Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє через представника адвоката Мироненко І.С., звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач майже з самого народження сина перестав брати участь у його житті, не виконує батьківських обов`язків щодо виховання, догляду та утримання дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та потребами. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, оскільки дії через свого представника адвоката Мироненко І.С. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позив підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на письмові докази, долучені до позовної заяви, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву зі всіма доказами, що підтверджують заперечення, не надав. Представник третьої особи до залу суду не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи без участі представника. Також третьою особою було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив таке. Сторони є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] , актовий запис №06, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.03.2008 виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області /а.с.12/. Шлюб між сторонами розірваний 11.05.2010, про що зроблено актовий запис №181, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11.05.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області /а.с.11/. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 08.10.2020 №22/6-20, з`ясовано, що громадянин [PERSON] фактично не проживає з дитиною [PERSON] з серпня 2009 року, з часу розірвання шлюбу жодного разу не відвідав сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не виявляє до нього батьківської турботи та піклування, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та потребами, має заборгованість зі сплати аліментів. Батько з дитиною не спілкується, не створює умови для духовного, морального, фізичного розвитку. Вивчивши ситуацію, яка склалася в родині позивача, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради вважає, що [PERSON] свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , повністю самоусунувся від його виховання та утримання, своєю поведінкою завдає шкоди психічному стану дитини, у зв`язку з чим, виходячи з інтересів дитини, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] /а.с.133-136/. З копії довідки Комунального закладу «Пісочинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Пісочинської селищної ради» від 13.02.2020 за №01-19/32, встановлено, що вихованням дитини [PERSON] займається мати; батько дитини не бере участі у вихованні сина, навчальними досягненнями не цікавиться, не підтримує зв`язок зі школою /а.с.54/. Відповідно до інформації, наданої КНП Харківської районної ради «Центр первинної медичної допомоги №2 Харківського району» від 17.02.2020 №74 дитина [PERSON] відвідує АЗПСМ сел. Пісочин регулярно у супроводі матері, яка постійно піклується за розвитком та здоров`ям дитини; чи цікавиться батько станом здоров`я дитини [PERSON] невідомо /а.с.33/. Згідно з копією розрахунку №31692626 заборгованості по сплаті аліментів боржника [PERSON] станом на 01.02.2020 заборгованість по аліментам складає 55 917,74 грн /а.с.22/. З копії акта обстеження умов проживання від 29.07.2020 встановлено, що дитина [PERSON] мешкає разом із матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] та сестрою [PERSON] ; житлово-побутові умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для життя та розвитку; зі слів матері батько [PERSON] [PERSON] з дитиною не спілкується, матеріально не забезпечує та після розірвання шлюбу участі у вихованні не бере /а.с.107/. На підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів суд дійшов переконання, що дійсно відповідач свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , не бере участі у його житті та вихованні, не піклується про його здоров`я та розвиток, з дитиною не спілкується та не допомагає його матері утримувати та забезпечувати сина для його гармонійного розвитку. Згідно з ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав щодо дитини [PERSON] . За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №0.0.1653608592.1 від 18.03.2020, що складає 840,80 грн.

Outcome: approved