Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача [PERSON], яким просить позбавити останнього батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2007 року. Від шлюбу 27 грудня 2008 року у них народилася донька [PERSON]. У звязку з припиненням між сторонами шлюбно-сімейних стосунків у березні 2009 року, позивач змушена була з дитиною переїхали проживати до своєї матері, а 18 січня 2011 року на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області шлюб між сторонами був розірваний. З квітня 2009 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, не виконує батьківські обовязки по відношенню до неї, не цікавиться її життям та здоровям, не дзвонить, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не утримує її та не сплачує аліментів на утримання дитини відповідно до рішення Харківського районного суджу Харківської області від 17 серпня 2009 року, у звязку з чим станом на 01 січня 2018 року за відповідачем виникла заборгованість по аліментам у розмірі 40890,32 гривень, а з лютого 2017 року взагалі не бачив дитину. Враховуючи таку поведінку відповідача, [PERSON] Маряна не знає свого біологічного батька, не відчуває до нього жодних почуттів, не питає про нього та не цікавиться. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява за підписом директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області [PERSON] про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, зі змісту якої вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує у повному обсязі позовні вимоги [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обовязків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні малолітньої доньки, не цікавиться станом її здоровя, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З 15 грудня 2007 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірваний на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2011 року (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ №146552, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 06 січня 2009 року, у шлюбі, а саме 27 грудня 2008 року народилася дитина [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2009 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 10 липня 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з [PERSON], відповідач жодного разу не сплачував коштів в рахунок алліментів, стягнутих на підставі вищевказаного рішення суду, його заборгованість по аліментам станом на 01 січня 2018 року становить 40890,32 гривень (а.с.8-10). Згідно довідки №208 від 20 лютого 2018 року, виданої головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» [PERSON], дитина [PERSON] Маряна перебуває під наглядом фахівців КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16», мати [PERSON] піклується про стан здоровя та розвиток дитини, доглядає її під час хвороби, відвідує з останньою амбулаторні прийоми в поліклініці, інформація щодо участі батька дитини [PERSON] у вихованні та догляді за дитиною в поліклініці відсутня. Відповідно до довідки №175 від 28 лютого 2018 року, виданої головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» [PERSON], дитина знаходилася на обліку у закладі охорони здоровя з 19 травня 2009 року по 21 червня 2016 року, під час хвороби дитину доглядала мати дитини [PERSON], яка виконувала всі рекомендації лікаря щодо нагляду, обстеження та лікування доньки, батько лікувальний заклад з дитиною не відвідував, станом здоровя останньої не цікавився (а.с.11,12). Як вбачається зі змісту довідки №50/01-490 від 08 лютого 2018 року, виданої директором Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №80 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] та класним курівником [PERSON], [PERSON], 27 грудня 2008 року навчається в 3 класі Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №80 Харківської міської ради Харківської області, за час навчання на батьківських зборах була присутня мати дитини [PERSON], яка завжди цікавилася успіхами і поведінкою доньки, брала участь у позашкільних заходах і шкільних святах, батько дитини [PERSON] у батьківських зборах і заходах класу участі не брав, успіхами доньки не цікавився (а.с.13). Частиною 4\~ст. 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про що до суду надано відповідний висновок №655 від 10 жовтня 2018 року. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до вимог п.2 ч.1\~ст.164 СК\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Доводи позивача, про те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не виконує батьківські обовязки по відношенню до неї, не цікавиться її життям та здоровям, не дзвонить, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не утримує її та не сплачує аліментів на утримання дитини відповідно до рішення Харківського районного суджу Харківської області від 17 серпня 2009 року, відповідачем під час судового розгляду не спростовані. Відповідач повідомлявся судом про розгляд справи, але він жодного разу до суду не з'явився, заперечень проти позову не надав, тобто свідомо нехтує своїми правами та обов'язками стосовно дитини. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обовязків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї малолітньої доньки. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінивши обставини справи та враховуючи насамперед інтереси дитини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки у даному випадку, йде мова не лише про неможливість, а й про небажання батька забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved