Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Ульяновського районного суду Кіровоградської області до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано ти, що 29.12.15 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за №2073. Під час спільного проживання в шлюбі подружжям було придбано автомобіль DAF TE 95 XF 380, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом VIBERTI 36S20 номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] та [NUMBER]. У відповідності до довідки №4143 від 19.04.19 вартість автомобіля DAF TE 95 XF 380 становить 263 550 грн., а напівпричепа VIBERTI 36S20 становить 123 грн. Загальна вартість придбаного майна становить 263 55 + 123 450 = 378 000 грн., і частка майна на яке має право позивач складає - 378 000 / 2 = 193 500 грн. Спільне життя в сторін не склалось, тому відповідач на даний час звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 СК України майно набуте під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у різі поділу майна, що є об`єктом права спілі сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ч.1, 2, 4 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Оскільки відповідач не бажає добровільно розподілити спільно нажите майно, тому позивач вимушена звернутись з позовом до суду. Враховуючи те, що відповідач постійно користується спільно нажитим майно а саме автомобілем, тому вона бажає отримати від нього компенсацію вартості частки вартості автомобіля. Позивач в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у її відсутності, щодо судових витрат просить залишити по фактично понесеним. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 29.12.15 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за №2073 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.5). За час шлюбу подружжям придбано автомобіль DAF TE 95 XF 380, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом VIBERTI 36S20 номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] та [NUMBER] ( а.с. 6,7). Згідно довідки №4143 від 19.04.19 вартість автомобіля DAF TE 95 XF 380 становить 263 550 грн., а напівпричепа VIBERTI 36S20 становить 123 грн. Загальна вартість придбаного майна становить 263 55 + 123 450 = 378 000 грн., і частка майна на яке має право позивач складає - 378 000 / 2 = 193 500 грн. ( а.с.8). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль з напівпричепом є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток. Згідно ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2ст. 16 ЦК України є визнання права. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно заяви позивача судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Outcome: approved