Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач від імені якої діє представник [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на ту обставину, що з 04.08.2001 року по 17.08.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. З 2004 року вона проживає однією сім`єю з [PERSON], який займається вихованням її доньки з двох років і якого вона вважає та називає батьком. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона 11.02.2004 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], але він їх не сплачує, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач не спілкується із донькою, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, в зв'язку з чим позивач просить суд на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України позбавити [PERSON] прав відносно [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити по вищезазначеним обставинам. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належаним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причину своєї неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд, за наявності згоди позивача, вважає можливим визнати неявку відповідача неповажною та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки через ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Представник виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 року по 17.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу. [INFO] у них народилася донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки про склад сім»ї, яка видана відділом УФМС Росії по м. Москва району Ізмайлово від 30.06.2014 року неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, що також підтверджується випискою з домової книги за вищевказаною адресою від 24.04.2014 року. 23.02.2004 року державним виконавцем Івановою С.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення із [PERSON] аліментів у розмірі 14 частини на користь [PERSON] на утримання доньки. Станом на 01.08.2014 року загальний борг по аліментам [PERSON] становить 19 393,16 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Н.П.Довбня. Згідно характеристики на [PERSON], [INFO], учениці 6-В класу середньоосвітної школи № 1352, в якій зазначено, що виховує [PERSON] мати [PERSON] та [PERSON], якого вона вважає своїм батьком. Біологічний батько дівчини [PERSON] в школі ніколи не з'являвся, успіхами доньки не цікавився. [PERSON] своєю заявою від 03.10.2014 року знаходячись у виконавчому комітеті Комсомольської районної у м. Херсоні ради пояснив, що з позбавленням батьківських прав не згоден. З дитиною бажає бачитись, на даний час проживає в квартирі покійної матері, роботи офіційної не має. Останній раз бачив дитину коли вона пішла до першого класу, але [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Відповідно висновку виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради № 6-09-394 від 29.10.2014 року, перевіркою встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Батьтки дитини розірвали шлюб у серпні 2004 року. Зі слів матері батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з 2003 року, також він ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів. Дитина з батьком не спілкується та немає до нього родинних співчуттів, називає батьком чоловіка матері. [PERSON] щодо позову про позбавлення його батьківських прав не згоден, але не заперечує, що вихованням та утриманням дитини не займається. Пояснює, що йому чинять перешкоди але документів, що підтверджують наявність перешкод не надає. В зв'язку з чим, виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради вважає доцільним позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є сестрою позивачки. Відповідача по справі бачила останній раз в 2001 році, ще до народження [PERSON]. З сестрою спілкується по телефону, яка постійно скаржиться на те, що відповідач з дитиною не спілкується, і ніякої участі у вихованні дитини не приймає. [PERSON] проживає з чоловіком перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, а [PERSON] називає батьком чоловіка матері. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідком, даних про її зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. У відповідності до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Вище зазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набрала чинності 27.09.1991 року, згідно до якої держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також шостому принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що 17.08.2004 року сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, [INFO] у них народилася донька [PERSON] Неповнолітня [PERSON] залишилася проживати разом із матір'ю, яка займається її вихованням та утриманням. [PERSON], як батько своїх обов'язків не виконує, вихованням та утриманням доньки не займається, не підтримує з нею родинних відносин, не цікавиться її здоров'ям та життям, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Зазначене підтверджується поясненнями представника позивача, свідком, а також довідкою про склад сім»ї, яка видана відділом УФМС Росії по м. Москва району Ізмайлово від 30.06.2014 року, характеристиками із місць навчання [PERSON], висновком виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради № 6-09-394 від 29.10.2014 року. Відповідач повністю самоухилився від участі у вихованні дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, в зв'язку з чим, вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав в порядку п.2 ч.1 ст.164 СК України - обґрунтовані та підлягають задоволенню. І хоча позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу яка не виконує батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде в інтересах неповнолітньої [PERSON], оскільки як встановлено судом, неповнолітня є громадянкою Російської Федерації та проживає в м. Москва, виховується позивачем та вітчимом [PERSON] разом зі своєю меншою сестрою [PERSON], [INFO] в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, що також є не малозначним критерієм для оцінки тих правовідносин, які склались між сторонами по справі та для правильного вирішення спору. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved