Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач в липні 2015р. звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що він є власником домоволодіння 27-а по вул. Шульгіна в смт. Широке згідно договору купівлі-продажу від 06 січня 2015 року, але в зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який з грудня 2013р. в будинку не проживає, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить слухати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с. 32). Відповідач, що належним чином за місцем реєстрації повідомлений про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи через Широківський РС в судове засідання представника не направили, надійшло клопотання про слухання справи в їх відсутність (а.с. 31). Дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником домоволодіння 27-а по вул. Шульгіна в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області згідно договору купівлі-продажу від 06.01.2015р. (а.с. 6-17). Відповідно до копії домової книги в зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] з 10.07.2001р. (а.с. 11). Згідно акту від 24 червня 2015р., складеного головою квартального комітету в присутності сусідів, [PERSON] з грудня 2013р. в будинку 27-а по вул. Шульгіна в смт. Широке не проживає (а.с. 10). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідача в спірному будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Враховуючи, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), при знятті з реєстрації в спірному будинку, де він фактично не проживає, порушення його житлових прав та підстави для їх захисту відсутні. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, ним доведені та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням 27-а по вул. Шульгіна в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області. Позивач не просить відшкодовувати судові витрати, таким чином, судові витрати слід покласти на позивача. Відповідно до ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 156, 169 ЖК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved