Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] спілка «Полтава і Полтавці» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно на його користь заборгованість по відсоткам в розмірі 31688,37 грн., також просить стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 липня 2008 року позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 503, згідно якого позивач прийняв на себе зобовязання надати відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 18 місяців, з 11.07.2008 року по 11.07.2010 року, а відповідач взяла на себе зобовязалася погасити кредит згідно графіку погашення з процентною ставкою за користування кредитом - 0,21 % щоденно на залишок основної суми кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 299 від 11.07.2008 року, згідно якого [PERSON] зобовязалася нести відповідальність перед позивачем за своєчасне і повне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.02.2012 року з відповідачів стягнено заборгованість за кредитом. Відповідач [PERSON] частково здійснила оплату заборгованості за неустойкою, проте по основній сумі кредиту виплати не здійснювала. У звязку з цим, згідно з умовами договору, позивачем нараховані відсотки та пеня за період з 22.03.2011 року по 25.08.2014 року, які складають 31688,37 грн. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним укладений сторонами кредитний договір, зобовязати відповідача повернути надміру сплачені нею кошти. Ухвалою суду від 29.04.2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено судом без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, у наданій суду заяві просить застосувати строк позовної давності, при ухваленні рішення прийняту до уваги ту обставину, що 10.02.2012 року Решетилівським районним судом Полтавської області вже було ухвалено судове рішення про стягнення з неї коштів за кредитним договором від 11 липня 2008 року. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] спілки «Полтава і Полтавці» не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що 11 липня 2008 року позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 503, згідно якого кредитодавець (позивач) зобовязується надати грошові кошти у кредит позичальнику (відповідачу [PERSON]М.), у сумі 4000,00 грн. на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 0,21 % щоденно на залишок суми кредиту. Згідно п. 4.2. кредитного договору сторони погоджують строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів, які зазначені в графіку розрахунків (додаток № 1 до договору). Відповідно до вказаного графіку термін кредиту становить 18 місяців, останній платіж відповідач повинна була здійснити 11 січня 2010 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 299 від 11.07.2008 року. Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель (відповідач [PERSON]О.) на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором (позивачем) відповідати по зобовязанням боржника (відповідача [PERSON]М.), які виникають з умов кредитного договору № 503 від 11 липня 2008 року, укладеного між боржником і кредитором в повному обсязі зобовязань, включаючи сплату заборгованості по кредиту, процентів, штрафних санкцій, відшкодування збитків та ін. платежів, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1. цього договору у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, відшкодування збитків та ін. платежів, передбачених договором. Договір поруки втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобовязання (п. 4.1. договору). Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2012 року Решетилівським районним судом Полтавської області по цивільній справі за позовом [PERSON] спілки «Полтава і Полтавці» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів на користь позивача стягнено солідарно заборгованість за кредитним договором № 503 від 11 липня 2008 року у розмірі 6238,12 грн. та судові витрати. Зазначене судове рішення набрало чинності, станом на момент розгляду справи не скасоване і не змінене. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). З наведеного розрахунку заборгованості видно, що за період з 22.03.2011 по 22.03.2014 року позивачем нараховано відсотки за потроєною процентною ставкою у сумі 17667,30 грн. та 14021,07 грн. 0,5 відсотка від суми кредиту за кожен день прострочення, у звязку із стягнення заборгованості через суд (п. 9.1. кредитного договору). Між тим, строк дії укладеного між сторонами договору сплив 12 січня 2010 року, саме такий строк узгоджений сторонами у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. Водночас, умови п.п. 4.1., 8.1. кредитного договору щодо обчислення строку користування кредитом на нарахованими відсотками за договором до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою), включно, а строк дії самого договору до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором, не може розглядатися як установлення строку дії кредитного зобовязання, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Заборгованість по тілу кредита та відсоткам стягнено рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2012 року. З огляду на те, що строк дії укладеного сторонами кредитного договору сплинув, підстав для нарахування відсотків за цим договором немає. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у участь у справі. Вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем не заявлено, у звязку з чим та огляду на вищенаведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON] спілки «Полтава і Полтавці».

Outcome: dismissed