Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позов обґрунтував тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.1995 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] та, зареєстрованого в реєстрі за № 1-544. В квартирі зареєстровані він та його дружина [PERSON] З січня 2007 року відповідач не проживає у вказаній квартирі, забрала свої особисті речі і у вказаній квартирі не зявлялась. Де на даний час проживає відповідач позивачу не відомо. Позивач змушений сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідача та якими вона не користується і не сплачує. Відповідач є зареєстрованою в цій квартирі, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого законного права, як власника квартири, на вільне користування, володіння та розпорядження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надіслання повідомлення рекомендованою поштою та розміщення оголошення у газеті «Вісті Придніпровя»№ 76(1875) від 03.10.2017 (а.с. 37). Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв до суду не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, мешкає в кв. 10. Позивача та відповідача знає з 1994 року коли отримали квартиру. Відповідача не бачила з 2007 року. Коли заходила у гості до [PERSON], то речей [PERSON] не бачила. Їй відомо, що відповідач разом із дочкою поїхала до м. Києва коли донька у 2007 році збиралась поступати до ВНЗ та більше не повертались. Дочка також не спілкується із батьком. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.1995 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] та, зареєстрованого в реєстрі за № 1-544 є власником квартири [ADDRESS] (а.с.29). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Покутня) І.А. знаходились у шлюбі з 05.07.1988, проте вказаний шлюб рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.09.2017 розірвано (а.с. 12, 40). Згідно довідки про склад сімї від 28.05.2017, у [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 11). Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом про не проживання, складеним мешканцями будинку №41 по вул. Курчатова, в м. Кривому Розі від 16.05.2017, засвідченим печаткою ТВК «Наш Дім», відповідно до якого відповідач з 2007 року у квартирі [ADDRESS] не мешкає (а.с. 10). На сьогоднішній день відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, її речей в квартирі немає. Відповідач [PERSON] була членом сім'ї позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], дійсно зареєстрована, але фактично не проживає з 2007 року по теперішній час, її особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом з місця проживання від 16.05.2017, посвідченим головою ТВК «Наш Дім» (а.с. 10). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що він вимушений сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на його матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №5 в буд. №41 по вул. Курчатова, в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та інше. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав додатково вирішувати питання про відміну реєстрації відповідача в квартирі належній позивачу, оскільки уже на підставі визнання її такою, що втратила право на користування житлом позивача вона повинна бути знятою з реєстрації в житловому помешканні, що належить позивачу. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. З огляду на часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп., пропорційно частині задоволених вимог - 50% від предявлених вимог позивача.

Outcome: partial