Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] районна КС «Тур'я» звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого зазначила наступне. 27 березня 2008 року між Великоберезнянською філією № 2 [PERSON] районної КС «Тур'я» та відповідачами було укладено договір кредиту-поруки № 100/2, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором поручителем виступив [PERSON], який зобов'язався в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання позичальником кредитних зобов'язань. Оскільки відповідачі не виконали взятих на себе обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту, відсотків за його використання згідно встановленого графіку, станом на 06.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 31\~113, 37 грн., з яких: 7035,30 грн. - заборгованість по кредиту і 24078,07 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відтак позивач просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість. У судове засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що її КС «Тур'я» в заялених вимогах просить солідарно стягнути з відповідачів лише тіло кредиту та нараховані відсотки без штрафних санкцій. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що ніяких повідомлень про заборгованість від кредитної спілки вони не отримували, підписи на зворотніх повідомленнях не їх, крім того, [PERSON] зазначив, що він кілька разів приходив до офісу кретиної спілки, однак вона весь час була закрита. Відповідач [PERSON] пояснив, що не знав про те, що кредит не сплачений, просив стягнути лише тіло кредиту та нараховані відсотки до 2012 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 27 березня 2008 року між Великоберезнянською філією № 2 [PERSON] районної КС «Тур'я» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір кредиту-поруки № 100/2 (надалі договір), згідно якого спілка зобов'язалася надати позичальникові [PERSON] кредит у розмірі 11 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, визначені цим договором. Пунктами 1.2., 1.3. договору визначено, що кредит надається терміном на 24 місяці, з 27 березня 2008 року по 27 березня 2010 року, за користування яким сплачуються відсотки із розрахунку 45 % річних. Однак [PERSON] умови договору не виконав і згідно карточки платежів по гривневому кредиту станом на 06.02.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 31\~113,37 грн., з яких: 7035, 30 грн. - заборгованість по кредиту і 24\~078,30 грн. -заборгованість по відсотках за користування кредитом. Також судом встановлено, що [PERSON] виступив поручителем за цим договором, взявши на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно з [PERSON] за виконання останнім кредитних зобов'язань. Так, згідно п.5.1. договору поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов'язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов'язань у повному обсязі солідарно терміном на десять років з дня укладення договору. Крім того, як вбачається з п.8.1. договору, сторони за даним договором домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини справи, випливають із зобов'язань, що виникають внаслідок договору і врегульовані нормами ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.І ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.І ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ч.І ст. 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.І ст. 611 ЦК України). Згідно ч.І ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.І ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Також відповідно до ч.З ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, у рівних частинах з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved