Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач в квітні 2014 року звернулася до суду з даним позовом. посилаючись на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 20.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач на протязі усього періоду не виплачував аліменти і за період з 20.02.2013 року по 01.04.2014 року виникла заборгованість по аліментам у розмірі 8635, 71 грн. Оскільки, відповідачем протягом зазначеного періоду не було сплачено жодної суми по аліментним зобов'язанням, позивач вважає, що він повинен сплатити неустойку (пеню) на її корить згідно поданого нею розрахунку у відповідності до ст..196 СК України. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання сина у розмірі 16187,79 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, надали суду свої письмові заперечення, в яких зазначили, що вини відповідача [PERSON] в тому, що виникла заборгованість по несплаті аліментів немає, оскільки він в листопаді звернувся до державного виконавця з заявою про направлення виконавчого документа за місцем роботи боржника для стягнення з його заробітної плати аліментів на утримання сина. Відповідач був впевнений, що відділ ДВС негайно направить виконавчий лист за місцем роботи боржника, а про те, що позивачка не отримує аліментів він дізнався під час розгляду справи в апеляційному суді Київської області. Вважає, що внаслідок недбалого ставлення з боку виконавчої служби тривалий час [PERSON] не може отримати аліментів. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2013 року з відповідача на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 20.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-18). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, проведеним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 03.04.2014 року заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.04.2014 року становить 8635,71 грн.(а.с.21). Судом встановлено, що позивач [PERSON] за період з 20.02.2013 року по 01.04.2014 року не отримували аліменти на утримання сина від відповідача [PERSON], що підтверджується довідкою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 03.04.2014 року (а.с.20). Згідно ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи 21.10.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Губар Л.Б. відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню аліментів з боржника [PERSON] згідно виконавчого листа №36328213ц від 15.10.2013 року та надісланий на адресу боржника виклик державного виконавця . 05 листопада 2013 року представник боржника [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції з заявою про направлення виконавчого документа за місцем роботи боржника. Згідно довідки ТОВ «Компанія з управління активам «Юг-Інвест» від 27.05.2014 року № 07/05 вбачається, що дане ТОВ 15 травня 2014 року отримало виконавчий лист №36328213 від 15.10.2013 року по стягненню аліментів з [PERSON] Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства , материнства та стягнення аліментів» зазначено , що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, при цьому на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що у нього не було умислу в ухиленні від сплати аліментів, а навпаки він звернувся через свого представника до відділу ДВС з заявою про направлення виконавчого листа за місцем його роботи, для утримання аліментів з його заробітної плати. Проте, що [PERSON] не отримує аліментів, він дізнався під час розгляду справи про поділ майна подружжя в апеляційному суді Київської області та одразу сплатив аліменти за один місяць в сумі 650 грн. Оскільки [PERSON] через свого представника звернувся до відділу ДВС з заявою про направлення виконавчого документа за місцем його роботи, а тільки 15 травня 2014 року ТОВ «Компанія з управління активам «Юг-Інвест» отримала виконавчий лист по примусовому стягненню аліментів з [PERSON], суд приходить до висновку, що в діях [PERSON] не вбачається його винної поведінки в утворенні заборгованості по аліментам на утримання сина за період з 20.02.2013 по 01.04.2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) по несплаті аліментів в розмірі 16 187,71 грн. не вбачається, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed