Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові та, уточнивши позовні вимоги та особу відповідача в подальшому, зазначила, що 15.11.2014 року помер її батько [PERSON], до майна якого, що складається з жилого будинку № 34 по вул.Космонавтів у м.Ніжині, вона являється єдиним спадкоємцем за законом. Звернувшись у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, від останнього отримала повідомлення, що [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 20.08.2013 року за № 1245, на все майно не на її ім»я, а на ім»я іншої особи - відповідача, що позбавляє її права на одержання спадщини. Нотаріус, який посвідчував заповіт, не зазначив, у зв»язку з якою хворобою заповіт [PERSON] за дорученням останнього було підписано іншою особою - [PERSON] Зазначений заповіт просила визнати недійсним з тих підстав, що спадкодавець тривалий час зловживав алкогольними напоями та страждав психічним захворюванням, тому вважає, що він на час складання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] пояснила, що її батьки розлучилися в 1974 році і з зазначеного часу до 1999 року вона проживала з матір»ю в Харківській області, а батько [PERSON] проживав у м.Ніжині зі своєю матір»ю її бабусею. Від матері їй відомо, що її батько [PERSON] страждав психічним захворюванням, від якого проходив стаціонарне лікування в 1972-1973 роках у м.Батумі, де він на той час працював. Проживаючи в Харківській області, вона під час літніх канікул на тиждень приїжджала до батька та бабусі в м.Ніжин, і в цей час батько почував себе нормально, був радий її приїзду. На постійне місце проживання в м.Ніжин вона приїхала в 1999 році і з зазначеного часу до вересня 2012 року проживала в половині будинку свого батька [PERSON] за адресою: м.Ніжин, вул.Космонавтів, № 34, а батько проживав в іншій половині цього будинку. Агресивну поведінку з боку [PERSON] виявила у 2001 році. 15.11.2014 року батько помер, але хто займався його похованням не знає, так як вона в цей час перебувала в лікарні. В період з 2012 року до дня смерті [PERSON] вона відвідувала його три рази і в поведінці батька спостерігала агресивність, але в лікувальні заклади з приводу його лікування не зверталась. Був випадок, орієнтовно у 2010 році, коли [PERSON] з сокирою ганявся за її сином [PERSON] та бив вікна в тій частині будинку, в якій вона жила. Про наявність у батька якихось фізичних вад їй невідомо, а також невідомо, чи перебував він на обліку в лікувальному закладі з приводу психічного захворювання. Представник позивача [PERSON] дала пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у позові в обгрунтування позовних вимог. Третя особа [PERSON] - мати позивача [PERSON], у судове засідання не з»явилася, але від неї надійшла заява, в якій вона справу просила розглянути за її відсутності та в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що з 20.04.2010 року за згодою [PERSON] вона зареєстрована в його будинку за адресою: м.Ніжин, вул.Космонавтів, № 34, так як гуртожиток, у якому вона проживала, згорів, але в будинку [PERSON] жодного дня не проживала. [PERSON] знала, як сусіда, заходила до нього раз чи два в місяць, до неї [PERSON] ставився нормально, чи страждав він психічним захворюванням - не знає. [PERSON] зловживав спиртними напоями і коли він був у стані алкогольного сп»яніння, його поведінка не була адекватною, іншого щодо його особи вона нічого пояснити не може. В подальшому [PERSON] надала заяву, в якій просила розгляд справи продовжити за її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився, у зв»язку з чим та з врахуванням думки учасників судового розгляду, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд визнав можливим заочний розгляд справи. В подальшому, під час розгляду справи, від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що його інтереси буде представляти в суді адвокат [PERSON], проте від нього також надійшла заява, у якій він просив справу розглянути без його участі, тому зазначені обставини не вплинули на ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] проти задоволення позову заперечував та пояснив, що [PERSON] звертався до нього з приводу посвідчення заповіту на ім»я [PERSON] тричі протягом місяця: перший раз [PERSON] не знав відомостей щодо [PERSON], а саме дати його народження, тобто, його звернення носило консультативний характер; повторно він прийшов з [PERSON] і коли було складено текст заповіту на аркуші, але текст ще не було внесено в офіційний бланк, то виявлено, що в [PERSON] через хворобу трясуться руки і він сам не зможе його підписати, тому йому було рекомендовано прийти зі своїми свідками; втретє [PERSON] прийшов зі свідками та з [PERSON] 20.08.2013 року, коли й було посвідчено заповіт. Вважає, що [PERSON] діяв усвідомлено, оскільки його наміри скласти заповіт саме на ім»я [PERSON] протягом зазначеного часу не змінювалися. Дієздатність [PERSON] сумніву в нього не викликала, в чому він пересвідчився під час спілкування з ним. Деталізація хвороби, через яку [PERSON] сам не міг поставити свій підпис у заповіті, не є обов»язковою. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. 15.11.2014 року помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області зроблено відповідний актовий запис за № 863 (копія свідоцтва про смерть на а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина. З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а.с. 9 убачається, що за померлим [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок № 34 по вул. Космонавтів у м. Ніжині. \~\~\~ \~За життя 20.08.2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON], яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що матиме право за законом, заповів відповідачу [PERSON] (копія заповіту на а.с.60). Як видно з копії спадкової справи №838, заведеної Ніжинською міською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], заяви про прийняття спадщини після його смерті подавали: позивач [PERSON] та [PERSON] (копія спадкової справи на а.с. 85-104). Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В Ніжинському диспансерному психоневрологічному відділенні на обліку у лікаря-психіатра [PERSON] не перебував (довідка зазначеного лікувального закладу від 04.12.2015 року на а.с.168). За даними архіву та згідно картотеки Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні [PERSON], [INFO], не значиться, по відділеннях та у приймальне відділення у стаціонар не госпіталізовувався, за медичною допомогою в диспансерне відділення не звертався (довідка Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 09.12.2015 року № 24-07/2050 на а.с.166). Копію довідки психіатричної лікарні м.Батумі на а.с.35 (копія довідки аналогічного змісту на а.с.66, вихідний номер та дата яких нечитаємі), суд не може визнати належним та допустимим доказом у підтвердження вимог позивача, оскільки в ній зазначено, що в період з 14.10.1972 року по 13.06.1973 року з діагнозом «параноїдна шизофренія» проходив лікування Дадя (а не [PERSON]) [PERSON], тобто, зазначено інше прізвище, хоч дата народження і співпадає з зазначеною позивачем, і докази про встановлення факту належності цієї довідки померлому [PERSON] позивачем не надані. Ухвалою суду від 01.12.2015 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у справі, а ухвалою від 13.01.2016 року вирішено питання покладення витрат за її проведення на позивача [PERSON], як на сторону, за чиїм клопотанням було призначено експертизу (а.с. 151-154, 176). 29.02.2016 року ухвала суду від 01.12.2015 року повернута без виконання разом з матеріалами цивільної справи у зв»язку з непроведенням оплати виконання експертизи позивачем, а 26.04.2016 року повернута суду з тієї самої підстави повторно, у зв»язку з чим ухвалою суду від 07.06.2016 року зазначені ухвали скасовані у відповідності до вимог ч.2 ст.86 ЦПК України. Як видно з повідомлення Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 08.12.2015 року на а.с.165, в період з 01.10.2010 року по 16.11.2014 року мали місце два факти звернення громадян, а саме: 26.08.2012 року - [PERSON]О (третьої особи) з приводу того, що [PERSON] вимагав у неї гроші, але в порушенні відносно нього кримінальної справи за ст.296 КК України відмовлено за відсутністю події злочину - на підставі п.2 ст.6 діючого на той час КПК України, та 08.02.2014 року мало місце повідомлення диспетчера швидкої допомоги про заподіяння [PERSON] ножового поранення в область щоки [PERSON], але 13.03.2014 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК україни за відсутністю в діянні складу злочину. В той же час зазначене повідомлення містить відомості щодо факту заподіяння 04.07.2010 року [PERSON] його онуком тілесних ушкоджень у вигляді забою лівої половини грудної клітини та щодо фактів численних звернень [PERSON] з приводу крадіжок у нього грошей та з його господарства курей, за якими були відкриті кримінальні провадження. У відповідності до ч.1 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. У відповідності до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. При цьому Закон не вимагає обов»язкового зазначення паспортних даних особи, яка підписує заповіт. За положеннями ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Такі ж положення містяться в ст. 45 Закону України «Про нотаріат». Як вбачається з тексту заповіту від 20.08.2013 року, в останньому зазначається про неможливість підписання особисто тексту заповіту [PERSON] у зв»язку з хворобою, при цьому законом не вимагається конкретно розписувати діагноз хворого, а також у ньому зазначено, що за проханням [PERSON] текст заповіту зачитано вголос його свідками [PERSON] та [PERSON] та що заповіт дійсно відповідає намірам заповідача і після прочитання вголос змісту заповіту, текст заповіту підписано власноручно [PERSON], та вказано його ідентифікаційний номер, дату народження та місце проживання. Також у заповіті зазначено, що особу заповідача, свідків та [PERSON] встановлено і їх дієздатність перевірено (копія заповіту на а.с.60). Оскільки в судовому засіданні не встановлено, що через свій стан [PERSON] 20.08.2013 року не міг особисто обирати свідків та сприйняти суть прочитаного йому вголос його ж свідками заповіту, а також не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами з боку позивача те, що він у цей день не розумів значення своїх дій та/або не міг керувати ними внаслідок психічної хвороби чи тривалого часу зловживання алкогольними напоями, тобто, не встановлено таких порушень закону, які б давали суду підстави для визнання заповіту від 20.08.2013 року недійсним, то заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed