Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] свої вимоги про розірвання шлюбу обґрунтувала тим, що 04.11.1988 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Сімейне життя в них не склалося, вони припинили подружнє життя, проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. [PERSON] просила розірвати їх шлюб. \~ \~ \~ \~Також [PERSON] зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем вони отримали на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,0100 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] а. [PERSON] просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя в наступному порядку. У власність [PERSON] виділити Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та Ѕ земельної ділянки площею 0,0100 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов визнав повністю. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.\~\~\~\~\~ 4 листопада 1988 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.11.1988 року серії [NUMBER] . Як зазначають ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому\~засіданні встановлено,\~що сторони\~тривалий час\~не підтримують\~подружніх відносин,\~проживають окремо,\~спільне господарство\~не ведуть,\~а тому\~їх шлюб\~існує формально\~та підлягає,\~за таких\~обставин, розірванню. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~368\~ч.\~3\~Цивільного Кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0100 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] а. Земельна ділянка виділена на підставі рішення Барської міської ради 3 сесії 6 скликання від 10.12.2010 року. Тобто, земельна ділянка є спільним майном подружжя, оскільки право власності на неї виникло під час шлюбу із позивачем [PERSON] , а тому підлягає поділу. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1999 року власниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована її власниками згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» а тому поділу, як спільне майно подружжя, не підлягає. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial