Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Білецьку О..В. звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] та відповідно до позовних вимог просила суд визначити місце проживання дитини - доньки [PERSON] [INFO] разом з позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] на користь в позивача [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 10 тис. грн. до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги представник позивач обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] перебувала у стосунках з відповідачем [PERSON] з листопада 2012 року , від яких народилася донька [PERSON] [INFO] . На даний час позивач та відповідач проживають окремо, малолітня донька [PERSON] проживає з позивачем по справі. Але в останній час між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки в тому числі викликані визначення місця проживання доньки [PERSON] та даним питанням відповідач постійно маніпулює та висловлює з даного приводу погрози щодо зміни місця проживання доньки. В зв`язку з чим з метою захисту інтересів малолітньої доньки позивач просить в судовому порядку визначити її місце проживання. Крім того, останні роки відповідач фактично не приймає участі у вихованні, утриманні малолітньої доньки, самостійно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає та фактично всі витрати щодо утримання та виховання доньки несе позивач по справі. На підставі чого позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. та вважає, що саме вказана сума буде достатньою аби забезпечити належне утримання та виховання дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві та з врахуванням доказів, що були долучені до матеріалів справи, які підтверджують навчання та виховання малолітньої в навчальних закладах та піклування про її стан здоров`я, а також докази, що підтверджують витрати позивача на виховання та утримання малолітньої [PERSON] . В судовому засіданні відповідач зі своїм представником позов визнали частково, а саме не заперечували щодо проживання малолітньої [PERSON] разом з позивачем по справі, стосовно стягнення аліментів то в цій частині заявлені позовні вимоги визнали частково, а саме на суму 2500 грн., надавши до суду відзив на позовну заяву. Наголошуючи на тому, що відповідач на даний час не має можливості сплачувати аліменти на користь позивача в розмірі 10 тис. грн. щомісячно на утримання їх спільної доньки [PERSON] , так -як на даний час не має постійного сталого доходу, так -як фактично зупинена підприємницька діяльність відповідача, крім того на думку відповідача витрати, які вказує позивач, що йдуть на утримання доньки [PERSON] є завищеними, а саме донька навчається в приватній школі, медичне обстеження також проходить в приватних клініках, в зв`язку з чим витрати на утримання дитини зростають. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та винести рішення в інтересах дитини з врахуванням висновку Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 08.06.2021 року. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] [INFO] . Малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору купівлі - продажу майнових прав від 26 березня 2017 р. малолітній [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] ( а.с. 26). Малолітня [PERSON] [INFO] перебувала на обліку в медичному закладі ТОВ «Медичний центр «Добробут - Поліклініка» де останній надавалися медичні послуги. Малолітню [PERSON] під час надання медичних послуг супроводжувала її матір [PERSON] . Позивач [PERSON] працює в ПрАТ «Товариство «ВЕЛТА» на посаді економіста з комерційних питань та має сталий дохід. Також позивачем [PERSON] було укладено 4.12.2020 р .договір про надання освітніх послуг з «Приватним загальноосвітним навчальним закладом «Мідгард» щодо навчання в даному закладі малолітньої [PERSON] . Вартість навчання в даному закладі складає 188100 грн. з навчальний рік. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 08.06.2021 року №100-8109 вбачається, що малолітня [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS] , в даній квартирі створені всі належні умови для проживання, виховання та навчання малолітньої [PERSON] та орган опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи та не оспорювалося учасниками судового розгляду між позивачем [PERSON] та малолітньою [PERSON] встановлені тісні соціальні зв`язки. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з нею знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той з батьків разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню частково з врахуванням саме того, що малолітня проживає разом з позивачем по справі та з врахуванням матеріального стану відповідача. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття . У відповідності до вимог ст. 192 СК України суд може змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду . За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: partial