Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності впорядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, та прийняв спадщину, але оформити її в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності спадкодавця на будинок відсутні. Ухвалою Василівського районного суду від 12 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. Позивач [PERSON], представник відповідача Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з'явилися у судове засідання. У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у с.Степове Василівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Згідно довідки Степногірської селищної ради від 02 листопада 2017 року № 2161/06, на час смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані та проживали сини: [PERSON](позивач), [PERSON] (відповідач). Родинні відносини між спадкодавцем і сторонами у справі підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких надані суду. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 17 січня 2008 року [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], який був посвідчений у Степногірській селищній раді Василівського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за №97. 21 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до Василівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідач [PERSON] з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався. 12 жовтня 2010 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 11.87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Окрім земельної ділянки, після смерті спадкодавця [PERSON] до складу спадкового майна входить житловий будинок у [ADDRESS]. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як встановлено судом, після смерті [INFO] батька [PERSON], 21 вересня 1982 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Степове Василівського району Запорізької області, що належав померлому на підставі довідки про право власності, виданої Сухоіванівською сільською радою від 17 вересня 1982 року №312, та зареєстрований в погосподарській книзі за №11. Реєстрація права власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом проведена не була. Згідно архівного витягу з рішення Василівського райвиконкому Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу додатку до нього, рішення Степногірської селищної ради №165 від 01 березня 1994 року - за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Проте, державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за життя спадкодавець [PERSON] не здійснила. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку за померлою [PERSON] за її життя у виконкомі селищної ради та визнання за нею права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської районної ради, остання мала вказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції1963 року). Неможливість для позивачки оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 24.05.2017 року №352/02-31, винесеною у спадковій справі №254 за 2010 рік. Цією постановою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності померлій [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], належним чином прийняв спадщину після її смерті, інші спадкоємці за заповітом або особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, відсутні, державна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлою [PERSON] не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] Миколаївни обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved