Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 10 березня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між нею та Банком Договір, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, остання має заборгованість, яка станом на 30 червня 2020 року становить 17100,39 гривень та складається з наступного: 753,54 гривень - заборгованість за тілом кредита, 12899,85 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3447,00 гривень - заборгованість за пенею. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 2102,00 гривень. У п. 3 позовних вимог позивач просить у разі неявки відповідача розглядати справу за відсутності представника Банку та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за адресою її реєстрації, однак конверти були повернуті суду без отримання адресатом, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наведеного. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 10 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у заяві, засвідчив свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчив своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, а також те, що вони були надані її у письмовому вигляді, та була проінформована про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку, які зобов`язалась виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 10 березня 2011 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 30 червня 2020 року становить 17100,39 гривень та складається з наступного: 753,54 гривень - заборгованість за тілом кредита, 12899,85 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3447,00 гривень - заборгованість за пенею. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування наведених обставин і доказування належного виконання ним умов договору кредиту, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 753,54 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12899,85 гривень. Із заявленими вимогами про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею суд не може погодитись, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає м. Маріуполі, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, які досі є чинними та діючими. Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальнику [PERSON] суми пені. Виходячи з вищевикладеного мотивування суд відмовляє і у стягненні з відповідача суми нарахованої пені, як такої, що обчислена станом на 30 червня 2020 року. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в сумі 753,54 гривень, нарахованих процентів за користування кредитними коштами в сумі 12899,85 гривень, що загалом становить 13653,39 гривень. Вимоги щодо стягнення з відповідачки суми пені 3447,00 гривень суд вважає такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 190,22 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial