Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Скоробогатого М.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 259,2 кв.м., житловою площею 95,5 кв.м., а саме: ІІ/15,7 кв.м., ІІІ/ 25,2 кв.м., 2-1/13,1 кв.м., 2-2/20,8 кв.м., 2-3/8,1 кв.м., 2-4/13,2 кв.м., 2-5/12,4 кв.м., 2-6/4,3 кв.м., 2-7/21,8 кв.м., 2-8/22,1 кв.м., 2-9/30,2 кв.м., 2-10/13,1 кв.м., 2-11/8,7 кв.м., 2-12/4,3 кв.м., 2-13/22,0 кв.м., 2-14/21,5 кв.м., 2-15/2,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2020 року, зареєстр. в реєстрі за № 698. Співвласником спірного житлового будинку [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] , якій належить 2/5 частин вказаного будинку на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.05.1992 року, виданого Буським міськвиконкомом на підставі рішення № 76 від 16.04.1992 року. Між сторонами протягом тривалого часу виникають спори та непорозуміння з приводу користування майном, тому домовитись про добровільний виділ у натурі часток майна неможливо. Більше того, до вказаного будинку примикає земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (не приватизована), проте сторони не можуть досягнути згоди щодо спільної приватизації земельної ділянки, а на кожному етапі приватизації необхідні заяви від всіх співвласників нерухомого майна у кожну структуру. Відповідач таким правом скористатись не бажає, за виготовленням окремих технічних паспортів звертатись також не бажає, відмовляється звернутись до нотаріуса для добровільного поділу будинку. З урахуванням заяви про уточнення позовних від 18.03.2021 року позивач просив суд: припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 441,7 кв.м., житловою площею 178,4 кв.м. Виділити в натурі та визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 259,2 кв.м., житловою площею 95,5 кв.м., а саме: ІІ/15,7 кв.м., ІІІ/ 25,2 кв.м., 2-1/13,1 кв.м., 2-2/20,8 кв.м., 2-3/8,1 кв.м., 2-4/13,2 кв.м., 2-5/12,4 кв.м., 2-6/4,3 кв.м., 2-7/21,8 кв.м., 2-8/22,1 кв.м., 2-9/30,2 кв.м., 2-10/13,1 кв.м., 2-11/8,7 кв.м., 2-12/4,3 кв.м., 2-13/22,0 кв.м., 2-14/21,5 кв.м., 2-15/2,7 кв.м.; за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 182,5 кв.м., житловою площею - 82,9 кв.м., а саме: І/15,7 кв.м., 1-1/13,1 кв.м., 1-2/7,6 кв.м., 1-3/12,2 кв.м., 1-4/15,2 кв.м., 1-5/4,2 кв.м., 1-6/3,9 кв.м., 1-7/2,2 кв.м., 1-8/5,8 кв.м., 1-9/13,1 кв.м., 1-10/9,5 кв.м., 1-11/18,0 кв.м., 1-12/2,2 кв.м., 1-13/8,0 кв.м., 1-14/30,2 кв.м., 1-15/21,6 кв.м. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Скоробогатий М.В. позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.03.2021 року підтримав повністю із вищенаведених мотивів та просив даний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 698, [PERSON] є власником 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 259,2 кв.м., житловою площею 95,5 кв.м., а саме: ІІ/15,7 кв.м., ІІІ/ 25,2 кв.м., 2-1/13,1 кв.м., 2-2/20,8 кв.м., 2-3/8,1 кв.м., 2-4/13,2 кв.м., 2-5/12,4 кв.м., 2-6/4,3 кв.м., 2-7/21,8 кв.м., 2-8/22,1 кв.м., 2-9/30,2 кв.м., 2-10/13,1 кв.м., 2-11/8,7 кв.м., 2-12/4,3 кв.м., 2-13/22,0 кв.м., 2-14/21,5 кв.м., 2-15/2,7 кв.м. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.05.1992 року, виданого на підставі рішення виконкому Буської міської ради від 16.04.1992 р. за № 76, [PERSON] належить на праві особистої власності 2/5 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено у роз`ясненнях, викладених у п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту\~ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до\~ст. 119 ЦК України\~ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 286/3653/18. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. З урахуванням того, що житловий будинок по [ADDRESS] вже давно фактично розділений між сторонами по справі на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), що вбачається як з правовстановлюючих документів, так і з технічного паспорта від 09.10.2019 року, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», копії яких наявні в матеріалах справи, де належні співвласникам частки позначено як окремі квартири, суд вважає за можливе виділити сторонам в натурі їх частки спірного об`єкта. Пунктом 1 частини 2\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями\~15\~та\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~13,\~78,\~81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своєму попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат не зазначив, чи бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір у сумі 3374,44 грн. з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved