Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON], працював в ПрАТ «УДП» на різних посадах. На підставі наказу № 232-К від 30.11.2012 року [PERSON], звільнено 03.12.2012 року з ПрАТ «УДП» на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. В день звільнення підприємство не провело з ним остаточного розрахунку. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 12 лютого 2013 року стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь [PERSON], заборгованість по заробітній платі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги, підтримав. Представник відповідача позов визнав частково, та пояснив що заборгованість за вищевказаним рішенням суду була стягнута з рахунків ПрАТ «УДП» на рахунок відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 02.12.2013 року, вказана дата є днем фактичного розрахунку з позивачем, не заперечував проти стягнення суми заборгованості за час затримки розрахунку відповідно до діючого законодавства. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Позивач на підставі наказу № 232-К від 30.11.2012 року [PERSON], звільнено 03.12.2012 року з ПрАТ «УДП» на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2013 року стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь [PERSON], заборгованість по заробітній платі у розмірі 97151 грн. 59 коп. Згідно листа від 23.01.2014 року Головного управління юстиції в Одеській області заборгованість за вищевказаним рішенням суду була перерахована з рахунків ПрАТ «УДП» на рахунок відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 02.12.2013 року, вказана дата, буде вважатися днем фактичного розрахунку з позивачем. Згідно зі змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно із ч.2,п.8 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р .нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували звільненню, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З матеріалів справи вбачається, що за жовтень та листопад 2012 року, (повні два місяці, що передували звільненню) заробітна плата позивача становила: жовтень - 3439,24 гривень, листопад - 3673,87 грн., на місяць його дохід у цей період становив 7113,11 грн.( 3439,24 + 3673,87). Середньоденна заробітна плата позивача склала 158 грн. 07 коп. (7113,11:45 робочих днів жовтень 2012р. листопад 2012 р). У грудні 2012 року 20 робочих днів, у січні 2013 року 21 робочий день, у лютому 20 було робочих днів, у березні 20 робочих днів, у квітні 22 роб. днів, у травні 19 робочих днів, у червні 18 робочих днів, у липні 23 робочих днів, у серпні 21 робочих днів, у вересні 21 робочий лист, у жовтні 23 робочих днів, у листопаді 21 робочих днів. Всього з 03.12.2012 року дня звільнення по день фактичного розрахунку з позивачем по 02.12.2013 року було 249 робочих днів, які включаються у розрахунок при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку з 03.12.2012 року по 02.12.2013р. мав складати 39359 грн. 43 коп. (249 роб. дн. х 158 грн. 07 коп.). Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 39359 грн. 43 коп. при цьому, відповідач має нарахувати і утримати із зазначеної суми прибутковій податок та інші обов'язкові платежі (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 393 гривень 59 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі встановленого,

Outcome: partial