Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] (представник позивача [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою. розташованою за адресою: [ADDRESS]. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично там тривалий час не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні. Позивач, як власник вищевказаної квартири, хоче розпоряджатися своїми правами власника квартири на свій розсуд. Однак для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ній осіб. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с. 30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала засвідчену нотаріусом заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, зазначила що про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.38). Суд, оголосивши заяви представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень (згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним). Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні) та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копій технічного паспорту на квартиру (а.с. 12-14 ) та свідоцтва про право власності на житло (а.с. 11) квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. Згідно відомостей, що містяться в будинковій книзі (а.с. 9-10) та довідки, наданої на запит суду Ямпільським районним сектором Управління Державної міграційної служби в Сумській області (а.с.22) гр. [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована з 10.04.2013 року за адресою [ADDRESS] (а.с.15). З актів від 25.10.2015 року, 23.12.2015 року, 20.03.2016 року, складених депутатом Дружбівської міської ради по виборчому округу №14, [PERSON] відсутня за місцем реєстрації - за адресою: [ADDRESS] з 2009 року (а.с.6-8). Відповідач [PERSON] позовні вимоги та обставини зазначені в позові визнала повністю, що підтверджується її заявою, яка засвідчена 26.04.2016 року нотаріусом Канашського нотаріального округа Чувашської Республіки (а.с.38). Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки є законними і обґрунтованими.

Outcome: approved