Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач вернувся до суду з даним позовом, і просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, але подав суду письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але подав суду письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні [INFO] року помер батько позивача [PERSON], який до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний термін позивач звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Зезика В.А. із заявою про прийняття спадщини з подальшою видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. 22 березня 2015 року позивач отримав від нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,10 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та погосподарських споруд, на земельну площею 0,0852 га, надану для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] Однак після звернення до приватного нотаріуса позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], через відсутність державної реєстрації права власності на будинок - лист приватного нотаріуса від 22 грудня 2014 року № 593/02-14. Під час розгляду справи було встановлено, що право власності спадкодавця визначається договором купівлі-продажу спірного житлового будинку, посвідченим 20 березня 1981 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 606. Так за життя [PERSON], померлий [INFO] року, не зареєстрував право власності на житловий будинок, але згідно законодавства, чинного на час набуття права власності на житло, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу вважались правовстановлюючими документами. Відповідно до п. 19 Додатку № 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995р.), нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, являються правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Згідно ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець зобов'язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є об'єкти нерухомості. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив у оформленні права на спадкування. Відповідно до положень ст. 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається правомірно набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved