Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] . Крім колишнього власника [PERSON] у квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] , які не являються членами родини позивача та не проживають у квартирі більше 12 місяців, а будь які відносини з відповідачами припинені. Вказує, що відповідачі добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляються, їх місце проживання та перебування невідомо, а факт їхньої реєстрації у квартирі перешкоджає позивачу реалізації права власності, у зв`язку із чим можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні права на відчуження нерухомості. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року відкрите провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання та в порядку ст. 19 СК України витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про визнання таким, що втратив право користування квартирою малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-23). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були прийняті поштовим відділенням для пересилання відповідачам та відповідна кореспонденція повернута до суду із відмітками про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачами у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заява, в якій просить провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи, зазначено, що заперечують проти позову, просять прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Разом із заявою від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшов витребуваний судом висновок Органу опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві від 23.08.2019 р. щодо розв`язання спору про визнання таким, що втратив право користування квартирою малолітнього [PERSON] , [INFO] , у якому зазначено про недоцільність зняття з реєстрації дитини. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3038, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 166442549 від 14.05.2019 року (а.с. 6, 7). Як убачається із Витягу є Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 28847364 від 30.03.2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За повідомленням позивача, відповідачі у спірній квартирі не проживають понад 12 місяців та не являються членами його родини. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Відповідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 755/5870/17-ц, з огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, реєстрація відповідачів призводить до порушення прав позивача, як власника квартири [ADDRESS] , відповідачі чинять перешкоди [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, а тому позов у частині вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. У решті заявлених вимог, а саме про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). За нормою ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, позивачем до складу сторін не залучено через законного представника до участі у справі у якості співвідповідача малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим суд позбавлений можливості вирішувати заявлені вимоги відносно даної особи, яка не зазначена у статусі відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі по 384 грн. 20 коп. з кожного з відповідачів (а.с. 1).

Outcome: partial