Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогами про стягнення грошових вкладів. Мотивуючи свої вимоги, Позивач посилається на те, що 10 січня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/54/152418, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти в сумі 20140 Євро. Строк дії договору становив 181 день зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 9,5% річних, тобто строк дії договору сплинув 10.07.2014 року. Позивач зазначає, що в день закінчення строку дії першого договору вона зверталася до банку з наміром повернути вклад з нарахованими відсотками, проте їй було відмовлено у поверненні відразу усієї суми. Крім суми самого вкладу, як зазначає Позивач, заборгованість банку включає в себе нараховані, але не виплачені проценти в сумі 948,79 Євро. Також Позивач просить стягнути з Відповідача штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов'язання (3% річних) в розмірі 206,97 Євро, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1714,18 Євро. У зв'язку з цим Позивач просить стягнути суму заборгованості з Відповідача у примусовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, за згоди Позивача, дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 10 січня 2014 року між Позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір строкового банківського вкладу №2630/54/152418, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти у сумі 20140 Євро під 9,5% річних на 181 день. В порушення умов депозитного Договору №2630/54/152418 Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, по закінченню дії договору 10 липня 2014 року на вимогу Позивача суму вкладу в розмірі 20140 Євро та нараховані проценти в розмірі 948,79 Євро не повернув. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і при порушенні боржником грошового зобов'язання сплачує 3 % річних та індекс інфляції, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший розмір процентів. Із змісту зазначеної норми витікає, що 3 % річних та індекс інфляції стягуються незалежно від вини боржника, так як є платою за користування чужими грошима. Розмір 3% річних, які підлягають стягненню з Відповідача, суд розраховує наступним чином: Сума боргу (Євро)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 2108811.07.2014 - 06.11.2014283 %206,26 Таким чином, на рівні зі стягненням з Відповідача основної суми заборгованості задоволенню підлягають також і вимоги про стягнення 3% річних в сумі 206,26 Євро. Разом з тим, суд вважає недоведеними вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення, оскільки такий вид відповідальності Відповідача ані умовами договору, ані законом не передбачена. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 21295,05 Євро (еквівалент 406627,27 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Враховуючи, що у добровільному порядку ПАТ «Міський комерційний банк» відмовляється від взятих на себе зобов'язань з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими, а тому суд вважає можливим їх задовольнити. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 3654 гривень.

Outcome: partial