Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Чайку О.Ф. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 07 вересня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1136. В шлюбі в них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами набуто таке спільне майно: квартира, площею 65,5 квадратних метрів, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль Opel Vectra, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] ; земельна ділянка в с. Струмівка площею 0,0212 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Виходячи з\~приписів ст.ст.\~60,\~70\~Сімейного кодексу\~України,\~з врахуванням\~тої обставини,\~що спільна\~дитина сторін\~залишилась проживати\~з матір`ю,\~ позивач\~просить:\~здійснити розподіл\~спільного майна\~подружжя,\~виділити у\~власність [PERSON] \~60/100\~частки квартири\~ [ADDRESS] ;\~виділити у\~власність [PERSON] \~60/100\~частки земельної\~ділянки в\~с.\~Струмівка площею\~0,0212\~га з\~цільовим призначенням\~ для\~будівництва і\~обслуговування багатоквартирного\~житлового будинку;\~визнати за\~ [PERSON] \~60/100\~частки автомобіля Opel Vectra, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] . Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. 28 грудня 2020 року від представника відповідача адвоката Овчарова А.В. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, представник відповідача зазначає, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] за рахунок особистих коштів 15 березня 2015 року, тобто до укладення шлюбу з [PERSON] . Вказане нерухоме майно придбане відповідачем шляхом укладення Договору про пайову участь у будівництві від 15 березня 2015 року, на підставі якого відповідач сплатив повну вартість квартири. На підставі наведеного, представник відповідача вважає, що спірна квартира не підлягає поділу в порядку ст. 60 СК України, адже є особистою приватною власністю відповідача. Крім того, спірна земельна ділянка була відчужена на підставі Договору дарування земельної ділянки від 27 липня 2020 року. На підставі наведеного, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. У відповіді на відзив сторона позивача ставить під сумнів належність та достовірність наданих відповідачем письмових доказів, зокрема, договору про пайову участь у будівництві від 15 березня 2015 року. Вказаний документ не містить жодної вказівки на те, що його підписант [PERSON] , зазначений як забудовник, є суб`єктом діяльності в галузі містобудування чи будівництва багатоквартириних будинків. Довідка від 23 травня 2016 року про оплату відповідачем вартості квартири свідчить, що забудовник отримав від відповідача кошти в розмірі 240\~000 гривень, однак така довідка не містить відомостей про спосіб здійснення оплати чи реквізити отримувача. На думку представника позивача, зазначені документи не можуть бути доказом у цій справі. Заявою від\~14\~січня 2021\~року представник\~позивача адвокат\~Чайка О.Ф.\~зменшив позовні\~вимоги,\~виключивши з\~їх числа\~вимоги про\~поділ земельної\~ділянки в с. Струмівка площею 0,0212 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині вимог про визнання права власності на 60/100 частин автомобіля Opel Vectra, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , провадження у справі в частині зазначених вимог закрито. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Чайка О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечував з підстав, наведених ним у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 серпня 2015 року (а.с. 5). Від цього шлюбу в них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 травня 2016 року (а.с. 9). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Предметом спору\~в цій\~справі є\~поділ майна,\~набутого сторонами\~у шлюбі,\~а саме:\~однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру зареєстровано 24 травня 2016 року за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для державної реєстрації права власності став договір про пайову участь у будівництві від 15 березня 2015 року. З копії договору про пайову участь у будівництві від 15 березня 2015 року, укладеного між [PERSON] (забудовник) та [PERSON] (пайовик), встановлено, що забудовник приймає пайовика у пайове будівництво 22-ох квартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] шляхом фінансування пайовиком цього будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.3 цього договору об`єкт, що підлягає передачі пайовику після завершення будівництва однокімнатна квартира загальною площею 65,5 кв. м на першому поверсі житлового будинку. Адреса об`єкта фінансування [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки другий з подружжя не довів іншого. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325 цс 18; у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18; від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462 св 18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує. Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач на спростування презумпції спільності майна подружжя вказує, що він оплатив вартість спірної квартири за рахунок особистих коштів до укладення шлюбу з позивачем. На підтвердження вищевказаної обставини відповідач надає довідку від 23 травня 2016 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] 15 березня 2015 року здійснив повну оплату пайового внеску в сумі 240\~000 гривень за квартиру [ADDRESS] . Підписантом такої довідки є [PERSON] , як забудовник. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На переконання суду, проста форма довідки про оплату вартості квартири в розмірі 240\~000 гривень не відповідає критеріям достовірності та допустимості доказу в цивільному судочинстві, адже не дає можливості з`ясувати в якому порядку чи яким способом грошові кошти в такому розмірі були сплачені пайовиком та яким чином такі кошти залучені забудовником саме на виконання зобов`язань за договором про пайову участь у будівництві. Вищевказана довідка не містить зазначення жодних реквізитів, не підтверджена первинними бухгалтерськими документами про отримання (залучення) коштів забудовником від пайовика (наприклад, платіжне доручення, чек, квитанція), що позбавляє можливості достовірно встановити дату сплати повної вартості спірного майна. Зважаючи, що метою видачі довідки є «пред`явлення по місцю вимоги», то в контексті спору, що розглядається, суд розцінює наведений доказ критично та вважає, що за своїм змістом така довідка не може слугувати підставою для висновку про придбання спірного нерухомого майна за рахунок особистих коштів одного з подружжя. Також, покликання в самому договорі про пайову участь у будівництві від 15 березня 2015 року, зокрема в п.2.2, про те, що за домовленістю сторін пайовик передав забудовнику кошти в сумі 240000 гривень не свідчить про сам факт передачі коштів у вказану дату, оскільки такі розрахунки повинні бути підтверджені іншими доказами (платіжними дорученнями, квитанціями, чеками, розписками). Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є спільним майном подружжя та підлягає поділу відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування ч. 3 ст. 70 СК України, відповідно до якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Сам по собі факт проживання неповнолітньої дитини з позивачем не може бути підставою для збільшення її частки при поділі майна подружжя. Позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила доказами тих обставин, які підлягають доказуванню в розумінні ч. 3 ст. 70 СК України. З врахуванням вищенаведених норм закону, досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до часткового задоволення, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 6 306 грн. Відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] ринкова вартість спірної квартири становить 1\~062\~958 гривень, а тому судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог становить 5\~314,79 гривень, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial