Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 03 серпня 1974 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі до 30 травня 2012 року. За час шлюбних відносин до моменту їх фактичного припинення ними за спільні кошти збудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] Тернопільської області, що є їх спільною власністю. Після розірвання шлюбу відповідач його у спірний будинок не впускає, при цьому здійснила заміну вхідних замків у будинок, а дублікати ключів відмовляється йому надавати. У зв'язку із тим, що дане майно являється спільною сумісною власністю, просить виділити йому у власність ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і ? частку земельної ділянки для їх обслуговування по [ADDRESS] Тернопільської області. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що у них викладені, та просять їх задоволити. Крім того доповнили, що заява про надання згоди на відчуження спірного житлового будинку була вчинена під впливом застосування психічного (образи, залякування) та фізичного насильства зі сторони його зятя [PERSON], а тому просить врахувати дані обставини при вирішення спору по суті. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила та пояснила, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] Тернопільської області за нотаріальною згодою самого позивача по справі був відчужений [PERSON] на підставі договору дарування від 18 жовтня 2007 року, а тому на час розгляду справи спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами не є спільною сумісною власністю позивача по справі. Крім того ствердила, що зі сторони [PERSON] не було будь-яких дій фізичного чи психічного тиску для надання згоди на відчуження спірного будинку з надвірними будівлями та спорудами, а згода була надана ним добровільно, що на той час відповідало його особистому волевиявленню, а тому у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити за їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків по справі, в сукупності оцінивши та дослідивши докази, прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної власності подружжя слід відмовити, виходячи з наступних міркувань : Згідно рішення Підволочиського районного суду від 30 травня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], котрий був зареєстрований 03 серпня 1974 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 33 ; Рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради № 238 від 27 жовтня 1988 року [PERSON] виділено із земель державного фонду земельну ділянку площею 880 мІ, у [ADDRESS]; п.2 вказаного рішення надано громадянці [PERSON] на виділеній земельній ділянці право будівництва одноповерхового одноквартирного житлового будинку житловою площею до 60 мІ і спарених літньої кухні площею 10.0 мІ, приміщення для приготування кормів площею 8,4 мІ, приміщення для утримання худоби і птиці площею 20 мІ. Рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 158 від 12 грудня 1996 року затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] житловою площею 76, 9 мІ гром. [PERSON] та встановлено факт належності, визнано право власності на вказаний будинок за гром. [PERSON] та видано свідоцтво про право власності. Відповідно до заяви [PERSON] від 18 жовтня 2008 року, котра посвідчена приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 2476, заявник дає свою згоду на укладення договору дарування її дружиною [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] яка є їх спільною сумісною власністю і набувалася ними у період перебування у зареєстрованому шлюбі, своїй дочці [PERSON] Цього ж дня [PERSON], котра діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу від 17 жовтня 2007 року на ім'я [PERSON], був укладений договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] Тернопільської області загальною площею 133, кв.м., житловою 76,9 кв.м. Як встановлено у судовому засіданні з показів свідків [PERSON] та [PERSON] заяву про надання згоди на відчуження спірного житлового будинку по [ADDRESS] Тернопільської області позивач [PERSON] підписував у присутності приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу без будь-якого фізичного чи психічного впливу, будучи у здоровому глузді і добрій пам'яті. Будь - яких нарікань чи зауважень зі сторони [PERSON], що його примушують підписати заяву треті особи зі сторони [PERSON] не поступало. Таким чином судом встановлено, що 18 жовтня 2008 року позивач [PERSON] без застосування фізичного чи психічного впливу щодо нього, особисто підписав заяву про відчуження належного йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності майна шляхом укладення договору дарування житлового будинку на ім'я [PERSON], яке відповідно на час розгляду справи не являється спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.2-3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана обов'язково. Відповідно до вимог ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не наведено, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів того, що спірне майно, а саме будинок по [ADDRESS] у сел. Підволочиську Тернопільської області на час розгляду справи належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу, оскільки у 2008 році за взаємною згодою сторін був відчужений [PERSON] Таким чином суд вважає, що в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed