Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду і просить розірвати шлюб з [PERSON], який був зареєстрований 28 грудня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №262. Посилається на те, що 28 грудня 2002 року сторони уклали шлюб. Подружжя має трьох доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, що призводило до сварок та непорозумінь. Тривалий час спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо, подружні відносини між ними припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Спору про місце проживання дітей чи майнового спору між ними немає. На підтвердження факту одруження позивач надала оригінал свідоцтва про шлюб ( а.с 5). Факт народження дітей підтверджений свідоцтвами про народження (а.с. 6-8). Склад своєї сім»ї та місце проживання підтвердила довідкою № 1805 від 16.08.2018 ( а.с.11). До суду позивач [PERSON] не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, шлюб просить розірвати. Судові витрати з відповідача не стягувати. Крім того, зазначила, що є вагітною, батьком дитини є [PERSON], надавши письмову заяву від останнього, з якої вбачається, що він являється біологічним батьком дитина. Відповідач [PERSON] не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вказав, що позивач є вагітною, однак він не є батьком цієї дитини. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно д ч. 3 цієї статті, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України. З врахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, питання судових витрат слід вирішити у відповідності до ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved