Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач АТ «СК «АХА Страхування» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №120420Га/12лвАС від 20.09.2012 року, згідно якого АТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов»язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 24.02.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у АТ «СК «АХА Страхування», транспортний засіб марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності. У зв»язку з даною подією, згідно звіту про оцінку, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, склала 23789,03 грн. Згідно з умовами Договору, на підставі страхового акту № 1.002.13.02257/VESKO8190 від 05.03.2013 року, рахунку зі станції технічного обслуговування, та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний, позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 23 789,03 грн. Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.04.2013 року визнано відповідача [PERSON], під керуванням якого перебував автомобіль [NUMBER]. На момент вчинення ДТП, автомобіль відповідача марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом ПрАТ «УПСК» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ 9662978. Страховою компанією відповідача було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 20 376,31 грн. Відтак, позивач має право зворотної вимоги відшкодування матеріальних збитків до відповідача, який повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою, а саме 3412,72 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позові та додаткових письмових поясненнях. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили. Зокрема відповідач вказав, що у нього є поліс обов»язкового страхування, який покриває його страхова компанія. Йому не зрозуміло, чому остання не покрила усі завдані збитки позивачу. Додав, що усно звертався до страхової компанії, де йому повідомили, що їм не зрозуміло чого до нього подано до суду позов. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, подав свої письмові пояснення на позовну заяву, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заслухавши думку відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, 24.02.2013 року о 17 год. 00 хв., по вул. Вашингтона в м. Львові, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не вернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з ВС 4432 СМ, завдавши автомобілям технічних пошкоджень. Своїми діями водій порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зазначена вище ДТП відповідно до норм чинного законодавства України та Договору страхування була визнана страховим випадком. АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №120420Га/12лвАС від 20.09.2012 року, згідно якого АТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов»язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у АТ «СК «АХА Страхування», транспортний засіб «Форд», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності. У зв»язку з даною подією, згідно звіту про оцінку, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, склала 23789,03 грн. 30.12.2013 року до ПрАТ «УПСК» надійшла регресна вимога про відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної в результаті ДТП від ПрАТ «СК «АХА Страхування». 29.04.20014 року ПрАТ «УПСК» сплатило, згідно банківських реквізитів, на рахунок позивача 20\~376,71 грн. Сума розраховувалася наступним чином: 23\~789,03 грн. розмір заявленої вимоги з боку ПрАТ «СК «АХА Страхування», 2\~912,32 грн. вартість диску колісного та 500 (франшиза). Таким чином позивач повністю виконав покладені на нього зобов»язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно Правової позиції, висловленої Верховним судом України при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23 грудня 2015 року, визначено що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач [PERSON] несе відповідальність за завдану ним шкоду відповідно до вимог ст. 993 та ст. 1191 ЦК України.

Outcome: approved