Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду даний позов посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на момент смерті була власником будинковолодіння [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 року у вказаному селянському дворі відповідно до довідки Струпківської сільської ради від 27.01.2020 № 47 були зареєстровані і проживали голова двору [PERSON] , її сини [PERSON] та [PERSON] . Члени двору не виділили належні їм частки у майні двору у встановленому законом порядку . [INFO] [PERSON] помер та оскільки частку померлого не виділено , то згідно ст.. 346 ЦК України право власності на частку померлого припинилося з моменту його смерті. Вказує, що інших спадкоємців, крім нього, позивача, які б претендували на спадщину померлої [PERSON] немає. Зазначає, що за життя [PERSON] склала заповіт про те, що все своє майно заповідає йому, [PERSON] . Після смерті матері він, позивач прийняв спадщину, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено так , як відсутні правоустановчі документи на вище вказане будинковолодіння . Просить суд визнати за ним, позивачем [PERSON] право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні мотиви та вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Струпківської сільської ради Коломийського району в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої з позовними вимогами згідний. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що за заповітом чи за законом особа має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі котрої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] відносився до типу селянського двору та належав матері позивача [PERSON] , що підтверджується довідкою Струпківської сільської ради № 47 від 27.01.2020 року (а.с.6) Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ від 13.12.2019 № 65612 згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському МБТІ право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.16) Відповідно до вищезгаданої довідки станом на 01.07.1990 року [PERSON] проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та за даною адресою були зареєстровані її сини позивач [PERSON] та [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла про що 04 березня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 7 (а.с.8). Спадкодавиця[PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Струпківської сільської ради 23.02.2017 року та зареєстрований в реєстрі за №35, за яким заповіла все своє майно позивачу [PERSON] (а.с.7). Заповіт від імені [PERSON] не змінювався і не скасовувався, що підтверджується довідкою Струпківської сільської ради № 47 від 27.01.2020 року (а.с.6) За вищевказаною адресою на момент смерті [PERSON] у спадковому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований . (а.с.6) [INFO] помер брат позивача [PERSON] про що 15 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 5 Відповідно до вимог ст.1269,1270 ЦК України позивач [PERSON] прийняв спадщину, подавши до державного нотаріуса Другої Коломийської районної державної нотаріальної контори Войташек І.І. заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи.(а.с.38-92). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Державним нотаріусом позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] оскільки відсутній правовстановлюючий документ який би підтверджував право власності спадкодавиці на вищевказаний будинок (а.с.18) Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало віддержавної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом №1952-IV нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Як видно з виписки з по господарської книги від 27.01.2020 року виданої Струпківською сільською радою житловому будинку і господарським будівлям та спорудам присвоєно адрес [ADDRESS] . Даний будинок та господарські будівлі та споруди збудовані до 1992 року (а.с.14) З довідки № 49 від 27.01.2020 року вбачається, що за житловим будинком і господарськими будівлями та спорудами що за адресою [ADDRESS] числиться земельна ділянка площею 0,04 га для будівництва і обслуговування даного житлового будинку і господарських будівель та споруд та 0,39 га для ведення особистого селянського господарства.(а.с.15) Враховуючи, що спірний житловий будинок побудований у 1958 році на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту (а.с.11-13), який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, що надає можливість використання даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за призначенням, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, тому суд доходить висновку що наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за [PERSON] , спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом. Згідно висновку про незалежну оцінку вартості майна СПД [PERSON] від 12 травня 2020 року ринкова вартість житлового будинку (літ А) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ Б),стодола (літ В) , навіс (літ Г) , вбиральня (літ Д) , огорожа (№1-2) за адресою [ADDRESS] становить 78 300 грн. Отже, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок , господарські будівлі та споруди що знаходяться за адресою [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1221- 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved