Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] подала позов проти відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач стверджує, що з 24 вересня 2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо. Зазначає, що шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться повністю на її утриманні та вихованні. Просить суд, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому, просила задовольнити в повному об'ємі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечив, щодо стягнення аліментів просив стягувати з нього на утримання сина аліменти в розмірі передбаченому законодавством. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 24 вересня 2011 року (а.с. 5). У сторін [INFO] народився син [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Судом установлено, що позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, а тому їх шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] постійно проживає з матір'ю, позивачкою по справі. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто. Відповідач [PERSON] працює складальником товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо» та щомісячно отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 14 квітня 2014року (а.с. ). Тобто він має постійне місце роботи та дохід. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, сторін, а також їх матеріальне становище. Суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття, а тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial