Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 року предявила до суду позов Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи [PERSON], Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою». Обгрунтовує позов тим, що на підставі зазначеного рішення [PERSON] було призначено піклувальником [PERSON], яка проживала разом із позивачем у квартирі [ADDRESS], та [PERSON] вселилась у зазначену квартиру. Позивач стверджує, що це рішення прийняте всупереч вимогам п. п. 38, 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, оскільки вироком Зборівського районного суду від 13 серпня 2001 року [PERSON] була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) та звільнена від відбуття покарання на підставі акта амністії. Відтак, рішення є незаконним, а тому й відсутні підстави для проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Зазначене є порушенням прав позивача, яка на законних підставах є користувачем вказаної квартири, а [PERSON] на підставі оспорюваного рішення незаконно займає одну з житлових кімнат. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у ньому мотивів. Вказав, що в порушення п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 до органу опіки і піклування не було подано довідку про судимість [PERSON], не було письмової згоди [PERSON] як особи, яка проживала разом з [PERSON], та вона не давала своєї згоди на вселення [PERSON], відсутній документ, що підтверджує право власності [PERSON] на житлове приміщення чи право користування житловим приміщенням. Ці всі порушення вказують на те, що рішення № 932 від 01 червня 2011 року про встановлення піклування над [PERSON] є незаконним, а відтак воно порушує права позивача, оскільки стороння особа вселилась у квартиру, якою позивач користується на встановлених законом підставах. Про наявність оспорюваного рішення позивачу стало відомо лише у 2015 2016 роках під час розгляду Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи № 15002/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Представник відповідачів [PERSON] міської ради та Виконавчого комітету Тернопільської міської ради [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав. Вважає, що рішення № 932 не порушує прав позивча. [PERSON] проживала у [INFO] ще до прийняття цього рішення. Крім цього, сплинув строк позовної давності, про існування оспорюваного рішення [PERSON] стало відомо ще в квітні червні 2011 року, оскільки вона була присутня на засіданні опікунської ради, писала власноручно заяву про те, що не заперечує проти призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Після оголошеної в розгляді справи перерви подав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні пояснила, що органом опіки і піклування дотримано порядок призначення піклувальника. В матеріалах справи була відповідь органів внутрішніх справ щодо притягнення [PERSON] до відповідальності, а також довідка житлово-комунальної організації про те, що [PERSON] проживала у [INFO]. [PERSON] дала свою згоду на призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що в силу ст. 89 КК України на момент прийняття оспорюваного рішення [PERSON] вважалася такою, що не має судимості. Згідно з заявою від 26 квітня 2011 року [PERSON] не заперечувала проти призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] Оскільки з цього часу до дня предявлення позову пройшло більше 5 років, сплинув строк позовної давності. Судом досліджено надані сторонами докази: Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» встановлено піклування над неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та призначено її піклувальником [PERSON] З представлених у судовому засіданні для огляду матеріалів Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у справі про призначення [PERSON] піклувальником [PERSON], встановлено, що для прийняття рішення про встановлення піклування було зібрано ряд документів, зокрема: - заява [PERSON] від 26 квітня 2011 року про призначення її піклувальником неповнолітньої [PERSON]; - відповідь Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області № 5777, згідно з якою до адміністративної відповідальності [PERSON] не притягувалась. Інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності є конфіденційною і може бути надана тільки на особисте звернення особи; - характеристика [PERSON], надана директором ТОВ «Коменерго-Тернопіль», відповідно до якої вона характеризується позитивно; - акт відвідування комісії Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради неповнолітньої [PERSON] від 30 березня 2011 року, з якого вбачаєтьсся, що у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] та [PERSON], а також проживають без реєстрації [PERSON] та [PERSON]; - заява [PERSON] від 26 квітня 2011 року, згідно з якою вона не заперечує, щоб піклувальником неповнолітньої [PERSON] була [PERSON]; - заява [PERSON] від 18 жовтня 2011 року, у якій вона просить зняти з неї піклування у звязку з тим, що вона записана матірю дитини, відтак набула повну цивільну дієздатність; - рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1951 від 23 листопада 2011 року «Про припинення піклування», відповідно до якого [PERSON] надано повну цивільну дієздатність та припинено піклування над нею. Копії зазначених документів знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до Постанови Суду Зборівського району Тернопільської області від 28 серпня 2001 року [PERSON] обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229-6 КК України. Кримінальну справу щодо неї закрито внаслідок акта амністії. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року [PERSON] усунуто перешкоди в користуванні квартирою № 61 по вул. Тарнавського, 22 в м. Тернополі та виселено [PERSON] з зазначеної квартири. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Правовідносини з приводу встановлення опіки і піклування регламентуються нормами статей 55 79 ([PERSON] 6) Цивільного кодексу України. Статтею 64 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути опікуном або піклувальником. Зокрема, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Відповідно до пункту 38 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, (далі Порядок) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, не можуть бути влаштовані в сім'ї осіб, які були засуджені за злочини проти життя і здоров'я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324 і 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів. Слід зазначити, що пункт 38 Порядку регламентує процедуру влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у: сімю громадян України; притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко); будинок дитини, навчальний або інший дитячий заклад (крім дитячого будинку та загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування) (пункт 31 Порядку). Оскільки [PERSON] на підставі рішення № 932 від 01 червня 2011 року не влаштовувалась у сімю [PERSON], а [PERSON] призначена її піклувальником, пункт 38 Порядку в цьому випадку не застосовувався. Відповідно до п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Згідно з п. 40 Порядку (в редакції, яка діяла станом на момент прийняття оспорюваного рішення) такими документами визначено: заяву (від подружжя приймається спільна заява, підписана обома подружжями); довідку про доходи за останні шість місяців або копію декларації про доходи, засвідчену в установленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і рекомендацію центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо включення кандидатів до єдиного банку даних; копію паспорта; висновок про стан здоров'я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видану органами внутрішніх справ за місцем проживання заявника; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім'ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім'ю або на власній житловій площі - дитячий будинок сімейного типу, засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім'я, по батькові, підпису посадової особи та дати. Як стверджував у судовому засіданні представник позивача, усіх необхідних документів [PERSON] надано не було, зокрема відсутня довідка про наявність чи відсутність судимості, не було письмової згоди [PERSON] як особи, яка проживала разом з [PERSON], та документів, які підтверджують право власності [PERSON] чи право користування житловим приміщенням. Однак, у матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 26 квітня 2011 року, згідно з якою вона не заперечує, щоб піклувальником неповнолітньої [PERSON] була [PERSON] На підтвердження права [PERSON] на користування житловим приміщенням суду надано акт відвідування комісії Служби у справах неповнолітніх та дітей від 30 березня 2011 року, згідно з яким [PERSON] проживала, без реєстрації, у квартирі [ADDRESS]. Втім, документальне підтвердження факту користування житловим приміщенням не є підтвердженням наявності в особи права на його користування. Також, як установлено судом, довідку про наявність чи відсутність судимості [PERSON] не подавала. Службою у справах неповнолітніх та дітей було отримано відповідь органу внутрішніх справ, у якій зазначено, що до адміністративної відповідальності [PERSON] не притягувалась, а інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності є конфіденційною і може бути надана тільки на особисте звернення особи. Таким чином, рішення № 932 від 01 червня 2011 року прийнято за відсутності довідки про наявність чи відсутність судимості, а також документа, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням, які передбачені серед переліку документів, вказаних у п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник позивача стверджував, що рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» порушує права позивача, оскільки на його підставі [PERSON] вселилася у квартиру [ADDRESS], займає там одну з житлових кімнат і тим самим порушує право позивача на безперешкодне користування квартирою. Однак, право [PERSON] на користування квартирою № 61 по вул. Тарнавського, 22 поновлено судом шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири на підставі Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили. Рішення № 932 від 01 червня 2011 року стосується призначення піклувальника [PERSON], яка на момент прийняття цього рішення була неповнолітньою. Зазначене рішення вичерпало свою дію, оскільки 23 листопада 2011 року [PERSON] надано повну цивільну дієздатність та припинено піклування над нею. Натомість, для [PERSON] рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» жодних прав та обовязків не створює. За вказаних обставин судом не встановлено, що внаслідок прийняття рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» порушені будь-які права позивача. Доводи в судовому засіданні представника позивача про те, що рішення апеляційного суду про виселення [PERSON] не виконується, є предметом касаційного оскарження у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, [PERSON], посилаючись на рішення № 932 від 01 червня 2011 року, доводить правомірність її проживання у [INFO], не заслуговують на увагу і не мають значення для справи. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року набрало законної сили з моменту його проголошення, тобто 04 жовтня 2016 року, відтак є обовязковим до виконання. Подання касаційної скарги на набрання законної сили рішенням апеляційного суду не впливає. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, суд приходить до переконання про безпідставність вимог [PERSON], а тому в задоволенні її позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 64 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866,

Outcome: dismissed