Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач в грудня 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] [INFO]. В обґрунтування своєї вимоги позивач вказав, що з відповідачем перебував у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, які знаходиться на його утриманні, оскільки на даний час вони з відповідачем проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого він змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог закону, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 21.02.2002р., яке набрало законної сили 22.03.2002 року (арк. справи 2- копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видане 18.10.1996 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Херсоан та арк. справи 3 - рішення у справі № 2-1956/02). Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Степанівською сільською радою Суворовського району м.Херсона 11.06.2002р. та сина [PERSON], який народився [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.07.2009 року Степанівською сільською радою Суворовського району м.Херсона (арк. справи 5). За довідкою № 152 від 11.12.2015 р., виданою ОСББ «Козак» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (арк. справи 7). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є людиною працездатного віку, відповідачем суду не надано відомостей про її стан здоров'я, наявність інших утриманців, місце роботи, розмір заробітку тощо. Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за ч.2 вищезазначеної статті за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Заяви від сторін про визначення аліментів в твердій грошовій сумі не надійшло. За приписами ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька дитини, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначає суд. Стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти за можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Чинним Сімейним кодексом України встановлена загальноєвропейська традиція, за якою у кожному конкретному випадку розмір аліментів (частку) визначає саме суд. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи при визначенні розміру аліментів матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 11 грудня 2015 р. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає необхідним зазначити, що за приписами ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення найстаршою дитиною повноліття ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти продовжують стягуватися за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, що досягла повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved