Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, Першої [PERSON] державної нотаріальної контори про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 12.04.1996 року померла його бабця [PERSON] після смерті якої він успадкував ? частину будинковолодіння по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі в порядку спадкування за заповітом, право на іншу частину зазначеного будинку мала його мати та дочка померлої [PERSON], однак спадщини вона не прийняла оскільки проживала в Росії та померла в 2001 році. З 1996 року він постійно проживає в [INFO] відкрито та добросовісно володіє даним нерухомим майном по теперішній час. а тому просить визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру ? частину будинковолодіння по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно вирішення позовних вимог покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав: 08 травня 1986 року Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради видано Свідоцтво про право особистої приватної власності [PERSON] на житловий будинок №14 по вул. Мирній, 14 в с. Пронятин Тернопільського району Тернопільської області. [PERSON] померла 12 квітня 1996 в м. Тернопіль, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №033310 виданим відділом РАЦС [PERSON] міськвиконкому. 08.05.2003 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, видано [PERSON] свідоцтво про право власності за заповітом на спадкове майно, а саме ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі, яке належало померлій [PERSON]. Згідно реєстраційного напису на Свідоцтві про право власності за заповітом, [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі. Як вбачається з постанови виданої 20.03.2010 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, після смерті 12.04.1996 року [PERSON] право на спадщину за законом на майно померлої мала дочка спадкодавця - [PERSON] (мати [PERSON]), яка проживала за адресою: Росія, Челябінська область, Киштимський район село Новогорний, вул.Жовтнева та померла 07 лютого 2001 року. Оскільки [PERSON] не є спадкоємцем за законом після смерті 12.04.1996 року [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідної частиною надвірних будівель №14 (чотирнадцять), що знаходиться по вул.Мирна в м.Тернополі. Як встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON], окрім [PERSON], спадщини ніхто не приймав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 11.03.2016 року. Згідно довідки виданої 23.12.2015 року ДП «Фаворит», [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [INFO] з 16.07.1980 року по даний час. Відповідно до інформаційної довідки складеної 27.01.2016 року ТОВ «Експертна оцінка», житловий будинок, що знаходиться по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі має загальну площу 71,20 кв.м. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, суд враховує наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, питання про набуття права власності на нерухоме майно застосовується з 01 січня 2011 року. Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] більше 10 років фактично добросовісно, відкрито, безперервно володів, користувався та утримував житлове приміщення - будинковолодіння по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі, а тому позов слід задовольнити, та визнати за позивачем [PERSON] право власності за набувальною давністю на ? частку жилого будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами по вул. Мирна, 14 в м. Тернополі, яке належало [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved