Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2019 р. звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кімнаті [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .Кімната у сімейному гуртожитку пл. 19,7 кв.м . надана позивачу для проживання родини у 2012 р. Після припинення сімейних відносин , відповідач залишив сім`ю у серпні 2018 року та став проживати у своїх батьків в с. Караван Нововодолазького району Харківської області. Рішення залишити місце реєстрації було добровільним, ніяких перешкод в користуванні кімнатою йому не чинилось. Зазначає, що коли чоловік пішов з дому , він забрав свої речі, документи, частину спільного майна, а також золоті вироби, що належала особисто позивачеві. За місцем реєстрації відповідач з того часу не з`являється, комунальні послуги не сплачує, не спілкується з дітьми, свої обіцянки знятися з реєстраційного обліку не виконує, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Вважає, що факт реєстрації [PERSON] у спірному приміщенні порушує права її родини та погіршує умови існування, оскільки вона самостійно сплачує комунальні послуги з розрахунку чотирьох осіб, що становить значну суму, матеріальне становище сім`ї скрутне, двое маленьких дітей часто хворіють, потребують лікування та додаткових витрат, стягнуті за рішенням суду аліменти вона не отримує. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом на пред`явлення відзиву на позов не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. За клопотанням позивача, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.07.2019 р. витребувані докази щодо звернення відповідача із заявами до Новобаварського районного управління праці та соціального захисту населення, КЗОЗ «Міська лікарня № 22», Новобаварського відділення поліції Головного Управління Національної поліції у Харківській області ( а.с. 28-29). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. На підставі рішення профспілкового комітету заводу ПАТ «Світло шахтаря» № 39 від 18.12.2012 р. позивачу [PERSON] , як працівнику підприємства, на сім`ю, що складається з трьох осіб, в будинку [ADDRESS] , яке відносився до сімейного гуртожитку, виділена кімната № 7 пл. 19,7 кв.м. ( а.с. 14). У спірній кімнаті № 7 зареєстровані сторони [PERSON] і [PERSON] , їх малолітні діти [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.12.2018 р. шлюб між позивачем і відповідачем розірвано ( а.с. 11-13, 16-18). Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.12.2018 р. з [PERSON] стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2018 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття ( а.с. 15). Позивач у позовній заяві , їх представник у наданих в судовому засіданні поясненнях стверджували, що з серпня 2018 року відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає , не з`являється, забрав всі свої речі, частину спільного майна, документи та ювелірні вироби із золота [PERSON] , скориставшись тим, що вона була відсутня і знаходилась на роботі. З того часу відповідач жодного разу не приходив, не навідувався, з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги не здійснює, перешкод у користуванні жилою площею або будь-яких протиправних дій стосовно його проживання не чинилось. Як стверджує позивач, відповідач мешкає у батьків в с. Караван Нововодолазького району Харківської області. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з акту від 15.07.2019 р., складеного за участю сусідів по кімнаті із загальною кухнею та місцями спільного користування, з серпня 2018 р. [PERSON] у спірній квартирі не проживає та особистих речей в жилому приміщенні не має, місцезнаходження його відоме, до гуртожитку з того часу не з`являється, спілкування з сім`єю уникає ( а.с. 19). Свідки [PERSON] , [PERSON] довели суду, що знають родину позивача з часу вселення у гуртожиток, постійно спілкуються, до 2018 р. з сім`єю проживав [PERSON] і його кожного дня бачили, але потім відповідач став виносити речі, приїздив зі своїм батьком і вони разом забирали з кімнати якісь коробки, після чого відповідача за місцем реєстрації жодного разу не бачили. Про відсутність будь-яких перешкод для відповідача вільно користуватися житловим приміщенням за місцем його реєстрації свідчить інформація Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області за № 2782/11965/01/27-2019 від 14.08.2019, в якій зазначено, що згідно обліків інформаційно-пошукової автоматизованої бази даних «Армор» та вхідної кореспонденції, [PERSON] зі скаргами та заявами щодо чинення йому перешкоджанні користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] не звертався ( а.с. 34). Згідно інформаційних обліків ГУ Національної поліції в Харківській області [PERSON] в місцях позбавлення волі не перебуває , у 2018 р. йому пред`явлено підозру за ст.ст.185 ч.3, 304 ч.1 КК України, справа розглядається судом ( довідка від 14.08.2019- а.с. 46). З довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № 02-26/6629 від 07.08.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] на обліку в Управлінні, як одержувач державних соціальних допомог , не перебуває ( а.с.35). За відомостями Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 22» Харківської міської ради № 1077/0/546-19 від 12.08.2019 р., [PERSON] , 1986 р. н. який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , за медичною допомогою з серпня 2018 року по теперішній час не звертався, медична документація в реєстратурі відсутня . 19.04.2019 уклав декларацію з лікарем терапевтом дільничним ( а.с. 31-33). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У частині четвертій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а у разі спору - судом. За приписами статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. В судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] з серпня 2018 р. в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин , ним не цікавиться, витрат по оплаті комунальних послуг, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі не несе, ніяких дій по збереження за собою житлового приміщення на більш тривалий строк, ніж передбачено законом, не здійснював , перешкод в користуванні квартирою у нього не було. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кімн. [ADDRESS] . На підставі викладеного і

Outcome: approved