готує їжу сину [PERSON], тому все це повинно бути зараховано як аліменти, т.я. він вигодовує худобу, яку потім позивач продає, а гроші забирає собі, при цьому жодного доказу на обгрунтування заперечень суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом. Згідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.03.2004р. з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходів) щомісячно, але не менш одного не оподатковуваного мінімуму доходів громадян з 16.03.2004р. до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO]. З метою виконання вказаного рішення суду, Відділом державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження ВП № 49918780 та здійснювалися заходи щодо стянення аліментів з відповідача. Однак, [PERSON] офіційно не працевлаштовувався і матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надавав. Вказаного не заперечував відповідач в судовому засіданні, тому у відповідності до ст. 61 ч. 1 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню. Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, складеного Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Крецьким Я.Т. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-452/2004, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 13.11.2015 року, що розрахунок заборгованості по аліментах визначається відповідно до положень норми статі 182 СК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 01.06.2016 року заборгованість по аліментам склала суму у розмірі 51047, 74 гривень., яка до теперішнього часу відповідачем не сплачено. Вказаний розрахунок не заперечувався сторонами, тому суд приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу. Крім того судом приймається до уваги розрахунок заборгованості останній, зроблений станом на 01.01.2016р., але в межах заявлених позовних вимог. З документів виконавчого провадження, що надані до суду в якості доказів, вбачається що відповідач не виплачував аліментів жодного разу, тому, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, при цьому його зобов'язання не припинялися та продовжували існувати навіть при наявності вини органів ДВС. Доводи відповідача про наявність поважних причин - відсутність постійної роботи та стабільного заробітку - не заслуговують на увагу. Так, відповідач є здоровим та працездатним, за його твердженням утримує себе, з чого суд робить висновок, що він має дохід, але мінливий, гроші на утримання сина не надає, рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина не виконує. Таким чином, до теперішнього часу аліменти з 2004 року по 2015 рік взагалі відповідачем не сплачувались, доказів відсутності вини відповідача суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про той факт, що в рахунок сплати аліментів він переписав частину будинку на колишню дружину, оскільки як вбачається з рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.10.2010р. за [PERSON] право власності на ? частину будинку було визнано в порядку розподілу спільного майна подружжя (а.с. 15). Судом також враховується той факт, що виконавче провадження було втрачено, але вини позивача з цього приводу, як б вказувала на наявність підстав для не сплати неустойки, судом не встановлено, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту. Таким чином, судом, з огляду на надані сторонами докази, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, а тому з нього повинна бути стягнута неустойка (пеня) за порушення цього зобов'язання за весь час прострочення в межах заявлених позовних вимогах, та оскільки позивач не скористалася правом щодо уточнення позовних вимог. Суд вважає, що розрахунок розміру неустойки, повинно бути проведено з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 1 липня 2015 року в справі №6-94цс15, за змістом якої пеня, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, при цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Отже, Верховний Суд України визначив принцип нарахування неустойки (пені) за один місяць, за яким заборгованість за аліментами за місяць множиться на 1% пені та на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, загальна ж сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Оскільки викладена в постанові від 1 липня 2015 року в справі №6-94цс15 правова позиція узгоджена в порядку вирішення Верховним Судом України питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права та прийнята в результаті відступлення від викладеної раніше в постанові від 11 вересня 2013 року в справі №6-81цс13 та в постанові від 1 жовтня 2014 року в справі №6-149цс14 правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, то застосуванню судами підлягає остання узгоджена правова позиція. Таким чином, пеня за 2004 рік складає 187 грн. 02 коп. і розраховується наступним чином: за червень 2004 року - 26 грн. 22 коп.(87,40 грн. х 1% х 30 днів); за липень 2004 року - 27 грн. 09 коп. (87,40 грн. х 1% х 31 день); за серпень 2004 року - 27 грн. 09 коп. (87,40 грн. х 1% х 31 день); за вересень 2004 року - 26 грн. 22 коп. (87,40 грн. х 1% х 30 днів); за жовтень 2004 року - 27 грн. 09 коп. (87,40 грн. х 1% х 31 день); за листопад 2004 року - 26 грн. 22 коп. (87,40 грн. х 1% х 30 днів); за грудень 2004 року - 27 грн. 09 коп. (87,40 грн. х 1% х 31 день). Пеня по алиментах за 2005 рік (з розрахунку 117,1) складає 457 грн. 10 коп., за 2006 рік (з розрахунку 159,25) - 581 грн. 19 коп., за 2007 рік(з розрахунку 204,77) - 747 грн. 34 коп., за 2008 рік (з розрахунку 268,1) - 981 грн. 23 коп., за 2009 рік (з розрахунку 391,5) - 1428 грн. 94 коп., за 2010 рік (з розрахунку 423) - 1 543 грн. 95 коп., за 2011 рік(з розрахунку 478) - 1 744 грн. 70 коп., за 2012 рік(з розрахунку 578) - 2 115грн. 48 коп., за 2013 рік (з розрахунку 647,75) - 2 364 грн. 25 коп., за 2014 рік (з розрахунку 637,25) - 2 325 грн. 89 коп., за січень - квітень 2015 року (з розрахунку 640,25) - 768 грн. 28 коп., яка розраховується за вищевказаною формулою. А всього за період з червня 2004 року по квітень 2015 року включно пеня складає 19 456 грн. 29 коп. Оскільки судом приймається рішення на користь позивача, тому також, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд вказаної справи в мінімальному розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати такого збору при зверненні до суду.

Outcome: partial