Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач вимоги мотивує тим, що під час шлюбу з відповідачем була придбана земельна ділянка загальною площею 0,1346 га за адресою [ADDRESS] На земельній ділянці збудований житловий будинок загальною площею 248,5 кв.м.. Позивач вважає, що має право на половину земельної ділянки та житлового будинку. Тому просить визнати право власності на 1 / 2 частину земельної ділянки та 1 / 2 частину житлового будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач позов визнала, пояснила, що дійсно земельна ділянка та будинок були придбані та побудовані за спільні з позивачем кошти. Пояснила також, що ні вона, ні позивач не зверталися в державні органи з приводу введення будинку у експлуатацію. Зазначила, що позивач не звертався до неї з приводу оформлення права власності на будинок. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 18.06.2005 року по 29.07.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі./а.с.3/ Під час шлюбу, 20.02.2007 року, за договором купівлі - продажу відповідачем була придбана земельна ділянка, кадастровий номер 5910191500:01:005:0062, загальною площею 0,1346 га, за адресою [ADDRESS] /а.с.5/ На вказаній земельній ділянці у 2010 році сторони самочинно побудували житловий будинок площею 248,5 кв.м.. Право власності на будинок не зареєстровано. /а.с.6/ Встановлені обставини, крім зазначених доказів, визнаються сторонами. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є цивільними та врегульовані ст. 15, 16, 20, 328, 334, 375, 376 ЦК України, 60-61, 68-70 СК України, відповідно до положень яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При поділі майна їхні частки є рівними. Відтак вимоги в частині визнання за сторонами права власності по 1 / 2 частині на спірну земельну ділянку підлягають задоволенню. Крім того відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права у визначений законами України спосіб. Відповідно до положень ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим передбачено право власника земельної ділянки звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній. Зверненню власника земельної ділянки до суду з позовом про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на земельній ділянці нерухоме майно повинно передувати його звернення до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, отримання відмови в такому прийнятті. Після цього, вирішуючи справу, суд встановлює, зокрема, чи є позивач власником земельної ділянки, чи є законною відмова у прийнятті забудови до експлуатації, чи є порушені будівельні норми та правила істотними та чи є рішення компетентного державного органу чи його відсутність підставою вважати, що існує спір про право. Втім позивачем не надано жодних доказів звернення до компетентного державного органу (інспекції державного будівельного архітектурного контролю) з приводу прийняття об'єкта до експлуатації чи розгляду даного питання відповідним державним органом. Більше того, сторони самі зазначили, що не вчиняли жодних дій щодо введення спірного будинку в експлуатацію, не зверталися до державних органів з приводу реєстрації права власності на будинок, а тому не можуть стверджувати наявності спору про право. Відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного і

Outcome: partial