Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2015 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зазначивши третьою особою по справі філію Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», прохаючи суд зобовязати відповідача примусово виконати обовязок в натурі щодо здійснення переказу грошових коштів за платіжним дорученням у іноземній валюті, банківських металах № 1 від 12 січня 2015 року платника [PERSON], який постійно мешкає у м. Дніпропетровську, а саме: операцію з термінового переказу 10000 доларів США з поточного рахунку 262094949402 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунок 26202000091573 у ПАТ «Сбербанк «Росії»; стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 1000 доларів США, 3% річних у розмірі 82,19 доларів США, відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 82,19 доларів США, відсотки за користування чужими коштами у сумі 306 гривень 58 копійок, грошові кошти у сумі 6000 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 508 гривень 10 копійок та інші судові витрати (а.с. 3-12). У ході розгляду справи надав суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, якою прохав стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 1000 доларів США, 3% річних у розмірі 112,60 доларів США, відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 112,60 доларів США, відсотки за користування чужими коштами у сумі 420 гривень 01 копійку, грошові кошти у сумі 6000 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 505 гривень 96 копійок та інші судові витрати; повернути йому із державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 123 гривні 94 копійки (а.с. 56-67). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 06 січня 2015 року уклав із відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Блискуча сімка» у доларах США, у сумі 10000 доларів США, на строк з 06 по 12 січня 2015 року, під 8,20%. За час користування банком його грішми, щотижнево відсотки зростають і у період часу з 31 березня по 06 квітня 2015 року становлять 10%. 06 січня 2015 року ним подано письмову заяву про повернення йому 12 січня 2015 року вкладу у сумі 10000 доларів США. За перерахування цих грошових коштів ним 12 січня 2015 року сплачено комісію у сумі 15985 гривень 83 копійки. 12 січня 2015 року він доручив відповідачу здійснити операцію щодо переказу його грошових коштів у сумі 10000 доларів США з поточного рахунку № 262094949402 на поточний рахунок № 26202000091573, що відкритий у ПАТ «Сбербанк Росії». 13 січня 2015 року, у звязку з відмовою працівниками відповідача у здійсненні відмітки на цьому дорученні, він звернувся до адміністрації відповідача. Згідно з наданою відповідачем 17 січня 2015 року випискою з поточного рахунку № 262094949402? на ньому, станом на 12 січня 2015 року, знаходились кошти у сумі 10000 доларів США. 21 січня 2015 року з цього рахунку грошові кошти у зазначеній сумі списано, так як залишок на поточному рахунку № 262094949402 становить 0,00 доларів США. Однак, його платіжне доручення про перерахування коштів у вказаній сумі до у ПАТ «Сбербанк Росії» відповідачем не виконано, так як згідно з довідкою цього банку від 21 квітня 2015 року, сума коштів на його поточному рахунку № 26202000091573 у ПАТ «Сбербанк Росії» становить 0,00 долара США. Таким чином, його доручення на перерахування коштів не виконано, у звязку з чим, для захисту свого права на розпорядження своєю власністю, він, як споживач фінансових послуг, змушений звернутися до суду. Зазначеними діями відповідач порушив низку вимог Законів України та підзаконних актів. Так, у частині перерахування його коштів за його дорученням, відповідачем порушено вимоги п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів по Україні», згідно з якими банк повинен протягом трьох банківських днів здійснити міжбанківське перерахування, та п. 3.9 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання та арешт коштів у іноземних валютах та банківських металах. За порушення вимог чинного законодавства України існує відповідальність у вигляді неустойки, стягнення коштів за користування чужими грішми та стягнення 3% річних від суми прострочених коштів. Нормою п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено відповідальність банка за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ, у вигляді пені у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми переказу. Станом на 03 червня 2015 року строк прострочення з виконання платіжного доручення від 12 січня 2015 року становить 137 днів. Розмір пені, внаслідок невиконання його доручення на здійснення переказу, складає 1000 доларів США (10000х0,1%:100=1000). Оскільки відповідач прострочив виконання його доручення на здійснення операцій з грошовими коштами, тобто прострочив, як боржник, виконання грошового зобовязання, з нього, на підставі вимог ст. 625 ЦК України, слід стягнути 3% річних від простроченої суми боргу, яка, за його підрахунками, становить 112 доларів 60 центів США (10000 доларів х 3% х 137 днів=112,60). З відповідача, у відповідності до вимог ст. 536 ЦК України, також підлягають стягненню і кошти, як плату за користування чужими (його) грішми, у сумі 112 доларів 60 центів США ( 10000 доларів х 3% річних : 365 днів = 112,60). Він сплатив за перерахування його коштів у сумі 10000 доларів США відповідачеві 15985 гривень 83 копійки. Через те, що відповідач користується і цими його грішми, з цієї суми також слід стягнути 3% річних, яка, за його підрахунками, становить 420 гривень 01 копійку (15985 гривень 83 копійки х 7% х 137 днів = 420,01). З того моменту, як він доручив відповідачеві перерахувати його кошти у сумі 10000 доларів США до іншого банку, він, з вини відповідача, внаслідок його неправомірної поведінки, переніс душевні (моральні) страждання, тобто зазнав моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Так, на протязі тривалого часу, він був вимушений безрезультатно втрачати свої сили та час на спілкування з працівниками відповідача, підготовку та направлення відповідачеві письмових документів для виконання відповідачем вимог закону, які так і не було виконано. При цьому бачив безрезультатність витрачених душевних сил, матеріальних коштів, що призводило до моральних страждань. Розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди визначив у 6000 гривень. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні його тексту. Додатково пояснив, що вимоги його довірителя про перерахування коштів на день розгляду справи так і не виконано. Розмір відшкодування моральної шкоди обґрунтувати не зміг, пояснивши, що позивач визначив цей розмір довільно. Також, прохав стягнення з відповідача усіх грошових коштів по позовних вимогах, здійснювати не у доларах США, а у гривнях. Пояснив, що згідно з обмінним курсом, що встановлений Національним банком України, пеня у розмірі 1000 доларів США становить 21178 гривень 02 копійки; 3% річних від простроченої суми боргу становить 2384 гривні 64 копійки, 3% річних за час користування чужими грішми становить 2384 гривні 64 копійки. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 69). Третя особа також належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але її представник теж у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 68). Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представників відповідача та третьої особи. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 36, 169, 224 ЦПК України, розглянув справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, у заочному порядку, та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, у наданих позивачем межах, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 січня 2015 року сторони уклали договір про банківський строковий вклад (депозит) № 307231/32591/07-15, згідно з яким банк прийняв у тимчасове користування грошові кошти відповідача у сумі 10000 доларів США на строк до 06 квітня 2015 року, зі щотижневим, що змінюється, розміром відсотків за користування грішми (а.с. 16-18). 06 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою про повернення йому з 12 січня 2015 року банківського вкладу у сумі 10000 доларів США (а.с. 19). 12 січня 2015 року позивач надав відповідачеві платіжне доручення, яким прохав перерахувати його вклад у сумі 10000 доларів США до ПАТ «Сбербанк Росії» (а.с. 23-24). У цей же день перерахував відповідачеві кошти у сумі 15985 гривень 83 копійки за переказ коштів (а.с. 22). Згідно з виписками з особового рахунку позивача за період часу з 01 січня по 20 квітня 2015 року, на його рахунку 262094949402 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходилися депозитні кошти у сумі 10000 доларів США (а.с. 28-31). 13 січня 2015 року позивач звертався із письмовими заявами до керуючого Дніпропетровською філією ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відмову працівників банку проставити необхідні відмітки про виконання його доручення на перерахування депозитних коштів у сумі 10000 доларів США; про виконання його доручення від 12 січня 2015 року про перерахування депозитних коштів у сумі 10000 доларів США; про надання виписки з його рахунку у іноземній валюті (а.с. 25-27). Згідно з довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 21 квітня 2015 року, станом на 20 квітня 2015 року залишок коштів на рахунку 262094949402 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» становить 0 гривень 00 копійок (а.с. 33). Відповідно до довідки ПАТ «Сбербанк Росії» від 21 квітня 2015 року, станом на 21 квітня 2015 року на поточному рахунку 26202000091573, що відкритий на імя [PERSON] у цьому банку, залишок становить 0,00 доларів США, і за період часу з січня по квітень 2015 року, кошти на цей рахунок не надходили (а.с. 34). Судові витрати становлять 629 гривень 90 копійок (а.с. 1-2, 36). Відповідно до вимог п.п. 5, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на корись іншої сторони (кредитора), певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Нормою ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грішми божник зобовязаний сплачувати відсотки, розмір яких встановлюється договором, законом чи іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором чи законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою є грошова сума чи інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобовязання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку; банк гарантує право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документу, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Нормою п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено відповідальність банка за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ, у вигляді пені у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми переказу. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони знаходяться між собою у договірних правостосунках, як кредитор (позивач) та боржник (відповідач). Відповідач, починаючи з 12 січня 2015 року, зобовязаний вчинити на користь позивача дії перерахувати його грошові кошти на поточний рахунок іншого банку. Однак, у порушення вимог чинного законодавства України (законів та підзаконних актів) та умов укладеного між ними договору, протягом тривалого часу, аж до моменту розгляду справи, вказаної дії безпідставно не вчиняє. Цими діями відповідача право позивача безперешкодно розпоряджатися своєю власністю, яке банк повинен гарантувати, порушено і підлягає судовому захисту. Позивач має право на звернення до суду для захисту свого порушеного права і реалізував його, звернувшись до суду. Суд вважає можливим здійснити захист порушеного права позивача у той спосіб, у який він прохає, так як цей спосіб повністю відповідає встановленим нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України способам захисту порушеного цивільного права шляхом примусового виконання обовязку в натурі, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Позивач має право на стягнення з відповідача пені у визначеному законодавством розмірі, що передбачено п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та становить 21178 гривень 02 копійки ( суми у 10000 доларів США), на стягнення 3% річних за прострочення у виконанні грошового зобовязання (10000 доларів США), що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 2384 гривні 64 копійки, на стягнення 3% річних за час користування чужими грішми, що передбачено ст. 536 ЦК України і становить суму у 2384 гривні 64 копійки (10000 доларів США), на стягнення відсотків за час користування чужими грішми у сумі 15985 гривень 83 копійки, що становить суму у 420 гривень 01 копійку, прохаючи суд стягнути ці кошти з відповідача внаслідок невиконання тим свого грошового зобовязання. Суд не знайшов вад у наданому позивачем розрахунку цих сум. З цих підстав у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, внаслідок протиправних дій відповідача у вигляді тривалого невиконання вимог позивача з перерахування його грошових коштів у сумі 10000 доларів США до вказаного ним банку та користування його коштами у сумі 15985 гривень 83 копійки за переказ цих коштів, не реагування на вимоги позивача виконати норми законодавства та перерахувати гроші, суд приходить до висновку про те, що позивач дійсно зазнав душевних та моральних страждань, про те, що йому завдано моральної шкоди. Однак, внаслідок того, що позивачем та його представником абсолютно не обґрунтовано розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає можливим задовольнити ці позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 3000 гривень на відшкодування завданої йому моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial