Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], у 2010 році звернувся у суд за позовом до відповідача, [PERSON], 3-ті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, в якому після уточнень, прийнятих судом, просить: визнати його батьком [PERSON], [INFO], зобов'язати відповідача не перешкоджати йому виховувати дитину, визначити час спілкування з [PERSON], зобов'язати Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести зміни у актовий запис про народження [PERSON]. За поданим позовом приймались судові рішення - Київським районним судом м.Харкова та апеляційним судом Харківської області, які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.07.2013р. скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд. Підставою скасування стало те, що суди при призначенні судово-генетичної експертизи для з'ясування наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, при встановленні ухилення відповідачки від проведення експертизи не виконав вимоги ч.2 ст. 146 ЦПК України та не вирішив питання про застосування примусових заходів для забезпечення її проведення. Під час нового судового розгляду позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог про зобов'язання Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести зміни у актовий запис про народження [PERSON], яка ухвалою суду від 04.12.2014р. була задоволена. Також, судом ухвалою від 24.03.2014р. були роз'єднані позовні вимоги позивача та вимоги щодо зобов'язати відповідача не перешкоджати йому виховувати дитину - [PERSON] та визначити час спілкування з дитиною, виділені в окреме провадження, яке зупинено. Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги позивача про визнання його батьком [PERSON], [INFO], які ним підтримані у суді. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з 2001 року до початку 2010 року проживав однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу. За період їхнього спільного проживання з відповідачкою у 2006 році у них народився син [PERSON]. Однак, під час реєстрації новонародженого відповідачкою була подана заява до РАЦСу з зазначенням у графі «Батько» актового запису прізвище матері, а ім'я та по батькові батька визначила на свій розсуд, з метою отримання державної грошової допомоги одиноким матерям. Факт спілкування позивача з дитиною та опікування, спільного проживання та ведення господарства підтверджують сусіди, колеги та спільні друзі. Не зважаючи на тривалу опіку з його боку, з відповідачкою та сином на даний момент він позбавлений можливості спілкуватися, чим насамперед порушуються права дитини на повноцінну сім'ю та безтурботне дитинство. Встановлення зазначеного факту позивачу потрібне для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні, опікуванні та у можливості оздоровлення, спільного відпочинку з його сином. Відповідачка - [PERSON], проти позову заперечувала зазначаючи, що батьком її сина [PERSON] позивач не є, а є інший чоловік, однак назвати його вона не бажає. На експертизу вона свідомо не бажає іти, оскільки це порушує її права та її дитини. У запереченнях також зазначала, що з позивачем були лише друзями, близьких стосунків ніколи не підтримувала. Однак у поданій апеляційній скарзі та касаційній скарзі на попередні судові рішення зазначала, що перебувала у близьких стосунках із позивачем, однак вони припинились ще на початку 2003 року. 3-ті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Київський РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області - в поданих заявах просили проводити розгляд справи за їх відсутністю. Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити виходячи з наступного. Згідно актового запису про народження [INFO] [PERSON], матір»ю дитини зазначена - [PERSON], батьком [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. (т.1 а.с. 91). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Тобто наявні обставини, які обумовлюють розгляд судом позову у позовному провадженні про визнання батьківства. Відповідно до ч.2 ст. 126 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Під час судового розгляду справи за клопотанням позивача були допитані у якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так [PERSON] (двоюрідний брат відповідачки), показав, що раніше спілкувався як із [PERSON] так і [PERSON], однак у 2010-2012 р. з відповідачкою перестали спілкуватися, взагалі не бачаться. Коли він прийшов з армії у 2001р. позивач та відповідач уже проживали разом, він бував у них в квартирі по вул..Саперній в м.Харкові. Як позивач так і відповідач казали, що [PERSON] це їх спільний син, він їх сприймав як одну родину. [PERSON] позивача називає батьком. Потім сторони розсварились, перестали спілкуватися . Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що проживає в одному під'їзді з відповідачкою. Позивача також знає, оскільки той в їх районі працює дільничним. ЇЇ діти товаришують з [PERSON], останній позивача називає батьком. Також вона бачить як позивач піклується про [PERSON], гуляє з ним, купляє речі. Раніше бачила як позивач та відповідач гуляли разом із [PERSON] . Також вона спілкувалася з [PERSON] як сусіди та обидві мами, сама [PERSON] називала [PERSON] татом [PERSON]. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала, що знає позивача та відповідачку. Проживає неподалік від будинку по вул..Саперній. [PERSON] також знає, оскільки її син з ним навчається в одному класі. [PERSON] називає [PERSON] батьком. У 2007 році [PERSON] проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON], також разом з ними мешкала мати та сестра [PERSON], потім десь у 2009 р. перестав жити з [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вона сприймала як одну сім'ю. [PERSON] у неї цікавився про класного керівника [PERSON], також вона бачила, як [PERSON] підвозить [PERSON] до школи. Свідок [PERSON] показав, що раніше із [PERSON] працювали разом. [PERSON] також знає, стосунки нормальні. Раніше [PERSON] проживав разом із [PERSON] ( ще у квартирі мешкали мати та сестра [PERSON]) на Шишковці адресу не пам'ятає, однак знає що квартира розташована на першому поверсі, оскільки бував у них вдома. Також він хрестив [PERSON], про що його попросив [PERSON] Позивача вважає батьком [PERSON], сам [PERSON] називає [PERSON] батьком. Під час хрестин [PERSON] [PERSON] там був як батько [PERSON], а не як водій, ніякі кошти [PERSON] [PERSON] не надавала, а навпаки [PERSON] утримував саму [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що є класним керівником [PERSON]. Десь у січні 2013р. [PERSON] представила [PERSON] як батька [PERSON], сказала, що він буде його забирати і відвозити. Також [PERSON] та [PERSON] у школу приїздили разом, [PERSON] [PERSON] називає батьком. Також у школі організовувалися екскурсії, за [PERSON] сплачував [PERSON] - це було десь в кінці 2013р. . За документами на [PERSON] поданими у школу, [PERSON] є матір'ю одиначкою. Свідок [PERSON], показав , що позивача знає разом працювали. [PERSON] також знає, [PERSON] представляв її як дружину. [PERSON] бачив неодноразово, він називає [PERSON] батьком, разом із [PERSON] вони неодноразово забирали [PERSON] зі школи. Він завжди вважав [PERSON] батьком [PERSON]. Також суду надані фотознімки позивача із [PERSON], які підтверджують їх спілкування, відвідування різних заклавдів. Посилання відповідачки на те, що фотознімки здійснені в період виконання нею рішення Апеляційного суду Харківської області, судом не приймається, оскільки на фотознімках відсутня дата їх зняття. Також, за клопотанням відповідача суд двічі призначав судово-генетичну експертизу, проведення якої доручав Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи для встановлення чи є позивач біологічним батьком [PERSON], [INFO] Однак позивачка на проведення експертизи разом із [PERSON] не з»явилась, хоча повідомлялась судом про дату, призначену експертом для відібрання зразків крові, внаслідок чого експертиза проведена не була. Спочатку відповідачка зазначала у судовому засіданні, що у неї немає коштів на проїзд та перебування у м. Києві, потім взагалі зазначила, що вона не бажає здавати зразки крові своєї та [PERSON] на експертизу, а суд в порушення Конституції України фактично примушує робити те, що вона не бажає. Позивач з метою проїзду відповідачки разом із [PERSON] надсилав відповідачці поштовий переказ, що підтверджується копією чеку та копією повідомлення, однак відповідачка переказ не отримала. Відповідно до ч.2 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. Вказані дії відповідачки свідчать про її ухилення від проведення судово-генетичної експертизи , внаслідок чого суд, враховуючи положення ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 338 ЦПК України, приймав двічі ухвалу про привід відповідачки, однак згідно наданих рапортів привести примусово відповідачку не виявилося можливим. Крім того, суд зазначає, що для проведення генетичної експертизи потрібні зразки крові, в тому числі дитини - [PERSON], який проживає разом із матір'ю - [PERSON], остання проти відібрання зразків у її сина заперечує, при цьому примусовий привід на малолітню дитини чинним законодавствам не передбачений . Пояснення сторін, фотознімки, покази допитаних у суді свідків, які відповідачкою не спростовані, а також ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи, не забезпечення відповідачкою явки сина [PERSON] для відібрання зразків, у своїй сукупності засвідчують походження [PERSON] від [PERSON]. Надані позивачем довідки : Комунального закладу дошкільний навчальний заклад / ясла-садочок/ № 413 17.08.2010 року, Комунального закладу дошкільний навчальний заклад / ясла-садочок/ № 242 ХМР 19.08.210 року , МДП №23 Київського району та акт, судом як докази не приймаються, оскільки скасовані самими організаціями які видали довідки. Посилання відповідачки на те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова про розлучення позивача із дружиною - [PERSON] встановлено, що позивач в період з 2001р. по 2010 проживав однією сім'єю із дружиною, судом не приймається, оскільки вказаним рішенням лише встановлено розпад сім'ї, відсутність ведення спільного господарства та шлюбних відносин на час прийняття рішення , тобто станом на 25.10.2010р. Також є безпідставним посилання відповідачки що позивач звертаючись до суду із зданим позовом, а також суд розглядаючи позов порушує її права та права дитини, оскільки кожна особа має право на звернення до суду за захистом невизнаних прав, в даному випадку прав батька, які передбачені ст.141 СК України. Крім того, відповідно до ст.. 7 Конвенції про права дитини - дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Тобто в даному випадку розглядаючи спір , суд враховує також права дитини, а поведінка відповідачки свідчить лише на неприязнені стосунки, які склалися між нею та позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved