Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє [PERSON] , звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, між сторонами почалися непорозуміння на побутовому підґрунті, вони не могли дійти згоди щодо ведення господарства, виховання дитини, тощо. З огляду на це в лютому 2011 року відповідач зібрав свої речі та пішов з сім`ї. Позивач залишилась з дворічною донькою. Протягом року відповідач інколи телефонував позивачці, але тільки для обговорення особистих відносин, життям доньки не цікавився. З 2012 року відповідач повністю самоусунувся від участі в утриманні родини та вихованням дочки [PERSON] . У зв`язку з даними обставинами, 05.08.2013 року за позовом позивачки про розірвання шлюбу на підставі заочного рішення Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка [PERSON] і надалі залишилася проживати з позивачкою по справі. Позивач вважає, що відповідач протягом дев`яти років свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, брати участь у вихованні дочки [PERSON] , виявляти турботу про неї, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дочкою йому ніхто не чинить. Відповідач своїм байдужим ставленням до своєї дочки на протязі такого тривалого періоду, довів своє небажання в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки відносно дитини. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької областівід 05.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою суду від 18.12.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.51). У судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] , через канцелярію суду 18.12.2020 року надала заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника [PERSON] , позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 48). Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.09.2020 року (а.с.13), через канцелярію суду 12.02.2021 року, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити, у випадку неявки відповідача розглянути справу в заочному порядку (а.с.64). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав. Згідно довідки № 3022 від 06.10.2020 року Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.02.1989 року по 11.09.2009 року, місце реєстрації на сьогоднішній день не відоме (а.с. 18). Судові виклики направлялися відповідачу на адресу вказану у позовній заяві, проте поштові конверти повернулися до суду з відповідною відміткою про невручення (а.с.23, 30, 42, 60, 61). Крім того, відповідач викликався так і у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.19, 29, 40, 53, 57) та відповідно до положень п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Суворова Л.Б., яка діє на підставі довіреності від 11.12.2020 року, через канцелярію суду 08.02.2021 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, про доцільність позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі (а.с.62). Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.09.2009 року позивач [PERSON] , (до шлюбу прізвище « [PERSON] ») [INFO] , уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.8). Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 19.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.9). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.08.2013 року шлюб укладений між сторонами було розірвано (а.с.10). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов складеним службою у справах дітей Енергодарської міської ради за адресою: [ADDRESS] , дитина [PERSON] проживає разом з позивачем по справі. Із бесіди з [PERSON] було з`ясовано, що батько доньки не мешкає з того часу, коли [PERSON] було два роки, протягом дев`яти років він не цікавиться життям дитини, не виявляє ініціативи щодо спілкування з нею, не телефонує, подарунки на день народження доньки не дарує, матеріально не допомагає. (а.с.12). Відповідно до довідки №147/02-12 від 28.10.2020 року, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Золота рибка» №13, у період з вересень 2013 року по травень 2016 року [PERSON] , участі у вихованні та навчанні дитини [PERSON] не приймав, обов`язки по вихованню, навчанню та розвитку дитини виконувала мати (а.с.36). Згідно Висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/5342 від 11.12.2020 року, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 44-46). Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», забезпеченням найкращих інтересів дитини є дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу Україниособа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Сірко Л.П. обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки знайшло підтвердження, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved