Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач в квітні 2014р. звернувся до суду з позовом, а саме просить: визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] , зняти відповідачів в примусовому порядку з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а також стягнути з відповідачів судові витрати.Позов мотивує тим, що 30.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» , яке змінило назву на Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на оплату нерухомого майна квартири [ADDRESS] В забезпечення зобов`язання було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» позивачем 4.12.2013р. було вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за №12371.Відповідачі хоч і зареєстровані за вказаною адресою, проте втратили право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про усунення порушень. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для користування квартирою, відповідачі продовжують користуватися житловим приміщенням. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, а позов просить задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подали, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник органу опіки і піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішення спору просить врахувати інтереси неповнолітніх дітей. 3-тя особа Печерська районна в м. Києві державної адміністрації надала пояснення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи,приходить до слідуючого.. Судом встановлено, що 30.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» , яке змінило назву на Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на оплату нерухомого майна квартири [ADDRESS] В забезпечення зобов`язання було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» позивачем 4.12.2013р. було вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за №12371. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23.09.2015р. відмовлено в позові [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню. Відповідно до п.2, ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку») За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до ч. 3 ст. 122 ЦПК України судом було здійснено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів та отримано відповідь, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрованими по м. Києву та Київській обл. не значаться. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений,або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку, що не передбачено ні Законом України «Про іпотеку», ні укладеним між сторонами договором іпотеки. За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою та зняття відповідачів в примусовому порядку з реєстраційного обліку не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обовязком суду. Позивачем доведено, що кредитні кошти були отримані відповідачем на придбання спірної квартири. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Відтак, враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення позову частково та виселення з квартири [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В частині виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають , оскільки позивачем не надано належних докаів проживання їх в спірній квартирі та порушення ними прав позивача. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243.60 грн. в рівних частинах. На підставі наведеного, ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст.36, 37, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України,

Outcome: partial