Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до Державного підприємства «Бар`єр» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що на підставі наказу № 08/лс від 01.04.2004 року вона була прийнята на посаду дозиметриста 6-ого розряду Державного підприємства «Бар`єр». Наказом №60/ос від 31.05.2016 року, вона була звільнена за ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач зарплату їй не виплатив, допустив заборгованість за період січня - грудня 2015 року в сумі 31319,18 грн., яка не виплачена до теперішнього часу. Відповідно до довідки ДП «Бар`єр» № 12.02.2019 року № 03/42 заборгованість за період з січня по грудень 2015 року складає - 31319,18 грн. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з нею не був проведений в день звільнення. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку вона брала заробітну плату за березень та квітень 2016 року (3100 грн.(березень 2016р.) + 4850,00 грн. (квітень 2016р.), середньоденний заробіток складає 184,88 грн. (3100,00 грн.(березень 2016р.) +4850,00 грн.(квітень 2016 р.)/22 робочих днів в березні 2016 р.+ 21 робочий день в квітні 2016 р.) Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на день подання позову складає 688 дня ( червень 2016р. - 20 робочих днів, липень 2016 р. - 21 р.дн., серпень 2016р.- 22 р.дн., вересень 2016 р. - 22 р.дн., жовтень 2016р. - 20 р.дн., листопад 2016р. - 22 р.дн., грудень 2016р. - 22р.дн., січень 2017р. - 20, лютий 2017р. - 20, березень 2017 - 22, квітень 2017р. -19, травень 2017 -20, червень 2017р- 20, липень 2017 р.- 21, серпень 2017р.- 22, вересень 2017 р.- 21, жовтень 2017р. - 21, листопад 2017р. - 22, грудень 2017р. - 20, січень 2018р. - 21, лютий 2018р. - 20, березень 2018 - 21р., квітень 2018р. -20, травень 2018р. - 20, червень 2018р. - 20, липень 2018р. - 22, серпень 2018р. - 22, вересень 2018р.- 20, жовтень 2018р. - 22, листопад 2018р. - 22, грудень 2018р. - 20, січень 2019р. - 21, лютий 2019р.-20) та складає 127197 грн. 44 коп. На підставі зазначеного позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-грудень 2015 року в розмірі 31319,18 грн. та середній заробіток за затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки, на день подання позову в розмірі 127197 грн. 44 коп. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 1 ч. 7 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено: - Позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Бар`єр» з 01 квітня 2004 року та була звільнена з роботи 31 травня 2016 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (ар.с.6); - Наказом №60/ос від 31.05.2016 року, позивач була звільнена за ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (ар.с.5); - При звільненні відповідач зарплату позивачу не виплатив, допустив заборгованість за період з січня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 31319,18 грн., яка не виплачена до теперішнього часу, що підтверджено довідкою про заборгованість із заробітної плати виданої Державним підприємством «Бар`єр» від 12.02.2019 року № 03/42 (ар.с.7). При цьому, відповідно до ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України: у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні було встановлено, що позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата у сумі 31319 гривень 18 копійок, яка не виплачена до теперішнього часу, що підтверджено довідкою про заборгованість із заробітної плати виданої Державним підприємством «Бар`єр» від 12.02.2019 року № 03/42 (ар.с.7). Обчислення середнього заробітку позивача слід проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до п.2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. В п.8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про заборгованість із заробітної плати виданої Державним підприємством «Бар`єр» від 12.02.2019 року № 03/42 (ар.с.7), заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період січня 2015 року по грудень 2015 року складає 31319,18 грн.. Згідно з довідкою ДП «Бар`єр» від 01.04.2019 року № 03/181 (ар.с.16) заробіток позивача перед звільненням у березні 2016 р. та квітні 2016 р. відповідно склав 3100,00 гривень та 4850,00 гривень. А всього - 7950 гривень 00 копійок. За два місяці перед звільненням відповідачем було відпрацьовано 43 дні. Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 184 гривень 88 копійок (7950 гривень 00 копійок.: 43 дня = 184 гривень 88 коп. Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 25 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» роз`яснив, що непроведення розрахунку у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Заборгованість по заробітній платі на час подання позову до суду 04.03.2019 року не була сплачена позивачеві, тому суд розраховує середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2016 року по 28.02.2019 року включно (як того у позовній заяві вимагає позивач) наступним чином: за березень та квітень 2016 року (3100 грн.(березень 2016р.) + 4850,00 грн. (квітень 2016р.), середньоденний заробіток складає 184,88 грн. (3100,00 грн.(березень 2016р.) + 4850,00 грн.(квітень 2016 р.)/22 робочих днів в березні 2016 р.+ 21 робочий день в квітні 2016 р.) Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на день подання позову складає 688 дня ( червень 2016р. - 20 робочих днів, липень 2016 р. - 21 р.дн., серпень 2016р.- 22 р.дн., вересень 2016 р. - 22 р.дн., жовтень 2016р. - 20 р.дн., листопад 2016р. - 22 р.дн., грудень 2016р. - 22р.дн., січень 2017р. - 20, лютий 2017р. - 20, березень 2017 - 22, квітень 2017р. -19, травень 2017 -20, червень 2017р- 20, липень 2017 р.- 21, серпень 2017р.- 22, вересень 2017 р.- 21, жовтень 2017р. - 21, листопад 2017р. - 22, грудень 2017р. - 20, січень 2018р. - 21, лютий 2018р. - 20, березень 2018 - 21р., квітень 2018р. -20, травень 2018р. - 20, червень 2018р. - 20, липень 2018р. - 22, серпень 2018р. - 22, вересень 2018р.- 20, жовтень 2018р. - 22, листопад 2018р. - 22, грудень 2018р. - 20, січень 2019р. - 21, лютий 2019р.-20) та складає 127197 грн. 44 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходив також з наступного. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1, цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду (або судового наказу) про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. У даному випадку між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника, а тому відсутні правові підстави для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після звільнення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року № 6-60цс13, а також в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі N 6-114цс13, а відповідно до ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Ще одна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року № 6-64цс13, в якій зазначено наступне: «відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.» Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оскільки позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-грудень 2015 року в розмірі 31319,18 грн. та середній заробіток за затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки, на день подання позову в розмірі 127197 грн. 44 коп. суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved