Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 07.06.2011 року між Банком та відповідачкою укладено кредитний договір, за яким АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачці грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердивши свою згоду на укладення договору, який складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідачка перестала виконувати взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року за нею утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 84060,88 грн, з яких: 6501,34 грн - заборгованість за кредитом, 69426,93 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3653,52 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3979,09 грн - штраф (процентна складова). Оскільки відповідачкою ніяких заходів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, не вживається, позивач просить суд стягнути з неї на його користь 84060,88 грн та судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 1762 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником позивача надано на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково і суду пояснила, що 07.06.2011 року між нею і Приватбанком було укладено кредитний договір, за яким вона отримала 5000грн. в виді кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості. Спочатку вона виконувала свої зобов'язання за договором, а в 2015році у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем виконання зобов'язань припинила. Про збільшення процентів за користування кредитом не знала, письмових повідомлень про це від банку не отримувала, згоди на підвищення процентної ставки не давала, у зв'язку з чим прийняття позивачем одностороннього рішення про збільшення процентної ставки спочатку до 34,80, а потім до 43,20% вважає незаконними. Суму заборгованості за тілом кредиту не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 07.06.2011 року між сторонами укладено кредитний договір (без номера), за яким позивач надав відповідачці кредит 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою річних в розмірі 30,00 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.5-6). Уклавши договір, відповідачка відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, перевитраті платіжного ліміту, а також сплаті комісії на умовах, передбачених Договором, і надала свою згоду встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, який в любий момент може змінити кредитний ліміт шляхом його зменшення, збільшення або анулювання (а.с.9-32). Відповідно до п.п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно п.п.2.1.1.12.6.1 у випадку виникнення простроченого зобов'язання клієнт сплачує банку пеню та штраф. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Строк та порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта (п.п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.5., 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг), яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, виконується в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку. При порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф. Як слідує з представленого позивачем письмового розрахунку заборгованості, своїх зобов'язань за договором відповідач в повній мірі не виконувала, останній платіж нею здійснено 19.08.2016року (а.с.6). Станом на 28.02.2018 року за відповідачкою утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 84060,88 грн, з яких: 6501,34 грн - заборгованість за кредитом, 69426,93 грн - заборгованість по процентам на прострочену заборгованість, 3653,52 грн - нарахована комісія, 4479,09 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с.5-6). Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання за ним відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 цього Кодексу повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки боржником порушено виконання боргових зобов'язань, тіло кредиту підлягає стягненню в тому розмірі, який зазначено позивачем в позові і розрахунку, а саме в сумі 6501,34 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.536 Цивільного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст.1056-1 Цивільного Кодексу, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно правового висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таких підтверджень позивачем суду не надано. Доказів того, що відповідач була ознайомлена з одностороннім підвищенням процентної ставки та дала згоду на отримання кредитних коштів за таких умов матеріали справи не містять. Обов'язок проінформувати клієнта про зміни Тарифів, а також про інші умови обслуговування рахунків, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), визначено і в п.1.1.3.2.3. Умов та Правил, згідно якого Банк зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати про це клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору. За таких обставин суд вважає неправомірними дії позивача в частині прийняття одностороннього рішення по підвищенню процентної ставки і вважає, що вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, так як нарахування заборгованості за процентами має визначатися, виходячи з 30%: за період з 07.06.2011 по 31.08.2014року - в розмірі, нарахованому Банком - 655,14грн., а з 01.09.2014року по 28.02.2018року - в розмірі 6918,51 грн. (6501,34грн. х 30% : 360днів х 1277днів), а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 7573,65 (655,14+6918,51). Відповідно до ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з 14.04.2014року проживала в м.Димитров (Мирноград), який згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території якого здійснювалася антитерористична операція» визнаний таким, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Проте всупереч вимогам зазначеного Закону позивачем після 14.04.2014 року нараховано відповідачу комісію в розмірі 3653,52грн. та судові штрафи в розмірі 4479,09грн., які стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 6501,34 грн. та процентів, розрахованих, виходячи з 30 відсотків на суму залишку заборгованості, в сумі 7573,65 грн., а всього підлягає до стягнення 14074,99 грн. Що стосується заяви відповідача про застосування загального строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, ця заява має бути відхилена судом з огляду на таке. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1ст.261 ЦК України). Як свідчить представлений Банком розрахунок заборгованості, останній платіж здійснений відповідачем 19.08.2016року, а термін дії платіжної картки визначений жовтнем 2015року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого права 17 травня 2018 року, це свідчить, що строки позовної давності ним не порушені. Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог в розмірі 295,03грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial