Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок невчасного виконання грошового зобов`язання за рішенням суду. Позов обгрунтував тим, що 03.06.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (у січні 2011 року перейменоване на ПАТ «Креді Агріколь Банк», а у грудні 2018 року перейменоване на АТ «Креді Агріколь Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 618/7200618, за яким банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12,8 % річних, на умовах, визначених цим договором. Строк користування кредитом - з 03.06.2008 року по 02.06.2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.06.2011 року позов було задоволено повністю, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 618/7200618 від 03.06.2008 року в розмірі 166 436, 36 грн., судовий збір в розмірі 1664, 36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Всього на загальну суму 168 220, 72 грн. Вказане судове рішення не оскаржувалось, вступило в законну силу у визначені законом строки. Відповідно 04.07.2011 року судом видано виконавчий лист № 2-503/11 про стягнення із [PERSON] на корись ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості у розмірі 168 220,72 грн. Лише 12.12.2019 року Володимир-Волинським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53223950, у зв`язку з фактичним виконанням боржником свого зобов`язання. Згідно вказаної постанови заборгованість перераховувалась стягувачу за платіжними дорученнями № 1542 від 07.04.2017 року у сумі 268, 77 грн., та № 7319 від 10.12.2019 року у сумі 167 951, 95 грн. Вказані кошти зараховані банком: 10.04.2017 року у сумі 268.77 грн., згідно платіжного доручення № 1542 від 07.04.2017 року; та 11.12.2019 року у сумі 167 951, 95 грн. згідно платіжного доручення № 7319 від 10.12.2019 року. Таким чином, з дня ухвалення рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинялося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 11.12.2019 року. Отже позивач вказує, що має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення до 11.12.2019 року. У відповідності до власного розрахунку та в межах строків позовної давності просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на свою користь: 14 938, 58 грн. - 3 % річних, нарахованих за період з 24.12.2016 року по 11.12.2019 року за невиконання грошового зобов`язання; 48 884, 50 грн. інфляційних витрат за цей же період, а всього 63 823, 08 грн., а також 1 921 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Окремо ухвалою суду від 11.01.2020 року задоволено клопотання позивача, з метою забезпечення позову накладено арешт на належні відповідачу транспортні засоби марки «CHERY ELARA», д.н.з [NUMBER] , та автомобіль «AUDI A6», д.н.з. [NUMBER] . 06.02.2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Позовні вимоги заперечив, не погодився із терміном прострочення, а відповідно і сумою нарахованих йому штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання. 10 лютого 2020 року також подав до суду доповнення (уточнення) до відзиву. Не оспорюючи фактичних обставин щодо існування заборгованості за судовим рішенням вказав, що з метою її погашення 12.08.2013 року у виконавчому провадженні № 53223950 на прилюдних торгах була проведена реалізація належної йому трьохкімнатної квартири. Отримані від реалізації грошові кошти в сумі 184 811, 25 грн. були сплачені покупцем [PERSON] та цього ж дня перераховані ПАТ «Креді Агріколь Банк» на погашення заборгованості перед банком в сумі 167 951, 95 коп. Отже, станом на 12.08.2013 року у нього заборгованості перед банком не існувало, оскільки вона була у повній сумі покрита коштами, отриманими від реалізації квартири. 10.04.2017 року [PERSON] оплатив решту боргу в сумі 268, 77 грн., відтак постановою державного виконавця від 08.06.2017 року виконавче провадження було закінчено. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 11.06.2014 року, яке залишилось в силі ВССУ та не змінене ВСУ від 02.09.2015 року, прилюдні торги з реалізації майна визнано недійсними, однак не були застосовані наслідки недійсності правочину. Банк довгий час не повертав кошти покупцю [PERSON] , отримані ним від реалізації квартири позивача. Володимир-Волинським міським судом Волинської області за позовом [PERSON] 11.08.2016 року ухвалене рішення, що набрало законної сили 29.09.2016 року, і залишене без змін Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 року, яким стягнуто з ПАТ «Креді Агріколь Банк» в користь позивача суму в розмірі 167 951, 95 грн. Фактично банк виконав дане рішення та повернув кошти лише 31.10.2019 року платіжним дорученням № 871479. У свою чергу після виконання банком своїх зобов`язань перед переможцем торгів [PERSON] 06.12.2019 року доплатив суму основного боргу на рахунок ДВС, яка в свою чергу платіжним документом № 7319 від 10.12.2019 року перерахувала її у розмірі 167 951, 95 грн. на користь позивача. Постановою державного виконавця від 12.12.2019 року виконавче провадження № 53223950 було закрито повторно. Отже за позицією відповідача, позивач безпідставно нарахував 3 % річних та інфляційні втрати за період з 24.12.2016 року по 11.12.2019 року на загальну суму 63 823, 08 грн., оскільки його кредиторської заборгованості перед банком станом на 24.12.2016 року не існувало до 31.10.2019 року, тобто моменту повернення позивачем коштів [PERSON] . Враховуючи, що кошти повернені банком покупцю 31.10.2019 року, а заборгованість, яка утворилась внаслідок цього перед банком в сумі 167 951, 95 грн. повністю сплачена відповідачем 10.12.2019 року, то прострочення виконання грошового зобов`язання становить лише 40 днів. Отже, з врахуванням уточненої позиції відповідача сума 3% річних від суми 167 951, 95 грн. за 40 днів прострочення становить 552, 17 грн. (167951, 95 грн. х 3% : 365 х 40 днів = 552 грн. 17 коп.), а разом з тим інфляційні втрати у вказаний період взагалі відсутні у зв`язку із від`ємним індексом інфляції. Окремо відповідач вирахував власне прострочення від суми в розмірі 268, 77 грн. за 106 днів прострочення (від 24.12.2016 року по 07.04.2017 року), що за його розрахунком склало 2,34 грн. - 3% річних та 13, 10 грн. інфляційних втрат. Сторона відповідача просила повністю відмовити в задоволенні позову. 10 лютого 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, за якою АТ «Креді Агріколь Банк» вважає доводи відповідача у відзиві на позовну заяву безпідставними. На переконання позивача, 06.06.2011 року Володимир-Волинським міським судом ухвалене рішення, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 618/720618 від 03.06.2008 року та судові витрати в сумі 168 220, 72 грн. Отже, зобов`язання повернути кошти на підставі судового рішення виникає з моменту набрання рішенням законної сили. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, у кредитора наявне право на нарахування сум, передбачених ст.625 ЦК України саме з моменту набрання законної сили рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.06.2011 року в справі № 2/0301/503/11 і до моменту повного виконання зобов`язання, яке відбулося 11.12.2019 року, що не заперечується і не спростовується відповідачем. На виконання вищевказаного судового рішення 12.08.2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржника [PERSON] , а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] . Переможцем торгів став [PERSON] , який сплатив 217 425 грн. за придбане майно. Внаслідок реалізації майна боржника 12.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-503/11 стягувачу надійшло 167 951, 95 грн. Відтак залишок боргу за виконавчим листом становив 268, 77 грн. В подальшому рішенням Володимир-Волинського міського суду від 11.06.2014 року, яке залишилось в силі ВССУ та не змінене ВСУ від 02.09.2015 року, за позовом [PERSON] прилюдні торги з реалізації його майна визнано недійсними. Додатковим рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 23.06.2014 року скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. Сам факт набрання законної сили рішенням про визнання правочину недійсним уже є підставою для виникнення наслідків недійсності правочину. Таким чином, у зв`язку із визнанням прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] , недійсними за позовною заявою [PERSON] , настали правові наслідки, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України. Отже, з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання прилюдних торгів недійсними останні вважалися такими, що не відбулися з моменту їх проведення, банк набув обов`язку повернути кошти переможцю торгів, як такі, що набуті внаслідок недійсного правочину (кондикційне зобов`язання між банком та переможцем торгів, що є самостійним зобов`язанням), а [PERSON] зобов`язаний був виконати рішення Володимир-Волинського міського суду 04.07.2011 року в справі №2/0301/503/11 у повному обсязі, а саме погасити заборгованість у розмірі 168 220, 72 грн. Однак, відповідач знаючи, що торги визнані недійсними ще у 2014 році, лише 10.04.2017 року здійснив перший платіж в рахунок погашення боргу в сумі 268, 77 грн. і лише 11.12.2019 року сплатив решту 167 951, 95 грн. в рахунок погашення основної суми боргу. З огляду на зазначені обставини, повернення банком коштів [PERSON] 31.10.2019 року за кондикційним зобов`язанням, яке виникло внаслідок визнання недійсними торгів, не може бути підставою для звільнення відповідача від правових наслідків невиконання ним рішення суду від 04.07.2011 року в справі № 2/0301/503/11, оскільки [PERSON] , знаючи про визнання торгів недійсними не вчинив жодних дій на реальне та фактичне виконання судового рішення про стягнення з нього боргу. Повернення коштів [PERSON] відбулося на підставі та на виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.09.2016 року № 154/948/16-ц, де стягувачем виступав [PERSON] , а боржником ПАТ «Креді Агріколь Банк». 17 лютого 2020 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано письмові пояснення щодо відповіді на відзив позивача. Наполягаючи на відмові в задоволенні позовних вимог, представник відповідача вказала, що позивач не довів право на застосування ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 24.12.2016 року до 31.10.2019 року та існування у цей період простроченого зобов`язання. Зокрема зазначила, що банк не виконав своїх зобов`язань по своєчасному поверненню покупцю [PERSON] коштів, отриманих за реалізований предмет іпотеки, а повернув їх лише 31.10.2019 року, що і стало наслідком сплати відповідачем боргу після повернення коштів банком, тобто 06.12.2019 року, оскільки раніше його кредиторської заборгованості перед банком не існувало. Сплата відповідачем 167 951, 95 грн. до 31.10.2019 року вважалася би подвійною оплатою, оскільки кредит був погашений коштами від реалізації квартири. Отже, банк використовував в своєму господарському обороті перераховані на погашення боргу кошти. Відсутність заборгованості перед банком підтверджується ще й тим, що виконавче провадження було закінчене, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 08.06.2017 року банком не оскаржувалась. Обов`язок щодо відповідача по достроковому поверненню суми кредиту виник на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 11.06.2011 року, а обов`язок банку по поверненню коштів покупцю виник на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 29.09.2016 року. Хоч рішення постановлені в різні періоди, але стосуються одного і того ж самого предмету - погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 618/720618 від 03.06.2018 року, який не може бути погашений двічі. Зобов`язання по сплаті банком суми 167 951, 95 грн. могло виникнути тільки після повернення банком коштів покупцю. 18 лютого 2020 року представником позивача подано письмові пояснення на доповнення до відзиву відповідача. За доводами позивача позиція сторони відповідача суперечить чинному законодавству і фактичним обставинам справи. Позивач наполягає на тому, що в даному випадку між сторонами виникли різні правовідносини, які регулюються окремими нормами права, зокрема: між банком-стягувачем та відповідачем-боржником (боргове зобов`язання), окремо від них зобов`язання банку повернути переможцю визнаних судом недійсними торгів [PERSON] безпідставно набуті кошти (кондикційне зобов`язання). На переконання позивача у відповідності до норм цивільного законодавства вказані зобов`язання повинні виконуватись окремо незалежно один від одного. Отже, з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання прилюдних торгів недійсними, останні вважалися такими, що не відбулися з моменту їх проведення, банк набув обов`язку повернути кошти переможцю торгів, як такі, що набуті внаслідок недійсного правочину (кондикційне зобов`язання між банком та переможцем торгів, що є самостійним зобов`язанням), а [PERSON] зобов`язаний був виконати рішення Володимир-Волинського міського суду 04.07.2011 року в справі № 2/0301/503/11 у повному обсязі, а саме погасити заборгованість у розмірі 168 220, 72 грн. Щодо посилання відповідача на винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 08.06.2017 року, яка банком не оскаржувалась, то представник позивача вказав, що вказана постанова скасована постановою про скасування процесуального документа від 16.11.2019 року, що винесена начальником Володимир-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області як така, що суперечить вимогам закону. Також, не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 15.11.2019 року була винесена за заявою позивача у зв`язку із поверненням коштів [PERSON] . Вказана постанова винесена у зв`язку із скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.06.2017 року. Таким чином, виконавцем продовжено вчинення виконавчих дій щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості , яка залишилась не стягнутою згідно із судовим рішенням. Отже, висловлювання відповідача про те, що зобов`язання перед банком знову виникло 01.11.2019 року не відповідає дійсності, оскільки воно нікуди не зникало та існувало з моменту винесення судового рішення про стягнення боргу із відповідача 17.06.2011 року і не припинялося, оскільки торги із реалізації майна відповідача були визнані недійсними. В судових засіданнях представник позивача свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві та доповненнях до нього, просили в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.06.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 618/7200618. У відповідності до п.1.2 Статуту АТ «Креді Агріколь Банк» у січні 2011 року АТ «Індустріально-експортний банк» змінив своє найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк», а у грудні 2018 року його було перейменовано на АТ «Креді Агріколь Банк». Цим же пунктом визначено, що позивач АТ «Креді Агріколь Банк» є правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» за усіма їх правами та зобов`язаннями. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 618/7200618 від 03.06.2008 року, банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12,8% річних, на умовах, визначених цим Договором. Строк користування кредитом - з 03.06.2008 року по 02.06.2018 року. Позичальник зобов`язався повертати кредит банку щомісячно до 22 числа кожного місяця, згідно Графіку погашення заборгованості за кредитним договором. Повернення кредиту повинно було здійснюватись у валюті кредиту. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 618/7200618 від 03.06.2008 року банк звернувся з позовною заявою до Володимир-Волинського міського суду Волинської області про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.06.2011 року у справі № 2/0301/503/11 позов банку задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на корись ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 618/7200618 від 03.06.2008 року в сумі 166 436, 36 грн., судовий збір в розмірі 1 664, 36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. У відповідності до ст.14 ЦПК України (в редакції 2004 року), зміст якої не змінений у ст.18 ЦПК України (у редакції станом на даний час), судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відтак, на підставі вказаного вище судового рішення, яке вступило в законну силу 17 червня 2011 року, у [PERSON] виникло зобов`язання перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» сплатити на користь останнього суму у загальному розмірі 168 220, 72 грн. (боргове зобов`язання). У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Відтак, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Встановлено, що на виконання вищевказаного судового рішення Володимир-Волинським міським судом Волинської області 04.07.2011 року видано виконавчий лист № 2-503/11 про стягнення з [PERSON] на корись ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором № 618/7200618 від 03.06.2008 року в сумі 166 436, 36 грн., судовий збір в розмірі 1 664, 36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., який пред`явлено до примусового виконання до Володимир-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області. У зв`язку із невиконанням вказаного судового рішення у добровільному порядку 12.08.2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржника [PERSON] , а саме належної йому трикімнатної квартири [ADDRESS] . Переможцем торгів став [PERSON] , який сплатив 217 425 грн. за придбане майно. Внаслідок реалізації майна боржника в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 53223950 за виконавчим листом № 2-503/11, виданим Володимир-Волинським міським судом Волинської області 04.07.2011 року, стягувачу 12.08.2013 року надійшло 167 951, 95 грн. При цьому, з урахуванням коштів, що надійшли від реалізації майна боржника залишок боргу відповідача за виконавчим листом після 12.08.2013 року складав 268, 77 грн. В подальшому, рішенням Володимир-Волинського міського суду від 11.06.2014 року, у цивільній справі № 154/330/14-ц за позовом [PERSON] визнано недійсними прилюдні торги, які відбулись 12 серпня 2013 року з реалізації майна (квартири [PERSON] ), а також визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, оформлене на переможця торгів [PERSON] . Додатковим рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 23.06.2014 року у цій же справі скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на реалізовану квартиру. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року, а також Постановою Верховного Суду України від 02.09.2015 року рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.06.2014 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду від 23.06.2014 року залишено в силі. Таким чином, у зв`язку із визнанням прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] , недійсними за позовною заявою [PERSON] , настали правові наслідки, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України. На підставі ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (реституція). Застосування реституції спрямоване на поновлення правового становища учасника правовідносин, яке існувало до порушення права, а відтак є способом захисту, який передбачено п.4 ч.2 ст.16 ЦК України (відновлення становища, яке існувало до порушення). У відповідності до ч.3 ст.216 ЦК України, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У відповідності до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання прилюдних торгів недійсними, останні вважаються такими, що не відбулися з моменту їх проведення, а єдиним наслідком, що має юридичне значення після вступу в законну силу такого судового рішення, є застосування реституції. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, за приписами щодо застосування реституції у відносинах, в яких такі торги були визнані недійсними, їх переможець, тобто покупець майна, зобов`язується повернути набуте майно у власність боржника, а до обов`язку стягувача віднесено повернення коштів, отриманих від реалізації такого майна. Боржник в такому випадку, набуваючи право вимоги повернення свого майна, не набуває жодних обов`язків, крім як виконання свого існуючого до проведення торгів зобов`язання, внаслідок невиконання якого було застосоване стягнення на майно божника. Отже в даному випадку, переможець торгів [PERSON] повинен був повернути у власність боржника [PERSON] придбану квартиру, а банк набув обов`язку повернути кошти переможцю торгів [PERSON] , оскільки вони були набуті внаслідок недійсного правочину. В той же час, ухваленим судом додатковим рішенням у справі було скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на продану з торгів квартиру, відтак [PERSON] в частині, що його стосувалась, захистив своє право власності та шляхом застосування наслідків недійсності правочину самостійно відновив становище, яке існувало до порушення. За таких обставин [PERSON] перестав бути стороною у зобов`язаннях щодо застосування наслідків недійсності правочину, оскільки його прав та інтересів вони не стосувались. При цьому в цей час та вданому випадку він жодним чином не був обмежений у можливості виконати своє первісне боргове зобов`язання, яке не було припинене належним виконанням у відповідності до ст.599 ЦК України. Відтак усі подальші правовідносини, які відбувались між позивачем та переможцем торгів [PERSON] , як у зобов`язаннях щодо застосування реституції та/або у кондикційному зобов`язанні, не мали жодного відношення до відповідача [PERSON] , оскільки виконувались банком окремо. Порядок, спосіб і час виконання позивачем свого зобов`язання перед [PERSON] , жодним чином не залежав від волі [PERSON] , не має правового значення при вирішення спору у даній справі, та не звільняв відповідача від виконання свого первісного боргового зобов`язання щодо повернення коштів банку. За приписами ст.ст.509 та 526-527 ЦК України, боржник [PERSON] протягом вказаного часу не вчинив жодної дії щодо погашення заборгованості перед ПАТ «Креді Агріколь Банк», а разом з тим кредитор, яким у борговому зобов`язанні виступав позивач, не прийняв виконання такого зобов`язання, оскільки його не відбулось. Доводи відповідача про закриття у 2017 році виконавчого провадження суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідна постанов державного виконавця була скасована начальником Володимир-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області як незаконна. Відтак на підставі ст.599 ЦК України, зобов`язання [PERSON] перед позивачем припинене виконанням не було. В судовому засіданні встановлено, що повернення коштів ПАТ «Креді Агріколь Банк» [PERSON] . (переможцю торгів, які визнані недійсними) відбулося на підставі та на виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.09.2016 року у справі №154/948/16, яке також було залишено в законній силі Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року. Повідомленням АТ «Креді Агріколь Банк» № 12407/156 від 05 лютого 2020 року встановлено, що 12.12.2019 року заступником начальника Володимир-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53223950, оскільки боржником [PERSON] виконавчий документ виконано фактично відповідно до платіжних доручень. Як вбачається з вищевказаної постанови заборгованість за кредитним договором в сумі 166 436, 36 грн., судовий збір в розмірі 1 664, 36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. перераховано стягувачу відповідно до платіжного доручення № 1542 від 07.04.2017 року у сумі 268, 77 грн., та платіжного доручення № 7319 від 10.12.2019 року у сумі 167 951, 95 грн. Кошти, що були отримані банком з Володимир-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області протягом перебування на виконанні виконавчого листа № 2-503/11, були зараховані в наступні дні та в вказаних сумах: - 10.04.2017 року у сумі 268.77 грн., згідно платіжного доручення №1542 від 07.04.2017 року. Таким чином, залишок заборгованості згідно рішення суду становила 167 951, 95 коп.; - 11.12.2019 року у сумі 167 951, 95 грн., згідно платіжного доручення №7319 від 10.12.2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, встановлено, що своє зобов`язання за рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.06.2011 року у справі № 2/0301/503/11 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 618/7200618 від 03.06.2008 року в загальному розмірі 168 220, 72 грн., відповідач виконав 11.12.2019 року. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року в справі 127/15672/16-ц). За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Позивачем подано позовну заяву 24 грудня 2019 року з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 24 грудня 2016 року (в межах строків позовної давності) по 11 грудня 2019 року. Відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому виконати рішення суду і тим самим мінімізувати збитки позивача. Розрахунки позивача щодо розміру завданих збитків, викликаних невиконання рішення суду, відповідачем також не спростовано. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Відтак, у зв`язку із неналежним (простроченим) виконанням відповідачем рішення суду про стягнення суми, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 14 938, 58 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 24 грудня 2016 року по 11 грудня 2019 року за невиконання грошового зобов`язання, а також 48 884, 50 грн. інфляційних витрат за цей же період, а всього 63 823, 08 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач АТ «Креді Агріколь банк» при поданні до суду позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн., отже відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 509,524, 533-535, 549, 625 ЦК України, та

Outcome: approved