Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач-відповідач звернувся до суду 01 квітня 2014 року з позовом до відповідача про виселення з приватного житлового будинку та просить суд виселити відповідача з приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати ВГІРФО Лозівського РВ УМВС України в Харківській області зняти відповідача з реєстрації. 07.05.2014 року відповідач-позивач по справі [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому прохала суд визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 06.02.2014 року. Відмовити повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з приватного житлового будинку. Стягнути з [PERSON], після встановлення на її користь судові витрати, а саме судовий збір - 340, 97 грн. 18.06.2014 року у судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] надала суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій змінила позовні вимоги, а саме: прохає суд визнати за нею право власності на 1/5 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 06.02.2014 року. Відмовити повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з приватного житлового будинку. Стягнути з [PERSON], після встановлення на її користь судові витрати, а саме судовий збір - 208,73 грн., що становить 1% від ціни позову 20873,00 грн.. Повернути їй - [PERSON], переплачену суму судового збору в розмірі 132,24 грн., що становить різницю між 340,97 грн. (сплачений судовий збір) - 208,73 грн. (судовий збір при зменшенні розміру позовних вимог) = 132,24 грн.. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі та прохав суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в первісній позовній заяві. Заперечував проти задоволення зустрічного уточненого позову в повному обсязі. Представник позивача-відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], підтримав думку свого довірителя, прохав суд задовольнити первісний позов, посилаючись на те, що спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності його довірителю, оскільки отриманий [PERSON] у спадок після смерті батька [PERSON] та договору дарування часток, належних його матері [PERSON] та рідної сестри [PERSON]. Таким чином, повністю заперечував проти задоволення зустрічних уточнених позовних вимог, так як вважає, що відповідач-позивач [PERSON] не має законного права на вищевказане домоволодіння. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] підтримала свій зустрічний уточнений позов в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в зустрічному уточненому позові. Представник відповідача-позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], підтримала думку свого довірителя, прохала суд задовольнити в повному обсязі зустрічну уточнену позовну заяву, посилаючись на те, що за час перебування в шлюбі, [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонти у спірному домоволодінні, побудували ряд надвірних будівель та споруд, в результаті чого збільшилась вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належного на праві власності [PERSON], а відтак, її довіритель має право на половину суми, на яку збільшилась вартість домоволодіння, або в розмірі його частки - 1/5 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.03.1987 року по 10.02.2014 року.(а.с.№12). Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину по закону від 05.11.1978 року та Договору дарування від 19.04.1983 року, вбачається, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], є позивач-відповідач [PERSON] (а.с.№10-11). З довідки, виданої Панютинською селищною радою, вбачається, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], зареєстрована колишня дружина [PERSON] - [PERSON] (а.с.№8). Згідно ксерокопії довідки, виданої головою квартального комітету Панютинської селищної ради Удовіченко Л.О., [PERSON] з листопада 2013 року проживає у сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS], без тимчасової реєстрації (а.с.№9). Судом встановлено, і ці обставини не оспорюється сторонами в судовому засіданні, що відповідач-позивач [PERSON] зареєстрована в спірному будинку та вселилася в нього зі згоди позивача-відповідача [PERSON]. Після розірвання шлюбу між сторонами в 2014 році відповідач-позивач [PERSON] продовжує проживати в будинку, користується даним жилим приміщенням нарівні з [PERSON], іншої угоди при вселенні про порядок користування цим приміщенням між ними не було. Згідно Висновку ДІМ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області ст. сержанта міліції [PERSON] від 01.03.2014 року б/н, долученого до матеріалів справи [PERSON], вбачається, що надійшла заява від [PERSON] у відношенні колишньої дружини [PERSON] з приводу вчинення нею сварки, через те, що вона не хоче виселятися з його домоволодіння та погрожує йому фізичною розправою (а.с.№14). По даному факту з [PERSON] була проведена бесіда профілактичного характеру та винесено офіційне попередження по недопущенню антигромадської поведінки, розгляд справи - припинено. Відповідно до наданих до матеріалів справи в судовому засіданні 18.06.2014 року [PERSON], ксерокопій її заяв та звернень до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області, судом встановлено, що 13.12.2013 року [PERSON] звернулась з заявою до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області про прийняття мір до свого чоловіка гр. [PERSON], який перебуваючи в нетверезому стані висловлювався в її адресу нецензурною лайкою. За даним фактом було винесено Висновок від 14.12.2013 року та з гр. [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру та винесено офіційне попередження про недопущення насильства в сім'ї (а.с.№89). Розгляд матеріалу за даним фактом - припинено. 02.04.2014 року [PERSON] звернулася до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та повідомила про те, що колишній чоловік [PERSON] вкрав у неї документи (технічний паспорт, довідку про інвентаризаційну вартість на домоволодіння, за адресою: [ADDRESS], за які вона сплатила 1500 грн.) (а.с.№92-93). За даним фактом 07.04.2014 року ДІМ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області ст. сержант міліції [PERSON] виніс Висновок, в якому вказав про проведення перевірки, допит свідків та розгляд заяви припинив(а.с.№95). В судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами, що між [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай негативні стосунки, постійно виникають сварки, що не заперечується і сторонами, крім того, заходи суспільного реагування не дали позитивних результатів. В своєму позові позивач-відповідач [PERSON] посилається на те, що спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить йому на праві приватної власності, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом та Договору дарування, які наявні в матеріалах справи, а також вказує, що за час спільного з відповідачам-позивачем [PERSON] подружнього життя вони нічого разом не добудували, нічого не збудували. Інше спільно нажите майно, придбане разом, за її бажанням він готовий розділити. Так, в зустрічному уточненому позові відповідач-позивач [PERSON] не заперечувала факт належності на праві власності [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS], однак вказала, що на час реєстрації шлюбу, тобто 13 березня 1987 року, домоволодіння складалося з : житлового будинку літ. «А-1», з прибудовою літ « а1», який в цілому склався із однієї кухні, 2-х кімнат загальною житловою площею 20,90кв.м. До зазначеного житлового будинку примикали надвірні будівлі: сарай літ «В», літня кухня літ « Б», погріб літ. «К», убиральня літ. « Г», огорожа. Вказане підтверджується даними із договору дарування від 19 квітня 1983 р. (а.с.№11) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 06.02.2014р. (а.с.№85-88). За час шлюбу, а саме у період з 1988 року по 1989 рік, подружжям [PERSON] було побудовано: тамбур літ. «а2», гараж літ. «Д»: сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», душ літ. «З». погріб літ. «И», яма вигрібна літ. «№1», колодязь літ. «№2», ворота літ. « №3», огорожа літ. «№4», огорожа літ. «№5». За рахунок побудованих сторонами господарчих будівель і споруд вартість майна, а саме спірного домоволодіння збільшилася з 61579грн. до 103325грн., тобто на 41746,00грн., вказане вбачається із даних про інвентаризаційну вартість майна у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 06.02.2014р. (а.с.№85-88). Викладене підтверджується довідкою №2 від 11 лютого 2014 року, виданою суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем [PERSON] на підставі матеріалів технічної інвентаризації від 06.02.2014 року, про вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка станом на 06.02.2014 року становить 103325,00 гривень (а.с.№39). А також Звітом про експертну оцінку вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], виготовленого ООО ПФТ «Новинка» оцінщиком [PERSON] від 21.04.2014 року (а.с.№40-47). В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник не заперечували вищевказані факти, які зазначила в своїй зустрічній уточненій позовній заяві, а також підтвердила в судовому засіданні [PERSON] та погодились з розміром збільшення вартості домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а саме те, що вартість домоволодіння збільшилась на 41746,00грн., однак були проти визнання права власності за [PERSON] 1/5 частини спірного домоволодіння, посилаючись на те, що вона не має законних прав на це. Статтею 62 СК України визначено, що в разі, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з зазначеної норми закону та враховуючи обсяг проведених в домоволодінні будівельних робіт, збільшення загальної площі забудови, збільшення вартості домоволодіння у зв'язку з реконструкцією (добудова тамбура літ. «а2»), та новим будівництвом господарських будівель та споруд, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який до шлюбу сторін належав на праві приватної власності [PERSON], істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат подружжя, що веде до визнання його спільним майном подружжя. З огляду на таку позицію позивача-відповідача [PERSON] та його представника - адвоката [PERSON], в судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] запропонували опонентам внести на депозит суду суму, на яку збільшилась вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та яку необхідно розділити між сторонами, а саме, оскільки [PERSON] має право на половину у спільній сумісній власності майна, і її частка становить 1/5 частину (103325 грн./100*20=20665 грн., тоді як половина від 41746 грн. становить 20873 грн., що становить 20% від 40% спільної сумісної власності). Однак позивач-відповідач [PERSON] відмовився від такого варіанту вирішення спору, вказавши, що не має можливості виплатити таку суму, та запропонував відповідачу-позивачу [PERSON] забрати будівлі та споруди, на які вона претендує, в натурі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] - сестра [PERSON], показала, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності її брату [PERSON], дійсно сторони перебували в шлюбі, за час якого будували та поліпшували стан домоволодіння. В останній час відносини між ними погіршились і вони розірвали шлюб, після чого колишня дружина брата [PERSON] залишилась мешкати в спірному домоволодінні. Від допиту інших заявлених свідків, сторони відмовились під звукозапис в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України, членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай негативні стосунки, постійно виникають сварки, що не заперечується і сторонами, однак позивачем-відповідачем [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів того, що визначені у ст. 116 ЖК України підстави для виселення [PERSON] з домоволодіння, мали місце, а тому у суда не має підстав для задоволення вимог [PERSON] про виселення [PERSON] з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Щодо позовних вимог позивача-відповідача [PERSON] в частині зняття з реєстрації [PERSON] з належного [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS], суд не знайшов обґрунтованих на те підстав. Так, згідно ч.1 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть та інше. Зняття з реєстраційного обліку покладено на Державну міграційну службу України. Однак, позивач-відповідач [PERSON] та його представник не заявляли в судовому засіданні клопотань щодо залучення в якості третьої особи Державну міграційну службу України. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється Державною міграційною службою України на підставі судового рішення. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], слід також відмовити. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено вище, в судовому засіданні було встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], який він набув в порядку спадкування та за договором дарування. В зазначеному будинку сторонами під час шлюбу, за рахунок їх спільних трудових та грошових затрат, були зроблені поліпшення, внаслідок яких вартість будинку істотно збільшилася. Ці обставини в судовому засіданні були визнані сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, вони не підлягають доказуванню. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою селища Пересічне, Дергачівського району, Харківської області, ідентифікаційний номер - [NUMBER], мешкає за адресою: [ADDRESS], право власності на 1/5 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 06.02.2014 року. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] Федоровича на користь [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 208 грн. 73 коп.. Також в своєму зустрічному уточненому позові відповідач-позивач [PERSON] прохала суд повернути їй переплачену суму судового збору в розмірі 132 грн. 24 коп. Відповідно до квитанції №61 від 06.05.2014 року (а.с.№28), вбачається, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 340,00 гривень. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити вказану вимогу [PERSON] та повернути їй надміру сплачену суму судового збору в розмірі 132 гривні 24 копійки.

Outcome: approved