Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 234624,78гривень, завданої вчиненням кримінального правопорушення, посилаючись на те, що 02.04.2007 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 471/2007, згідно з умовами та на підставі якого останній було видано банківський кредит на суму 49500 дол. США, чотирма траншами в межах визначеної кредитної лінії. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.10.2010 року у цивільній справі №2-5550/2010 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором на суму 290063грн. 45коп. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15.08.2013 року у справі № 789/22-ц-111/13 змінено рішення місцевого суду в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню: зменшивши суму з 290063грн. 45коп. до 55438грн. 67коп. Зменшення суми заборгованості апеляційним судом було пов'язано з тією обставиною, що дві заявки на видачу готівки № 239259 від 09.08.2007 року і № 243381 від 15.08.2007 року на загальну суму 20000 дол. США, були підписані не позичальником [PERSON], що не давало суду підстав стверджувати про фактичне отримання нею цієї суми коштів. 29.11.2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та TOB «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу згідно з умовами якого відбулося відступлення право вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 471/2007 від 02.04.2007 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2014 року у справі № 607/11660/14-к звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за фактом того, що він, перебуваючи на посаді начальника відділу кредитування фізичних осіб Тернопільської філії ВАТ «КРЕДОБАНК», підробив заявки на видачу готівкових коштів з каси банку від імені [PERSON], з метою їх використання іншою особою. Таким чином, на думку представника позивача, [PERSON] своїми кримінально-протиправними діями завдав майнової шкоди TOB «ФК «Приватні інвестиції» у виді позитивної різниці між сумою коштів стягнутою судом першої та апеляційної інстанцій, які б позивач повинен був отримати, якщо б відповідач не вчинив кримінальне правопорушення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю з підстав зазначених у запереченні. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних обставин. Як зазначено в позові, 29.11.2011 року між Публічним Акціонерним [PERSON] «КРЕДОБАНК» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу. Згідно даного договору відбулося відступлення/купівля-продаж права вимоги за Кредитним договором №471/2007 від 02 квітня 2007 року, що був укладений між ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК») та [PERSON]. Відповідно до Договору факторингу TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до позичальника [PERSON]. Укладанню договору між позивачем та ПАТ «КРЕДОБАНК», передувала наступна подія - 02.04.2007 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №471/2007 (надалі за текстом - Кредитний договір) Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] (надалі за текстом - Позичальник; видавався кредит, в сумі 49\~500 доларів США. Відповідно до п.2.5. Кредитного договору визначено, що Кредит видається Позичальнику в готівковій формі, траншами, шляхом видачі кредиту через касу банку в Тернопільській філії ВАТ «КРЕДОБАНК». Згідно умов Кредитного договору Банком було видано Позичальнику усю суму визначеного Кредиту а саме: 1)06.04.2007 року Позичальнику видано 22 000 доларів США згідно Заяви на видачу готівки №102591; 2)18.06.2007 року Позичальнику видано 7 500 доларів США згідно Заяви на видачу готівки №177890; 3)09.08.2007 року Позичальнику видано 10\~000 доларів США згідно Заяви на видачу готівки №239259; 4)15.08.2007 року Позичальнику видано 10 000 доларів США згідно Заяви на видачу готівки №243381. У зв'язку з неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору, Банком 25.05.2010 року подано до Тернопільського міськрайонного суду позовну заяву про стягнення заборгованості за Кредитним договором. За результатами розгляду даної позовної заяви 26.10.2010 року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення у справі №2-5550/2010, відповідно до якого позов ВАТ «КРЕДОБАНК» в особі Тернопільської філії ВАТ «КРЕДОБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «КРЕДОБАНК» в особі Тернопільської філії ВАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за Кредитним договором №471/2007 від 02.04.2007 року в розмірі 290\~063,45 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу в розмірі 120 грн. Не погоджуючись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.10.2010 року, [PERSON] подано до Апеляційного суду Тернопільської області апеляційну скаргу. В процесі розгляду Апеляційної скарги, [PERSON] заявлено про те, що кредитних коштів на суму 20 000 доларів США, виданих на підставі Заяви на видачу готівки №239259 від 09 08.2007 року та Заяви на видачу готівки №243381 від 15.08.2007 року, вона не отримувала, а підписи на згаданих документах вчинені невідомою їй особою. У зв'язку із цим, відповідно до Ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 13.03.2013 року, було призначено почеркознавчу експертизу підписів на вказаних Заявах на видачу готівки. Висновком експерта Тернопільського відділення Київського інституту судових експертиз встановлено, що підписи на Заяві на видачу готівки №239259 від 09.08 2007 року та Заяві на видачу готівки №243381 від 15.08.2007 року вчинені не [PERSON]. На підставі висновку експерта, Апеляційним судом Тернопільської області частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], та зменшено розмір заборгованості по Кредитному договору №471/2007 від 02.04.2007 року із 290\~063,45 грн., що були присуджені Тернопільським міськрайонним судом згідно рішення від 26.10 2010 року, до 55 438,67 грн. Як окремо зазначає в позові представник позивача на підставі аналізу змісту Заяви на видачу готівки №239259 від 09.08.2007 року, Заяви на видачу готівки №243381 від 15.08.2007 року, а також наявних у матеріалах Кредитної справи документів, у [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції-виникла підозра про вчинення невизначеним колом осіб кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ст.ст. 190, 200 КК України. У зв'язку із цим 02.12.2013 року за вихідним №798/І/2012/2013-5 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області позивачем було подано заяву про вчинення злочину. За даним фактом 04 грудня 2013 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №12013210010004489 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. 17.07.2014 року TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» отримало повідомлення старшого слідчого СВ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області [PERSON]В про те, що 04.07.2014 року у кримінальному провадженні №12013210010004489 колишньому працівнику Тернопільської філії ВАТ «КРЕДОБАНК» [PERSON] оголошено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.1,2 ст.200 КК України. 18.02.2015 року, за вих. №798/І/2012-2015/1 на адресу Слідчого відділу Тернопільської MB УМВС України в Тернопільській області надіслано запит про надання інформації щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013210010004489 від 04.12.2015 року. Відповіді на зазначене звернення TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не отримало. У зв'язку із цим, 21.05.2015 року за вих. №798/1/2012-2015/5 на адресу Слідчого відділу Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області надіслано вдруге запит на інформацію щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013210010004489 від 04.12.2013 року. Відповіді на дане звернення TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» надано не було. 17.03.2016 року за вих. №798/І/2012-2016/3 на адресу Головного управління національної поліції в Тернопільській області надіслано Запит на інформацію щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013210010004489 від 04.12.2013 року. 25.03.2016 року Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області надано відповідь №3232/9/2-2016, у якій зазначено про те, що за результатами проведеного досудового розслідування, 11.07.2014 року кримінальне провадження №12013210010004489 направлено до Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про звільнення підозрюваного [PERSON] від кримінальної відповідальності, у зв'язку із закінченням строків давності. Судом встановлено, що 06.08.2016 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області подано клопотання про ознайомлення із матеріалами кримінальної справи №607/11660/14-к відносно [PERSON], за результатом розгляду якої 23.07.2014 року проголошено Ухвалу відповідно до якої, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.1, ч.2 ст.200 КК України, а кримінальне провадження №12013210010004489, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2013 року за даним фактом - закрито у зв'язку із закінченням строків давності. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Позивач зазначає, що відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2014 року у справі №607/11660/14-к, [PERSON] визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 200 КК України - підроблення документа на переказ та ч.2 ст.200 КК України - підроблення документа на переказ, вчинене повторно. Разом з тим суд наголошує, що ухвала суду не є вироком у кримінальній справі, а тому викладені в ухвалі суду обставини не презюмуються, а позивач не звільняється від обовязку доказування належними та допустимими доказами обставин, котрі він наводить на обґрунтування позовних вимог. Як зазначено вище, відповідно до Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.10.2010 року у справі №2-5550/2010, вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №471/2007 від 02 04.2007 року в розмірі 290\~063,45 грн. - тобто, за умови отримання [PERSON] усієї суми кредиту (мається на увазі і 20 000 доларів США, документ на переказ яких були підроблені [PERSON]І.), ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як вважає представник позивача, мало б отримати зазначені кошти. У зв'язку із вчиненням Відповідачем кримінального правопорушення, в подальшому суму заборгованості було зменшено до 55 438,67 грн. В результаті цього ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» завдано шкоди в розмірі 234 624,78 грн., які б позивач, на думку представника позивача, мав отримати за умови відсутності протиправної поведінки відповідача. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.4 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. Його елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається в грошах. Протиправна поведінка - це невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обовязків протиправність виступає у формі дії аба бездіяльності. Якщо для виконання активного юридичного обовязку необхідне вчиненні зобов'язаною особою певних дій, то пасивний юридичний обов'язок виконується шляхом утримання від вчинення заборонених дій. Протиправна дія - це поведінка, заборонена законом. Причинний зв'язок - це об'єктивний зв'язок між явищами природи або суспільного життя, коли одне явище виступає як причина, а друге - як наслідок: одне явище (причина) породжує, зумовлює виникнення другого явища (наслідку). Отже, причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виникає як зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, за якого протиправність є причиною, а шкода - наслідком. На думку представника позивача TOB «ФК «Приватні інвестиції», відшкодування майнової шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням випливає із договору факторингу від 29.11.2011 року, шляхом купівлі права грошової вимоги в ПАТ «КРЕДОБАНК». На підтвердження цього представлено копію договору факторингу від 29.11.2011 року та копію витягу з Переліку заборгованостей відповідно до договору факторингу від 29.11.2011 року, який є додатком «А» договору. Однак, відповідно до п. 2.1.3. договору факторингу від 29.11.2011 року станом на дату укладення цього договору портфель заборгованостей, право вимоги за якими перейшло до TOB «ФК «Приватні інвестиції», повинен бути детально описаний в додатку 1 до договору. Представлена копія витягу з Переліку заборгованостей за договором факторингу від 29.11.2011 року, який є додатком до договору, не дає підстав прийти до однозначного висновку, що це один і той же документ, про який йдеться в пункту 2.1.3. договору факторингу. Також, даний документ не містить а ні підписів уповноважених осіб, а ні відтисків штемпеля печаток договірних сторін. Тому даний документ не може бути прийнятим, як належний письмовий доказ факту відступлення права грошової вимоги від ПАТ «КРЕДОБАНК» до TOB «ФК «Приватні інвестиції» за кредитним договором № 471/2007 від 02.04.2007 року. Також, відповідно до п.п.3.1., 3.2, Договору факторингу від 29.11.2011 року його предметом є оплатне відступлення права вимоги від ПАТ «КРЕДОБАНК» до TOB «ФК «Приватні інвестиції» за кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до забезпечувальних документів, не виконаними на день підписання цього договору. Отже, за наявним договором факторингу переходить право вимоги лише за договірними зобов'язаннями ПАТ «КРЕДОБАНК» з його позичальниками на підставі кредитних договорів та договорів про їх забезпечення. Будь-які інші зобов'язання, зокрема деліктні, не охоплюються предметом договору факторингу від 29.11.2011 року. Притому, що з врахуванням положень ст.ст. 1077, 1078, 1079 ЦК України право вимоги за деліктними зобов'язаннями не можуть бути предметом договору факторингу взагалі. З ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2014 року у справі № 607/11660/14-к, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, вбачається про вчинення ним кримінальних правопорушень, які кваліфіковано за ч.1 ст.200, ч.2 ст.200 КК України. Якщо даними кримінальними правопорушеннями заподіяно ПАТ «КРЕДОБАНК» майнову шкоду, тому право вимоги саме банку до [PERSON] про її відшкодування виникає на підставі факту заподіяння шкоди неправомірними діями, що за своє правовою природою є деліктним, а не договірним зобов'язанням. З представлених TOB «ФК «Приватні інвестиції» документів вбачається, що позивач міг отримати право грошової вимоги від ПАТ «КРЕДОБАНК» до позичальника [PERSON], що випливає із кредитного договору № 471/2007 від 02.04.2007 року, а не до [PERSON] на підставі факту вчинення ним кримінального правопорушення. Суд зауважує, що матеріально-правовою підставою позову є посилання на частини 1 та 4 статті 1166 ЦК України - заподіяння майнової шкоди внаслідок протиправних дій, проте, правові відносини, що випливають із зобов'язання по заподіянню шкоди за суб'єктним складом формуються між особою, якій шкоду заподіяно та особою, яка своїми винними діями таку шкоду заподіяла. Іншими словами - це правові відносини деліктного зобов'язального характеру між потерпілим та правопорушником, або особою яка несе цивільну відповідальність за протиправні дії правопорушника. Відшкодування шкоди не потерпілому, а іншій особі, можливо лише у випадку реалізації права зворотної вимоги до винної особи, особою яка відшкодувала шкоду потерпілому (регрес) в порядку ст. 1191 ЦК України. Однак, у такому випадку не відбувається заміни кредитора у зобов'язанні, як це передбачено за договором факторингу. Первинне зобов'язання між потерпілим і винною особою припиняється шляхом його виконання третьою особою, на підставі чого виникає нове зобов'язання винної особи відшкодувати шкоду третій особі в порядку регресу. TOB «ФК «Приватні інвестиції» не представило жодних доказів, які б могли засвідчити факти відшкодування ПАТ «КРЕДОБАНК» майнової шкоди заподіяної [PERSON] шляхом вчинення кримінального правопорушення, щоб давало позивачу юридичні підстави стягнення з відповідача заподіяних збитків Банку в порядку регресної вимоги. З врахуванням цього безпідставним є посилання позивача, що між діями відповідача і матеріальними наслідками для позивача, є прямий причинний зв'язок. Однією із ознак прямого причинного зв'язку є співвідношення у часі дії і її наслідків, де перше явище повинно передувати другому. З матеріалів справи вбачається, що протиправні дії [PERSON] вчинив 09 та 15 серпня 2007 року по відношенню до ПАТ «КРЕДОБАНК», а договір факторингу між ПАТ «КРЕДОБАНК» та TOB «ФК «Приватні інвестиції» за яким не перейшло і не могло перейти право грошової вимоги банку до [PERSON] укладено 29.11.2011 року. Окрім цього суд зауважує, що кримінальне правопорушення передбачене ст.. 200 КК України, є правопорушенням з формальним складом. А тому навіть якщо й відповідач всупереч посадовій інструкції вчинив підпис на інструкції на видачу готівки без ідентифікації особи позичальника, дії [PERSON] не призвели до безпосереднього заподіяння шкоди банку, оскільки видача готівки з каси не входить до компетенції відповідача вочевидь, що видачу готівки з каси банку не ідентифікованій особі було здійснено касиром установи, уже без участі відповідача [PERSON] Й при цьому позивачем не доведено жодного протиправного впливу відповідача на дії касира ПАТ «КРЕДОБАНК», котрий з каси банку видав суму коштів не клієнту [PERSON], а сторонній особі. Також на думку суду, безпідставно обрахованою є розмір матеріальної шкоди в сумі 234624 грн. 78 коп., як грошові кошти, які би позивач міг отримати від [PERSON] за договором факторингу, якби вона отримала ці кошти за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача. Матеріальна шкода заподіяна кримінальним правопорушенням визначається шляхом обрахування прямих витрат у грошовій формі, які необхідно здійснити для відновлення матеріального стану потерпілого станом на день вчинення кримінального правопорушення. Але аж ні як у формі упущеної вигоди, тим більше третьою особою яка не є потерпілою від правопорушення. Також слід звернути увагу, що правові відносини які виникли між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] із заподіяння майнової шкоди носять трудовий, а не цивільно-правовий характер. Адже протиправні дії [PERSON] вчинив перебуваючи на посаді начальника відділу кредитування фізичних осіб Тернопільської філії ПАТ «КРЕДОБАНК» та у зв'язку із порушенням трудових обов'язків на даній посаді. Тому вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди ПАТ «КРЕДОБАНК» зі сторони [PERSON] повинно вирішуватися за правилами трудового законодавства, а саме КЗпПУ. З огляду на вище зазначене суд приходить до переконання що позовні вимоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про відшкодування [PERSON], завданої вчиненням кримінального правопорушення, шкоди в розмірі 234 624, 78 гривень до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed