Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») 21.09.2015 року звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору №MRXRRX12691048 від 17.05.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 6442.89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. У порушення ст.ст. 526,527,530 ЦК Українита умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.08.2015 має заборгованість в загальній сумі 19973,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом434,64 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 4321,17 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 992,18 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 12798,44 грн., штрафу в сумі 500 грн. - фіксована частина, та штрафу927,32 грн. - процентна складова. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 20.05.2019 року в розмірі 35731,70 гривень, яка складається з: 434,64 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 6329,94 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 992,18 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 25797,24 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1677,70 гривень - штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору. 22 січня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилалася на те, щонею погашався кредит, в період з 18.06.2007 року по 28.10.2008 року нею було сплачено 7637,29 гривень. В подальшому у зв`язку із втратою роботи вона не сплачувала кредит деякий час. Після працевлаштування з її зарплатної картки утримувалась заборгованість за кредитом, за період з 16.09.2009 року по 10.01.2011 року в розмірі 2313,87 гривень. Загальна сума погашеного кредиту становить 9951,16 гривень. З лютого 2011 року банк її не повідомляв про наявність заборгованості. Також зазначила, що позивач всупереч вимогам законодавства нараховував після квітня 2014 року пеню та штрафи. Також заявила про застосування до правовідносин строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. 15 липня 2019 року від представника відповідача адвоката Кравчук Л.Є. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.Не визнає уточнені позовні вимоги, оскільки позивач уточнив розмір заборгованості станом на 20.05.2019 року, тобто нараховував відсотки після закінчення строку кредитного договору, що суперечить вимогам закону. Крім того, вважає, що всі платежі по сплаті процентів , які були здійснені відповідачем після 15 травня 2009 року, повинні були бути зараховані позивачем як погашення кредиту. На момент спливу строку кредитування залишок простроченої заборгованості за кредитом склав згідно розрахунку позивача 1322,45 гривень. Також зазначає, що позивач не мав права нараховувати пеню та штрафи відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника банку на підставі поданих доказів. Відповідач та її представник адвокат Кравчук Л.Є. у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, згідно з умовами якого остання отримала строковий кредит у розмірі 6442,90 грн. на строк 24 місяці з 17.05.2007 року по 17.05.2009 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 10% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 141,7 гривень та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 585,72 гривень в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 16 по 20 число місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 445,53 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Кредитним договором передбачено, що згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредитом в розмірі 10,1% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п.3.3 Умов. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з даними Умовами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов`язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з наданим банком останнім розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 20 травня 2019 року становить 35731,70 гривень, яка складається з: 434,64 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 6329,94 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 992,18 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 25797,24 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1677,70 гривень - штраф (процентна складова). Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З огляду на наведе, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 17.05.2019 року, тобто на кінцевий строк кредитного договору. Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих пені та штрафів не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Маріуполь Донецької області, де зареєстрований та проживає відповідачка [PERSON] , входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено місто Маріуполь Донецької області. Оскільки на теперішній час вказані населені пункти Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють її від обов`язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «ПриватБанк», а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нарахованіпеня та штрафи (фіксована частина та процентна складова), а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. При цьому частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.3, ч.4 статті 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідача за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом 21.09.2015 року, а строк повернення кредиту за умовами договору сплив 17.05.2009 року, тобто поза межами строків позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості, про що заявлено відповідачкою та її представником, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed