Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд встановити факт належності його батьку [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та визнати за позивачем право власності на це домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що домоволодіння за вказаною адресою збудував батько позивача на відведеній для цієї мети земельній ділянці, однак останній не зареєстрував своє право власності. [PERSON] помер [INFO] і позивач, як такий, що фактично вступив у володіння спадковим майном, фактично прийняв спадщину після смерті батька. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся тільки в 2013 році, але отримав обґрунтовану відмову в отриманні свідоцтва про право власності на домоволодіння, у зв'язку з чим вбачає єдиним способом реалізації своїх спадковий прав судовий захист. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач Дніпропетровська міська рада, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про причини неявки свого представника суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 4), [INFO] помер [PERSON]. За ч. 2 ст. 524 ЦК України (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (а.с. 66). Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Дружина спадкодавця [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 73), померла ще [INFO]. Позивач [PERSON] є рідним сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Останній на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. Як передбачено ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (а.с. 64) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса в межах шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачем надана копії домової книги (а.с. 29-33), з якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] мешкав разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] Інші спадкоємці першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] дослідженими судом доказами не встановлені. 27 липня 2013 року позивач звернуся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з завою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину (а.с. 61). За результатами розгляду вказаної заяви 06 вересня 2013 року нотаріусом була винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72). Постанова обґрунтовується тим, що на зазначене домоволодіння не були надані правовстановлюючі документи, а за відомостями БТІ реєстрація права власності на домоволодіння не проводилася, отже право власності на спадкове майно у спадкодавця відсутнє. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Предметом спору є домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння рішенням Виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська № 1003 від 17 травня 1973 року була виділена [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 6). Земельна ділянка була відведена [PERSON] в натурі 10 серпня 1973 року, що підтверджується копією відповідного акту (а.с. 7). З копії технічного паспорту на домоволодіння (а.с. 11-15) вбачається, що на відведеній земельній ділянці в 1979 році [PERSON] був зведений житловий будинок літ. А-1 з прибудовами літ. а та а-1 загальною площею 80,5 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., а також господарчі будівлі: літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, сараї літ. Г та Д, огородження № 1,2. В подальшому, згідно результатів технічної інвентаризації домоволодіння станом на 14 березня 2014 року (а.с. 100-105), була зведена нежитлова прибудова до житлового будинку літ. а-2 загальною площею 15,2 кв.м., внаслідок внутрішнього перепланування та облаштування отвору для вхідної двері в несучій зовнішній стіні житлового будинку, житловий будинок був фактично розділений на два окремі ізольовані жилі приміщення, а також були зведені лазня літ. Е, гараж літ. Ж, вольєр літ. И. За копією довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 70), саном на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора № 13954770 від 23 червня 2014 року (а.с. 9-10) позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначений житловий будинок за [PERSON], оскільки останнім не надано правовстановлюючий документ. Суд,

Outcome: dismissed