Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне\~товариство «УкрСиббанк»\~(далі\~ПАТ «УкрСиббанк»), предявив до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 серпня 2007 року та 05 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та приватним підприємством «Торговий дім «Мілко» (далі ПП «Торговий дім «Мілко») були укладені кредитні договори відповідно № 11196943000 та № 11301466000. З метою виконання взятих на себе зобов'язань згідно вказаних кредитних договорів, між позивачем та [PERSON] і між позивачем та [PERSON] укладені договори поруки. Внаслідок неналежного виконання ПП «Торговий дім «Мілко» взятих на себе зобов'язань згідно вказаних кредитних договорів виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 34?906,64 грн., згідно кредитного договору № 11301466000 від 05 березня 2008 року в розмірі 245?713,96 грн., а разом 280?620,60 грн., котру позивач вважає за необхідне стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] 04 лютого 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було ухвалено заочне рішення, яким задоволено вказаний позов. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року було задоволено заяву [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON], та скасовано вказане заочне рішення; справу призначено до розгляду. В процесі цього розгляду представник [PERSON] адвокат [PERSON] подав відзив у якому зазначає, що вважає вказаний позов безпідставним. Звертає увагу на те, що з доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості незрозуміло чому розмір основного боргу з кредитними договорами станом на 25 серпня 2009 року становив 204?625,56 грн., а станом на 26 березня 2009 року 220?773,15 грн. Долучені позивачем копії вимог № 137-51/193 від 30 березня 2009 року та № 137-51/194 від 30 березня 2009 року на можуть бути належними та допустимими доказами дострокового припинення кредитних договорів в силу неотримання їх позичальником, а також підписання їх не уповноваженою на це особою. Також звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2009 року ПП «Торговий дім «Мілко», котре і є позичальником за зазначеними кредитними договорами, визнано банкрутом і його заборгованість перед позивачем вважається погашеною. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма, складена секретарем судового засідання. Про причини неявки суду не повідомив, а тому розгляд справи слід провести без його участі на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. [PERSON] також у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення . Про причини неявки суду не повідомив, а тому розгляд справи слід провести без його часті на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне: 23 серпня 2007 року між позивачем та ПП «Торговий дім «Мілко» (Позичальник) в особі директора [PERSON], укладено кредитний договір № 11196943000. Відповідно до його умов [PERSON] зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином користуватися і повернути Банку кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 323?890 грн. на купівлю автомобілів строком до 22 серпня 2010 року. За використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 16,5% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. 23 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ПП «Торговий дім «Мілко» (Боржник) усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № [NUMBER] від 23 серпня 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Аналогічний договір поруки 23 серпня 2007 року був укладений між позивачем та [PERSON] (Поручитель). 05 березня 2008 року між позивачем та ПП «Торговий дім «Мілко» (Позичальник) в особі директора [PERSON] укладено кредитний договір № 11301466000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 306?940 грн. на купівлю автомобілів строком до 04 березня 2012 року. За використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14,5 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. 05 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ПП «Торговий дім «Мілко» (Боржник) усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 11301466000 від 05 березня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Аналогічний договір поруки 05 березня 2008 року був укладений між позивачем та [PERSON] Відповідно до пунктів 7.1 кредитних договорів № 11196943000 від 23 серпня 2007 року та № 11301466000 від 05 березня 2008 року, за порушення Позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених [PERSON], Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник при цьому зобов'язаний сплатити Банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку подвійної облікової ставки рефінансування НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України. Пунктом 7.3 вищезазначених кредитних договорів передбачено, що відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема статтею 611 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником вимог пунктів 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 цього [PERSON] має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим [PERSON] в порядку, встановленому розділом 11 [PERSON]. Згідно пунктів 7.6 кредитних договорів № 11196943000 від 23 серпня 2007 року та № 11301466000 від 05 березня 2008 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема статтею 611 Цивільного кодексу України Позичальнику зобов'язаний сплатити Банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, й за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених пунктами 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 цього [PERSON]. Розмір зазначений в цьому пункті [PERSON] неустойки встановлюється рівним 5?000 грн. ПП «Торговий дім «Мілко» не виконує належним чином взятих на себе згідно кредитних договорів № 11196943000 від 23 серпня 2007 року та № 11301466000 від 05 березня 2008 року зобов'язань ні в частині повернення кредиту, ні в частині сплати відсотків за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості ПП «Торговий дім «Мілко» за кредитним договором № 11196943000 від 23 серпня 2007 року, станом на 25 серпня 2009 року сума основного боргу підприємства становила 27?374,84 грн.; прострочені проценти 2?270,96 грн.; пеня по прострочених відсотка 138,98 грн.; пеня по простроченому кредиту 116,10 грн.; пеня по прострочених комісіях - 5,76 грн.; штраф (неустойка) - 5?000 грн., а разом - 34?906,64 грн. Як убачається із розрахунку заборгованості ПП «Торговий дім «Мілко» за кредитним договором № 11301466000 від 05 березня 2008 року, станом на 25 серпня 2009 року сума основного боргу підприємства становила 204?626,56 грн.; прострочений борг - 16?146,59 грн.; прострочені проценти - 18?190,47 грн.; пеня по прострочених відсотка - 1?192,15 грн.; пеня по простроченому кредиту - 5?58,19 грн.; штраф (неустойка) - 5?000 грн., а разом - 245?713,96 грн. Суд не бере до уваги посилання представника [PERSON] на помилковість вказаних розрахунків, оскільки, вони всупереч вимогам частини 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, не доведені. Висловлені представником припущення у формі сумніву та запитань не спростовують поданих позивачем документів. При цьому слід зазначити, що за загальним правилом частини 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, котре є актуальним у даній справі, збирання доказів не є обовязком суду, позаяк учасники справи покликані це робити і саме вони несуть ризики, повязані з ігнорування, або неналежним виконанням таких зобовязань. Ставлячи під сумнів поданий позивачем розрахунок, представник [PERSON] не надає йому альтернативи та проти наявності заборгованості ПП «Торговий дім «Мілко» перед позивачем не заперечує. 30 березня 2009 року позивач направляв на адресу ПП «Торговий дім «Мілко», [PERSON], [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів № 11196943000 від 23 серпня 2007 року та № 11301466000 від 05 березня 2008 року. Однак, заборгованість за вказаними кредитними договорами, погашена не була. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2009 року, постановленою у справі № 10/б-1151, ПП «Торговий дім «Мілко» визнано банкрутом. Відповідно до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року, постановленої у справі № 10/б-1151, ПП «Торговий дім «Мілко» ліквідовано як юридично особу з 06 липня 2016 року; вирішено вважати погашеними вимоги ПАТ «УкрСиббанк» на загальну суму 197?184,50 грн. Як убачається з мотивувальної частини вказаної ухвали, загальний обєм вимоги позивача до ПП «Торговий дім «Мілко» складав 269?817,2 грн., з яких 259?177,42 грн. основна сума заборгованості (черговість задоволення грошових вимог кредитора перша), 10?639,78 грн. пеня, штрафні санкції (черговість задоволення грошових вимог кредитора шоста). За рахунок коштів, отриманих в ході здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатором банкрута здійснено часткове погашення кредиторських вимог першої черги, а саме: перед позивачем на суму 72?632,7 грн. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII від 14 травня 1992 року, визначено, що погашені вимоги кредиторів задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов'язання або припинення зобов'язання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними. У відповідності до частини 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. (частини 2, 3 ст. 554 Цивільного кодексу України) Отже, виходячи із змісту статей 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, що випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним. Цими нормами права спростовуються посилання представника [PERSON] на те, що порука [PERSON] вважається припиненою, оскільки судом встановлено, що частина зобовязання боржника залишилась непогашеною в процесі його ліквідації, а отже зобовязання нехай і часткове, однак продовжує існувати. Таким чином має місце факт невиконання ПП «Торговий дім «Мілко» своїх зобовязань перед позивачем за кредитними договорами № 11196943000 від 23 серпня 2007 року та № 11301466000 від 05 березня 2008 року, а відповідачі, котрі поручились за належне виконання таких зобовязань, відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а тому з них в користь ПАТ «УкрСиббанк» слід стягнути суму заборгованості за вказаними кредитними договорами за виключенням тієї її частини, котра була погашена в процесі здійснення ліквідаційної процедури боржника, тобто 83?436,1 грн. (280?620,6 197?184,5 = 83?436,1). Такий висновок суду узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-2013цс16, де зазначено, що аналіз статей 11, 559, 598, 599, 609 Цивільного кодексу України свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Таке своє право ПАТ «УкрСиббанк» реалізувало задовго до припинення юридичної особи ПП «Торговий дім «Мілко» шляхом подачі відповідного позову 10 вересня 2009 року. Юридична природа поруки та застави, як засобів забезпечення виконання зобовязань є однорідною. Також, Верховний Суд, приймаючи постанову від 06 лютого 2018 року, у справі №\~910/9943/17 вказав, що судова палата у господарських справах Верховного Суду України у своїй постанові від 06 липня 2016 року у справі № 918/545/13 зазначила, що укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із відповідного державного реєстру. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором. Таким чином, сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2016 у справі\~\~№ 40/5005/7101/2011, від 24 лютого 2016 у справі № 924/1801/14, від 10 лютого 2016 у справі № 6-216цс14, від 10 лютого 2016 у справі № 6-84цс15, від 24 лютого 2016 у справі № 924/1801/14, від 17 лютого 2016 у справі № 6-245цс14, від 12 жовтня 2016 у справі № 5/25-38. Такі висновки, відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Окрім цього, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів в користь позивача слід стягнути 954,36 грн. судових витрат, до яких входить: 834,36 грн. судовий збір у розмірі пропорційному до задоволеної суми позовних вимог та 120 грн. витрат, повязаних з розглядом справи (пункт 4 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України), а саме: сплачених позивачем на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Outcome: partial