Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача у якому вказав, що на підставі ордеру № 4666 від 06.08.1979р. матері - [PERSON] була надана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Наймачем квартири була мати [PERSON] . В квартирі в якості членів родини наймача зареєстровані: бабуся [PERSON] , [PERSON] та брат [PERSON] . [PERSON] [INFO] померла, у зв`язку з чим її було знято з реєстраційного обліку. На підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09 березня 1993 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] по 1/3 частини кожному. [INFO] помела [PERSON] . За життя вона заповіту не укладала. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Після її смерті спадкоємцями першої черги були її діти: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Таким чином 1/3 частина вищезазначеної квартири, яка належала матері за життя, зараз позивачу належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Приблизно у серпні 2014 року, брат поїхав до Криму на заробітки і зник, з ним не було ніякого зв`язку. У квітні 2016 року позивач разом зі своєю родиною переїхали з Сумської області до Запоріжжя у зазначену квартиру, на постійне місце проживання. У зв`язку із зникненням брата, спочатку звернувся до правоохоронних органів, а потім у травні 2016 року до суду. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2016 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. Увесь час, починаючи з дня набрання рішенням законної сили (з 10.06.2016 року) та до моменту, коли брат з`явився (15 червня 2017 року) не знімав його з реєстраційного обліку. 15 червня 2017 року з`явився зниклий брат. Своє зникнення він пояснив тим, що у нього не було засобів зв`язку. Свою поведінку брат пояснив, що він не вважав за потрібне комусь дзвонити, у тому числі і своєму братові і щось розповідати про своє життя. Після повернення брата до зазначеної квартири, позивач разом з дружиною та нашим неповнолітнім сином стали проживати в зазначеній квартирі. Після повернення, з братом були нормальні стосунки, мирно співіснували, як сусіди. Позивач з дружиною в одній кімнаті, неповнолітній син і другій кімнаті, а відповідач у третій кімнаті. 30.08.2017 року [PERSON] подарував 1/3 частину квартири, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло. При цьому в зазначеному договорі дарування не зазначено будь-які умови, наприклад, що брат дарує свою частину під умовою, що він буде залишатися в ній проживати та залишатися зареєстрованим у зазначеній квартирі до моменту його смерті. Оскільки у договорі не містяться умов, суть договору дарування зводиться до того, що відповідач передав безоплатно у власність, належну йому на праві приватної власності 1/3 частку квартири, а позивач прийняв у власність як дарунок 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після повернення, брат ніде не працював, навіть не намагався знайти якусь роботу, а приблизно з січня 2018 року, почав зловживати спиртними напоями, під час яких викали постійні сварки та скандали. Під час перебування в алкогольному сп`янінні, брат поводив себе дуже агресивно по відношенню до позивача та його сім`ї, погрожував фізичною розправою, порушував громадський порядок у квартирі та у під`їзді, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами. У відношенні брата правоохоронними органами було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді покарання у вигляді адміністративного арешту строком на три доби. На цьому ґрунті склалися з братом неприязні та напруженні відношення. Оскільки співіснувати в одній квартирі з братом було неможливо, а засоби впливу не дали бажаного результату, то приблизно в червні 2020 року позивач разом за своєю сім`єю переїхали до квартири дружини. Перед тим, як з`їхати, повідомив брата, що має намір продати вищезазначену квартиру, а йому куплю кімнату з сусідом. Разом з тим брат не погодився на це, не погоджувався на продажу квартири та повідомив, що він буде чинити перешкоди у продажу. Оскільки квартира є власністю, відповідач створює перешкоду в її володінні, користуванні та розпорядженні, тому що залишається поставленим на реєстраційний облік за даною адресою. Оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття, не несе витрат по утриманню будинку, влаштовує сварки, бійки, вживає щодо позивача та його сім`ї нецензурну лайку, що унеможливлює подальше спільне проживання з ним в одному житловому приміщенні, а заходи вжиті працівниками правоохоронних органів, а також застосування адміністративних стягнень судом відносно відповідача результатів не дали, його поведінка по відношенню до позивача та його сім`ї не змінилась, то відповідач має бути виселений із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Позивач є новим власником квартири на законних підставах. Згоди на реєстрацію у ній відповідача, який не є членом сім`ї та ніколи не був, не надав. Останній зареєстрований у квартирі зі згоди матері [PERSON] , ще у при отриманні квартири у 1997 з державного житлового фонду, тобто до приватизації. Відчуживши свою частку відповідач, втратив і право користування квартирою. Таке право відповідач втратив з припиненням права власності. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі, порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності, окрім того він зареєстрований, але фактично у зазначеній квартирі не проживає, оскільки сумісне співжиття з відповідачем є неможливим, так як він зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приймає участь в утриманні зазначеної квартири взагалі. З відповідачем ніколи не вів спільне господарство, тому він не є членом родини позивача. Разом з відповідачем ніколи не вів спільного господарства, тобто ніколи не були пов`язані спільним побутом, а тому й не мали взаємних прав та обов`язків. Просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та виселити [PERSON] з квартири без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою від 31.08.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Суду окрім іншого пояснив, що після смерті матері відносини з відповідачем не поліпшились. З початку 2018 року конфлікт загострився і продовжується. Йому прийшлося переїхати до іншого житла. Відповідач не сплачує комунальні послуги. Позивач не має можливості продати квартиру У судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснив, що він нікого не чіпав , а ні позивача ані членів його сімї. Він позивачеві не довіряє. Також вказав, що іншого жила не має. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру № 4660 від 06.08.1979 року, [PERSON] , на сімю з чотирьох осіб, у тому числі позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] надана квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09.03.1993 року, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [INFO] померла [PERSON] (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2014 року, [PERSON] успадкував 1\\3 частину квартири за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] (а.с.21,22). Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2016 року, за заявою [PERSON] , було визнано безвісно відсутнім [PERSON] (а.с.26). Відповідно до копії договору дарування від 30.08.2017 року, [PERSON] подарував [PERSON] свою 12\\3 частку квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 23-25). Відповідно до листа Хортицького відділення поліції від 06.08.2018 року, з [PERSON] була проведена профілактична бесіда щодо недопущення порушень чинного законодавства України(а.с.27). Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП(а.с.28-30, 45). Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 24.01.1991 року(а.с.36). Підстави виселення передбачені ст.109 ЖК УРСР (виселення у випадку звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення), ст.110 (виселення у випадку знесення житлового будинку, його обвалу, переобладнання в нежитлове), ст.114 (виселення робітників і службовців, що припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями найважливіших галузей народного господарства, які надали жиле приміщення, у зв`язку із звільненням за власним бажанням без поважних причин, або за порушення трудової дисципліни, або за вчинення злочину; громадян, які одержали жилі приміщення в будинках колгоспів, якщо вони виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням; громадян, позбавлених батьківських прав, якщо вони проживають спільно з дітьми, відносно яких позбавлені батьківських прав), ст.116 (якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними), ст.157 ( виселення членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу). Статтями 41,47 Конституції України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). При вирішенні питання про виселення колишнього члена сім`ї власника житла, суд враховує і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх. Права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Важливе юридичне значення для правильного вирішення спору у цій справі має факт дослідження обставини того, чи має відповідач інше житло для проживання, оскільки відповідач вселився до спірної квартири ще у 1979 році. Відповідач іншого житла не має, що також знайшло своє підтвердження поясненнями сторін у судовому засіданні. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, буде мати наслідком виселення його із спірної квартири. Проте при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі проводити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Позивач, отримавши у дарунок частину спірної квартири від відповідача, знав що відповідач не має іншого житла, тому його право на це майно не може бути захищено шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та виселення, який внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивачем не надано до суду належних доказів здійснення відповідачем будь-яких обмежень у реалізації позивачем свого права користування та розпорядження майном. Суд вважає, що позовні вимоги на даний момент не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed