Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу на підставі розписки в розмірі 41788,08 грн., з яких: основний борг - 40200,00 грн., інфляційні - 807,15 грн., 3 % річних - 780,93 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 40200,00 грн., строком повернення до 31.03.2020 року. Оскільки в обумовлений строк грошові кошти відповідачем повернені не були, позивач звернулася до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликалися. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 40200,00 грн., строком повернення до 31.03.2020 року. Зазначені обставини підтверджуються складеною відповідачем власноруч та підписаною розпискою від 27.02.2020 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Порушення зобов`язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 40200,00 грн. підлягає задоволенню. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором позики, останній у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу 3% річних за період прострочення, а саме 01.04.2020 року по 23.11.2020 року у розмірі 780,93 грн. та інфляційні витрати за період з 01.04.2020 року по 23.11.2020 року у розмірі 807,15 грн., відповідно наданого позивачем до розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав, суму боргу не повернув. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 41788,08 грн., з яких: основний борг - 40200,00 грн., інфляційні - 807,15 грн., 3 % річних - 780,93 грн., є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved