Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON]., звертаючись з позовом до суду, просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію: [INFO], [INFO], зобов'язати відповідача [PERSON]. спростувати інформацію, яка є недостовірною, а саме: [INFO], [INFO] протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили тим самим шляхом, яким вона була поширена, та стягнути з відповідача [PERSON]. на його користь сплачені судові витрати. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у соціальній мережі www.facebook.com за посиланням [INFO] на сторінці [PERSON] розміщено відеоматеріал під назвою [INFO] тривалістю 15 хвилин 4 секунди. Вказаний відеоматеріал містить недостовірну інформацію відносно позивача - [PERSON], а саме: прояви зневажливого ставлення до його особистості з боку [PERSON]., що проявляється в проголошених словах останнього, які, в свою чергу, не відповідають дійсності, носять характер наклепу, не ґрунтуються на реальних фактах, які мають місце в реальному житті, а тим самим принижують честь,гідність та ділову репутацію [PERSON] Більш детально відносно змісту відеоматеріалу під назвою [INFO]: з 1 хвилини 31 секунди по 2 хвилину 4 секунду (мова [PERSON].): [INFO] з 5 хвилин 49 секунди по 5 хвилину 54 секунду (мова [PERSON].): [INFO]. Такий відеоматеріал доведено до відома [PERSON] через соціальну мережу, мова [PERSON]. та особи, що знімала відеоматеріал, йде саме про [PERSON], оскільки конфлікт відбувається вже не перший рік, [PERSON]. є добропорядним громадянином та віруючою людиною, не має ніякого відношення до подій захвату храму, каплички та офісу, а також до підкупу та утримання поліції, постійні безпідставні звинувачення [PERSON] з боку [PERSON]. стали підставою для звернення з відповідним позовом до суду про спростування недостовірних відомостей. Викладена інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало. Відповідач звинувачує позивача у вчиненні злочинів, однак при цьому жодного обвинувального вироку суду відносно [PERSON] у вчиненні злочину щодо причетності до захоплення храму, каплички, підкупу поліції Печерського району не існує. Своїми негативними словами, що не відповідають дійсності. Відповідач псує позитивну соціальну оцінку [PERSON], як народного депутата України VІ-VІІ скликань, в очах народу, який обирав його до влади, псується його набута позитивна оцінка його ділових і професійних якостей під час здійснення своїх трудових, громадських та інших обов'язків. Крім того, на даний час будівництво Храму Миру, Любові та Єдності християн, про захоплення якого йде мова [PERSON]., здійснює Релігійна організація«Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «Слово Життя» - третя особа по даній справі. 26 жовтня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - РО «Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «Слово Життя», про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог. (а.с. 40-41) Відповідач [PERSON]. у встановлений судом строк подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що подані до суду копії доказів належним чином не засвідчені, позивачем не доведено, що на сторінці [PERSON] лунає голос відповідача [PERSON]., висловлювання, які стали підставою звернення до суду, належать та були висловлені саме відповідачем, позивачем не надано суду лінгвістичну експертизу усного мовлення з відповіддю на питання, не надано доказів, що на скрін-шот сторінці зображений саме відповідач. Лінгвістичною експертизою надано висновок про характер висловлювання, але не надано висновку, що саме ці висловлювання належать відповідачу та стосуються позивача. Відповідачу незрозуміло, чому позивач ідентифікував себе з особою, про яку йде мова у доказах, оскільки з поданих позивачем доказів таку особу ідентифікувати неможливо. Поданий позивачем диск з копією запису відеоматеріалу не засвідчено цифровим підписом. Також відповідач вважає порушеним процесуальний порядок залучення третьої особи РО «Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «Слово Життя» та безпідставним її участь у справі,оскільки винесене по цій справі рішення не може вплинути та права та обов'язки третьої особи (а.с. 67-72) 16.11.2018 року третьою особою Релігійною організацією «Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «Слово Життя» до суду надано письмові пояснення, в яких остання просить суд задовольнити позов, зазначає, що з наявного у справі відеоматеріалу вбачається, що мова йде про храмовий комплекс «Мир, любов та єдність» за адресою: м. Київ, вул. Мічуріна, 66-70, що знаходиться на стадії будівництва, яке здійснює третя особа. Захвату жодної з будівель, розташованої на території об'єкту будівництва (храмового комплексу), не відбувалося ані з боку [PERSON], ані з боку інших осіб, які мають до нього якесь відношення. Відповідач неодноразово здійснював спроби неправомірного проникнення на територію об'єкта будівництва та порушення громадського порядку. Тому, висловлена відповідачем інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, є такою, що принижує честь та гідність позивача та спричиняє значної шкоди його репутації. Вислови відповідача мають негативний характер, містять звинувачення у причетності до «захвату тітушками» культових споруд, підкупі представників правоохоронних органів, що є кримінальним правопорушенням. Така інформація викладена не як особиста думка або припущення, а як фактичне твердження щодо певної дії (а.с.49-50). Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2018, цільове призначення земельної ділянки, площею 0,5405, що розташована за адресою: м. Київ, вулиця Мічуріна (Печерський р-н), 66-70, для будівництва, експлуатації та обслуговування міжконфесійного храму «Мир, любов та єдність». Така земельна ділянка передана Київською міською радою в оренду Релігійній організації «Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «СЛОВО ЖИТТЯ» до 18.12.2027 з правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.63-64). 28.11.2018 року представником позивача до суду надано письмову відповідь на відзив відповідача [PERSON]., відповідно до якої позивач вважає, що відзив на позовну заяву по цій справі був направлений на адресу представника позивача та невідомій особі МЦ «Слово Життя» замість третьої особи - Релігійної організації «Місіонерський евангелізаційно-благодійний центр об'єднання християнських церков України «Слово Життя» (РО «МЕБЦОХЦУ «СЛОВО ЖИТТЯ»). Копії документів-додатків до позовної заяви під номерами 4,5 та 12 є не засвідченими, оскільки оригінали цих документів у позивача відсутні та є в загальному доступі в мережі Інтернет, та не потребують обов'язкового засвідчення. Особою, яка проголошує інформацію, яка є предметом розгляду даної справи, є [PERSON]., оскільки, відповідно до змісту відеоматеріалу під назвою [INFO], який розміщено за посиланням [INFO], невідома особа, яка фіксує події на засіб відеофіксації, описує словами, що саме там відбувається та за присутності яких осіб. Так, з 52 секунди по 59 секунду мова невідомої особи:»…зараз вже задули газом дочку Володимира [PERSON]». Надалі невідома особа бере інтерв'ю саме у [PERSON]., що підтверджується словами [PERSON]. (з 2 хвилини 15 секунд по 2 хвилину 23 секунду): «…вони он дочкі моїй Вєрі бризнули тільки шо, бризнули у ліцо, вона нічого не баче, вот». Крім того, в Дніпровському районному суді м. Києва вже є судова справа між цими сторонами про захист честі, гідності та ділової репутації, де [PERSON]. вже пов'язував [PERSON] з подіями рейдерського захоплення храму та підкупу поліції Печерського району, при тому, в іншому судовому засіданні [PERSON]. не заперечує, що мова йде саме про [PERSON] Намагаючись уникнути відповідальності, відповідач у відзиві вказує, що з поданих доказів неможливо ідентифікувати особу позивача, однак з 1 хвилини 31 секунди по 2 хвилину 4 секунди (мова [PERSON].): [INFO]; з 5 хвилини 49 секунд по 5 хвилину 54 секунду (мова [PERSON].): [INFO]; в кінці відеоматеріалу мова невідомої особи: (з 14 хвилини 3 секунди по 14 хвилину 35 секунду) [INFO]. В контексті висловлювань осіб, які перебувають на відеозаписі, мова всіх осіб йде про одну людину - [PERSON], в кінці відеозапису невідома особа підсумовує те, що [INFO]. Саме особою, яка є позивачем у даній справі та [INFO], [INFO] - мова йде про цивільну справу № 755/5745/18. В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва є інша цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON]. про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, предметом розгляду якої є розповсюдження [PERSON]. у своєму відеозверненні недостовірних відомостей відносно [PERSON], які є схожими з тими, що пролунали від [PERSON]. у відеоматеріалі під назвою «Знову рейдерське захоплення на цей раз будинок пастора [PERSON]. 26.11.2018 на адресу адвокатського об'єднання «Всеукраїнська асоціація адвокатів»надійшов висновок експерта № 261/18 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 15.11.2018. Про звернення до цієї експертної установи об'єднання заздалегідь повідомляло суд в позовній заяві та зараз клопоче про приєднання цього висновку до матеріалів цієї справи (а.с.87-91). Станом на 10.12.2018 у суду відсутні дані щодо подання відповідачем [PERSON]. заперечення, що є його процесуальним правом, а не обов'язком. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 10.12.2018. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, із врахуванням заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України). Конституція України як Основний Закон закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Судом встановлено, що [INFO] у соціальній мережі www.facebook.com за посиланням [INFO] на сторінці [PERSON] розміщено відеоматеріал під назвою [INFO] У висновку за результатами проведення семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи № 2652, складеного експертом Київської незалежної судово-експертної установи 05.10.2018, встановлено, що: усні висловлювання [PERSON] (зафіксовані на відеозаписі під назвою [INFO], що міститься за посиланням [INFO]) з 1 хвилини 31 секунди по 2 хвилину 4 секунду, а саме [INFO] що поширені необмеженому колу осіб, містять інформацію негативного характеру щодо [PERSON]; Усні висловлювання [PERSON] (зафіксовані на відеозаписі під назвою [INFO], що міститься за посиланням [INFO]) з 1 хвилини 31 секунди по 2 хвилину 4 секунду, а саме [INFO] що поширені необмеженому колу осіб, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням; усні висловлювання [PERSON] (зафіксовані на відеозаписі під назвою [INFO], що міститься за посиланням [INFO]) з 5 хвилини 49 секунди по 5 хвилину 54 секунду, а саме [INFO] що поширене необмеженому колу осіб, містять інформацію негативного характеру щодо [PERSON]; усні висловлювання [PERSON] (зафіксовані на відеозаписі під назвою [INFO], що міститься за посиланням [INFO]) з 5 хвилини 49 секунди по 5 хвилину 54 секунду, а саме [INFO] що поширене необмеженому колу осіб, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням (а.с.20-27). Як вбачається з дослідженого судом відеозапису, зробленого в темну пору доби, репортаж ведеться біля будівлі, де ведуться будівельні роботи, невідомим чоловіком, який коментує про рейдерське захоплення будівлі - храму пастора [PERSON]. Говорить, що приїхало багато поліції, через час повідомляє, що дочку пастора [PERSON] задули газом, потім веде розмову з пастором [PERSON]., який повідомляє, що тітушки [PERSON] захопили храм, перелізли, щоб захоплювати інші споруди, задули його дочку Вєру газом і вона нічого не бачить,поліція туди не заходить і не реагує на події, зараз там все трощать і ламають, у них наявні підробні документи, в судах ведуться декілька справ, однак їх розгляд затягується. [PERSON]. скаржиться на поліцію, яка не реагує на ці події, не захищає його, зазначає, що печерську поліцію [PERSON] купив. Повідомляє, що з 1999 по 2017 р.р. він будував храм, зараз ведуться будівельні роботи, які він контролює. З відео прослідковується, що поряд з [PERSON]. сидить дівчинка років десяти, плаче, повідомила, що швидку допомогу викликали. Репортер намагається поговорити з працівником поліції, який знаходиться на території цієї церкви з приводу захоплення будівлі, та який відмовляється надавати коментарі, однак повідомляє, що документи є у двох сторін. Репортер коментує, як працівники поліції намагаються потрапити в приміщення церкви, однак всі дверні та віконні проходи забарикадовані зсередини (а.с.35). З вищевикладеного вбачається, що автором відеоматеріалу під назвою [INFO], розміщеного за посиланням [INFO] на сторінці [PERSON] розміщено, є відповідач [PERSON].[PERSON]. розповідає про події захоплення будівлі від власного імені, при цьому постійно наголошує, що [PERSON] разом зі своїми тітушками здійснив рейдерське захоплення храму, на який у [PERSON] відсутні документи, звинувачує [PERSON] у підкупі поліції Печерського району. Судовим експертом Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності складено Висновок експерта № 261/18 від 15 листопада 2018 року, відповідно до якого експертом здійснено вивантаження електронного файлу у форматі «*.mp4» з ресурсу/посилання [INFO]. Виявлений за вищевказаним інтернет-посиланням оригінальний електронний файл відтворено (скопійовано) на матеріальний носій типу DVD-диск (додаток 2). (а.с. 102-119). Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За приписами ст. 1 Закону України «Про інформацію»під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми. Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов'язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України) Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1) Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред'явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім'ї або іншого родича, який помер. Зобов'язаними суб'єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача. Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. За положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформації, що зазначена відповідачем [PERSON]., та розміщена у соціальній мережі www.facebook.com за посиланням [INFO] на сторінці [PERSON] у відеоматеріалі під назвою [INFO]. Крім того, складову предмету спору становить вимога позивача [PERSON] про зобов'язання відповідача [PERSON]. спростувати інформацію, яка є предметом оскарження, протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили тим самим шляхом, яким вона була поширена. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно роз'яснень п. 19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно роз'яснень п. 24. Постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви учасників справи по суті позву,

Outcome: approved