Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач в листопаді 2015 року звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати кредитний договір № 317/МК/2007-840 від 26.10.2007 року недійсним з моменту його укладення. Мотивує позовні вимоги тим, що іноземна валюта, в якій укладено договір, не може бути предметом договору споживчого кредиту; індивідуальна ліцензія на надання кредитів в іноземній валюті в банку відсутня; банк при укладенні договору не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування; договором порушено умови рівності сторін; продукція, надана позивачу банком, є небезпечною для його майнових інтересів; банк не попередив, що вартість його послуг може істотно зрости, а курс долара може істотно зрости, тобто скористався нечесною підприємницькою практикою; договір не містить умов і правил, що регулювали б відповідальність банку. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснивши, що договірні умови було погоджено між сторонами в момент укладення оспорюваного позивачем договору, банк діяв при його укладенні на підставі належним чином оформленої банківської ліцензії на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якою банк в тому числі вправі видавати кредити в доларах США. Просить в позові відмовити, вважаючи його надуманим та безпідставним. Крім того, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 26.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником котрого є відповідач, та позивачем було укладено кредитний договір № 317/МК/2007-840 на суму 88000 доларів США на споживчі потреби строком по 25.10.2012 року під 14,4% річних. Сторонами в установленому законом порядку погоджено в належній формі всі умови договору, в тому числі графік повернення кредиту та сплати відсотків до зазначеного кредитного договору, що підтверджується власноручними підписами сторін. Відповідно до приписів статей 1, 5 Декрету про систему валютного регулювання і валютного контролю надання кредитів в іноземній валюті віднесено до валютних операцій, здійснення яких потребує отримання генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Згідно з підпунктом «в» пункту 4 статті 5 зазначеного Декрету у разі надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, вони потребують отримання індивідуальної ліцензії. Проте на даний час законодавством таких меж не встановлено і єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у них генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. При цьому з наданої представником позивача банківської ліцензії, дозволу та додатку до нього вбачається, що надаючи кредит в іноземній валюті, банк діяв правомірно. Оригінал ліцензії не був наданий для огляду в судовому засіданні з поважної причини відкликання банківської ліцензії НБУ згідно постанови № 356 від 4.06.2015 року, що додатково підтверджується рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5.06.2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Договір не містить порушення принципу рівності сторін на шкоду споживачеві, оскільки в ньому передбачено як права та обовязки позивача, так і права та обовязки відповідача. Відповідальність дійсно деталізовано в розділі 9 саме для споживача, однак в п. 12.5 договору зазначено, що відносини сторін стосовно предмету цього договору, не врегульовані в ньому, регулюються чинним законодавством України, тоді як останнє надає можливість застосування заходів відповідальності за невиконання грошових зобовязань (зокрема, ст. 625 ЦК України). Що стосується доводів позивача про ненадання банком інформації позивачу про можливість здорожчання кредиту внаслідок зростання курсу іноземної валюти до національної, то позивач, укладаючи договір саме в іноземній валюті, мав би розуміти, що її курс не є стабільним. Маючи вибір на отримання кредиту в національній або іноземній валюті, позивач обрав отримання кредиту саме в іноземній валюті. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій ним у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94 цс 13, однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Уклавши оспорюваний договір в 2007 році, позивач впродовж тривалого часу виконував його умови, тим самим додатково виражаючи свою згоду з ними, і лише після звернення банку до суду з позовними вимогами до нього в звязку із допущеними простроченнями за договором ініціював позов про визнання договору недійсним, що підтверджується наданими представником відповідача ухвалами Хмельницького міськрайонного суду від 8.04.2015 року у цивільній справі № 686/23896/14-ц. Таким чином, позовні вимоги свого підтвердження не знайшли, в позові слід відмовити в повному обсязі. Оскільки в позові відмовлено по суті вимог, то наслідки спливу строку позовної давності у даній справі застосуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed