Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], Україна звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля», яке розташоване за адресою: вул. Малиновського, буд. 1, місто Лисичанськ, Луганська область, Україна, 93100 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Після уточнення позовних вимог в обґрунтування заяви зазначила, що 07 листопада 2014 року вона була прийнята на посаду продавця у ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» та 31 серпня 2017 року була звільнена з посади за угодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. На день звільнення з роботи відповідач нарахував їй заробітну плату, але при звільненні розрахунок з нею не був проведений, заборгованість з виплати заробітної плати, згідно довідки № 105 від 04 вересня 2017 року, на час звільнення становить 18900,78 грн. і на цей час не погашена, до вказаної суми заборгованості не входить заборгованість за 31 день серпня 2017 року. Внаслідок систематичної невиплати заробітної плати позивач дуже сильно страждала, нервувала, не могла навіть нормально харчуватися, відвідувати культурномасові заходи, не мала можливості купувати продукти першої необхідності, тобто відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000 гривень. Таку оцінку розміру моральної шкоди зазначає виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, які наступили в наслідок систематичної не виплати заробітної плати та дуже великого періоду затримки на протязі навіть 1 року роботи та після звільнення знаходилась без коштів на існування, а також непомірну великої суми заборгованості. Згідно довідки № 105 від 04 вересня 2017 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 275,82 гривен. Виходячи з розміру її середньоденного заробітку, та враховуючи кількість календарних днів, починаючи з дня, наступного за днем її звільнення з 01 вересня 2017 року по день подання цього позову 31 жовтня 2017 року, затримки розрахунку складає: з 01 вересня 2017 року 61 день, тож загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільнені складає 16825 гривень 02 копійки (61 день* 275 гривень 82 коп.). Просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку, а також завдану моральну шкоду в розмірі 2000 гривень 00 коп. та судові втрати. Позивач [PERSON]\~ в судове засідання не зявилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії БТ-І № 2116306, [PERSON] на підставі наказу № 1083-к від 07.11.2014 року прийнята продавцем в їдальню шахти ПАТ «Лисичанськвугілля» та 31.08.2017 року на підставі наказу 1083-к була звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін/а.с.9-10/. Згідно з довідкою ВП «Шахта ім. М.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 105 від 04.09.2017 року, заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати за грудень 2015 року складає 6,00 грн., квітень 2016 року 1537,49 грн., травень 2016 року 2991,90 грн., липень 2016 року 1463,32 грн.,\~ грудень 2016 року 1377,60 грн., січень 2017 року 1492,09 грн., лютий 2017 р. 1715,81 грн., березень 2017 року 2077,48 грн., квітень 2017 року 1573,76 грн., травень 2017 року 1023,75 грн., липень 2017 року 3731,58 грн., загальною сумою 18990,78 грн./а.с.12/. Відповідно до довідки ВП «Шахта ім. Д.І. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 105 від 04.09.2017 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 275,82 грн. /а.с.11/. Таким чином, судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ВП «[PERSON][PERSON]» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 105 від 04.09.2017 року, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за червень 2017 року складає 3840,51 грн., відпрацьовано 15 днів, за липень 2017 року\~ 4985,64 грн., відпрацьовано 17 днів /а.с.11/. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 8826,15 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період -\~ 32 дні. Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~ щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні - для [PERSON] це 8826,15 грн. - на число відпрацьованих робочих днів (годин) - для [PERSON] це 32 дні,- середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 275,82 грн. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 01.09.2017 року - по день ухвалення рішення 17.01.2018 року, яка складає: - - вересень 2017 року - 21 день, - жовтень 2017 року 22 дня, - листопад 2017 року 22 дні, - грудень 2017 року 21 день, - січень 2018 року 11 днів а всього 97 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 26754,54 грн. (97 днів х 275,82 грн.). Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права та обов`язки інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок систематичної несплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, несвоєчасною сплатою нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та хвилюваннях, у порушенні її нормальних життєвих функцій. Оскільки судом встановлено, що дії відповідача були неправомірними і між ними та заподіяною позивачу моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, а також враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права та обов`язки інших осіб, суд приходить до висновку, що порушене право підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата [PERSON] судового збору в розмірі 640 грн. підтверджується квитанцією №67 від 31.10.2017 року.

Outcome: approved