Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення у житловий будинок, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. У 1953 році [PERSON] отримала в постійне користування земельну ділянку на підставі договору на право будівництва житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 22.12.1953 року. На вказаній ділянці збудований будинок, літня кухня та сарай, пізніше цьому домоволодінню присвоєно адресу: [ADDRESS], Право власності було зареєстроване 04.07.2013 року за нею, [PERSON] Після закінчення будівництва у вказаний будинок переїхав її брат [PERSON], на правах родича йому дозволили оселитися. 10 червня 1954 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON]. Через декілька років її брат [PERSON] привів у будинок вагітну дружину, яка у подальшому також стала у ньому мешкати. Зазначила, що внаслідок постійних сварок з братом, вона з чоловіком почали орендувати інше житло і переїхали з вказаного будинку. Вони мешкали на зйомник квартирах до тих пір, доки вона за місцем роботи не отримала власну квартиру. У 1985 році вона здійснила обмін квартири і стала мешкати за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час у спірному будинку мешкає син її брата - відповідач [PERSON] Зауважила, що скориставшись своїм правом власності, вона виявила бажання заселитися у спірний будинок за адресою: [ADDRESS], але ж відповідач усіляко їй у цьому перешкоджає, з будинку не виселяється, ключі від вхідних дверей не віддає. За таких обставин, посилаючись на вимоги ст.ст. 387 ЦК України, просила суд витребувати у [PERSON] на її користь житловий будинок [ADDRESS]; вселити її у вказаний будинок, зобов»язавши відповідача надати ключі від вхідних дверей. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON], підтримав позовні вимоги свого довірителя, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Доповнень і нових обґрунтувань позовних вимог не надав, про існування договору купівлі-продажу спірного будинку йому відомо, але позовних вимог з цього приводу на теперішній час у нього немає. Просив суд задовольнити позов на підставі ст. 387 ЦК України. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що відсутні законні підстави для задоволення даного позову, оскільки на теперішній час існує договір купівлі - продажу спірного житлового будинку від 17 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №2303, позивач відчужила будинок на користь відповідача. На теперішній час будинок за нею не зареєстрований, [PERSON] не є власником майна, тому жодних підстав для задоволення позову на підставі ст. 387 ЦК України немає. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. На підставі договору від 16.11.1953р., укладеного між Сталінським районним комунальним відділом виконкому Сталінської міської ради депутатів трудящих та [PERSON], останній було виділено земельну ділянки площею 406 кв.м. під забудову (а.с. 5) На вказаній земельній ділянці був побудований будинок , літня кухні та сарай, пізніше цьому домоволодінню присвоєно поштову адресу: [ADDRESS], на яке 04.07.2013 року позивач зареєструвала право власності, що вбачається із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 14 січня 2011 року, реєстровий №25379 кн.94 (а.с.6-8) У судовому засіданні також встановлено, що у зазначеному будинку певний період мешкала позивач з чоловіком [PERSON] та братом [PERSON] Разом з тим, через певні обставини, сімейні сварки, вона з чоловіком стали мешкати за іншою адресою, а через деякий час за місцем роботи вона отримала квартиру. Починаючи з 2010 року, як вказує позивач, вона позбавлена можливості користуватися приватною власністю, зокрема її будинком [ADDRESS], у якому на теперішній час мешкає відповідач [PERSON] Вважає, що її право необхідно відновити на підставі ст. 387 ЦК України, шляхом витребування майна, її вселення у спірний будинок і зобов»язання відповідача надати ключі від вхідних дверей будинку. Разом з тим су не погоджується з вказаним твердження через наступне. У судовому засіданні представником відповідача був наданий договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під №2303 (а.с. 40-41), відповідно до якого [PERSON] від імені позивача [PERSON] відчужив будинок [ADDRESS] шляхом його продажу відповідачу [PERSON] (а.с.40) Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9545792 від 17.09.2013 року, право власності на спірний будинок зареєстроване за відповідачем [PERSON] (а.с.42) Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України) Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, за правилами ст. 387 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позову, лише власник майна може його витребувати у особи, що їм заволоділа. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на теперішній час не є власником спірного майна. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У заявленому позові [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається, тим більше вони повністю спростовуються наданим відповідачем договором купівлі-продажу спірного будинку. Також позивач [PERSON] інших вимог, окрім витребування з незаконного володіння [PERSON] майна та вселення її у будинок, не заявляє, а за межі позовних вимог суд не може вийти. Крім того, із наявних в матеріалах справи доказів, суд не знаходить порушень вимог ст. 203 ЦК України при відчуженні спірного будинку, їх також не оспорює позивач. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення у житловий будинок задоволенню не підлягають. Тим самим, суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі ст. ст. 386, 387, 388 ЦК України,

Outcome: dismissed