Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на її користь 92500 грн. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що її донька, [PERSON], перебувала у шлюбі з [PERSON] з 29.12.1999 р. по 07.11.2013 р. У 2006 році коли її донька перебувала у шлюбі з відповідачем, вона передала свої кошти в борг своїй дочці для придбання будівлі (магазин Господар, розташований по вул. Ленінградська, 91-а м. Красноград). Данну будівлю було придбано за 85000 грн. - еквівалент 17000 доларів США. Зазначену суму 17000 доларів США, після передачі їх дочці в борг на придбання будівлі, вони домовились з дочкою та колишнім зятем [PERSON], що ті повернуть гроші частками. Згідно договору купівлі - продажу від 27. 05.2006 р. єдиним власником даної нежитлової будівлі була її донька [PERSON] Оскільки, донька та відповідач не мали власного житла, донька знов звернулась надати їм з колишнім чоловіком гроші в борг для придбання житла. Знову дала гроші в борг в сумі сто тисяч гривень для купівлі 3/5 частки домоволодіння, загальною площею 74 кв. м, житловою площею 41.1 кв. м. по вул. Харківська, 74 м. Красноград, будинок придбано 21 липня 2011 року. Власниками будинку згідно договору купівлі - продажу є її донька та відповідач. 07 листопада 2013 року шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано. Кошти, які вона надала в борг дочці та колишньому її чоловіку до теперішнього часу не повернули. На даний час судом виділено в натурі 1/2 частину нежитлової будівлі відповідачу, та він є повноправним власником. Зазначена нежитлова будівля, придбана фактично за її особисті кошти, відповідач відмовляється сплатити половину сплаченої суми за будівлю та половину коштів у коштів за його частку домоволодіння придбану також за її особисті кошти. Вважає, що відповідач повинен повернути їй 42500 грн. за 1/2 частку нежитлової будівлі ( магазин Господар ), та 50000 грн. за частку домоволодіння, оскільки ці гроші передані нею в борг, та по теперішній час не повернуті. Просила задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання сторони не зявилися, до суду надали заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. У судовому засіданні 20.10.2015р. позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги і дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні 20.10.2015р. 3-я особа [PERSON] підтримала позицію позивача [PERSON] У судовому засіданні 20.10.2015р. відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали і в обґрунтування своїх заперечень до суду надали письмові пояснення, де зазначили, що підставою позовних вимог зазначено ніби передання позивачем колишньому подружжю [PERSON] (її доньці [PERSON] та відповідачу - [PERSON]М.) в борг грошових коштів на придбання нежитлової будівлі (магазину будматеріалів «Господар») літ. А-1, загальною площею 95,5 кв.м, розташованої по вул. Ленінградській, 91-«а» в м. Красноград Харківської області та 3/5 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: вул. Харківська, 74 в м. Красноград Харківської області. В дійсності вказані об'єкти нерухомості колишнім подружжям [PERSON] придбавались за спільні кошти, одержані в результаті здійснення підприємницької діяльності. Договори позики з [PERSON] не укладались. Форму договору позики встановлено положеннями ст.1047 ЦК України. Відповідно до вказаної норми для договору позики, сума якого перевищує в десять разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17 грн. з 02.09.1996 року згідно Указу Президента України від 25.08.96 р. № 762/96; тобто 170 грн.) письмова форма є обов'язковою. Оскільки в дійсності грошові кошти в борг не передавались, відповідно й жодних договорів позики в письмовій формі не могло укладатись. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що обставину надання нею колишньому подружжю [PERSON] грошових коштів в борг можуть підтвердити свідки. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 218, 1051 ЦК України при розгляді справи у суді не допускається посилання на показання свідків в підтвердження договору позики. Позивачем жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування наявності між нею та [PERSON] правовідносин, що витікають з договору позики, суду не було представлено. А відтак не доведено й обставини укладення договорів позики та передання будь-яких грошових коштів за ними в борг. Разом з тим, вважають, що на момент пред'явлення [PERSON] позову (25.03.2015 року) сплинув строк позовної давності, який ст.257 ЦК України встановлено тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1999 року по 07 листопада 2013 року. Позивач по справі [PERSON] є матірю [PERSON] Підставою позовних вимог зазначено передання позивачем [PERSON] подружжю [PERSON] в борг грошових коштів на придбання нежитлової будівлі (магазину будматеріалів «Господар») літ. А-1, загальною площею 95,5 кв.м, розташованої по вул. Ленінградській, 91«а» в м. Красноград Харківської області та 3/5 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: вул. Харківська, 74 в м. Красноград Харківської області. Відповідно з положенням ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України, договір позики на суму, яка не менш як в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вказаної норми для договору позики, сума якого перевищує в десять разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17 грн. з 02.09.1996 р. згідно Указу Президента України від 25.08.96 р. № 762/96; тобто 170 грн.) письмова форма є обов'язковою. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, а саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника. Як пояснила позивач в судовому засіданні будь-яких договорів позики в письмовій формі з донькою та зятем [PERSON] нею не укладалося, боргова розписка не відбиралася, проте передачу грошей можуть підтвердити свідки. Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 р. по справі № 6-79цс14 дійшов висновку, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Тобто, саме на позивача покладено тягар доведення наявності позикових правовідносин та права вимагати від відповідача повернення суми боргу, зокрема, таке право доводиться на підставі документа, тобто письмового доказу. Проте, позивачем [PERSON] не було надано суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування наявності між нею та відповідачем [PERSON] правовідносин, що витікають з договору позики. Таким чином, зогляду на викладене, позиції сторін у справі суд дійшов висновку про відсутність між [PERSON] та [PERSON] договорів позики грошових коштів в сумі 92500 грн., укладених у письмовій формі, тому в задоволені позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed