Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду посилаючись на те, що з 16 травня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 17.12.2013 р. Також за рішенням Сєвєродонецького міського суду від 05.09.2014 р. з відповідача на її користь стягнуто аліменти на доньку. У звязку з проведенням антитерористичної операції на сході України, а також з бойовими діями в м. Сєвєродонецьку, вона з донькою за згодою відповідача виїхала до Криму та проживає у Бахчісарайському районі, с. Углове до теперешнего часу. Вона працює, дитина відвідує дитячий заклад. Строк дії нотаріального дозволу на перетинання кордону України закінчився, але надати ще дозвіл на перетинання кордону неповнолітньої дочці, відповідач відмовився. Її мати працює в Російській Федерації, допомагає матеріально, її брат проживає у Китаї разом зі своєю родиною, також допомагає їй матеріально, та запрошує до себе у гості, щоб вони відпочили, побачили нові країни, чим розширили кругозір. Вважає, що така позиція батька неповнолітньої доньки шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному, повноцінному розвитку та освіті, а своїми діями (скоріш бездіяльністю) перешкоджає їй в цьому, чим насамперед завдає біль і страждання своїй рідній дитині. Просить визнати відмову відповідача на надання дозволу неповнолітній дочці тимчасово виїжджати за межі України безпідставною. Надати дозвіл [PERSON] , [INFO] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON] , у супроводі матері - [PERSON], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON]А уточнили позовні вимоги, просили надати дозвіл на виїзд з України до АР Крим, Російської Федерації та до Китаю до шістнадцятирічного віку доньки, з обовязковим поверненням дитини до місця постійного проживання. Відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив що він не заперечує на виїзд його доньки до Російської Федерації, тимчасово окупованої Автономної республіки Крим строком на один рік, про що він надав позивачці нотаріально засвідчену заяву. На виїзд дитини до Китаю заперечує, так як він не має впевненості, що позивачка повернеться до України. Також вважає, що періодичний виїзд зо кордон до шістнадцятирічного віку доньки лише за розсудом матері без дозволу батька, порушує його права, та суперечить інтересам дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради позовні вимоги підтримала, важає , що надання дозволу на виїзд за межі України без дозволу батька до шістнадцятирічного віку дитини є доцільним, та відповідає інтересам дитини. Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер ЕН 715933, виданого Сєвєродонецьким МВ ГУМВС України у Луганській області 16.07.2009 р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 156991, виданого 28.09.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON], народилася 08.09.2008 р., батьком якої записаний [PERSON], матірю - [PERSON] (а.с. 6). Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганськой області від 17.12.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідачем позовні вимоги визнані частково, про що свідчить надана ним нотаріальна згода на багаторазові тимчасові виїзди за кордон до Російської Федерації тимчасово окупованої Автономної республіки Крим, та повернення до України його дитині [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], з 10 вересня 2015 року по 10 вересня 2016 року, яка по закінченню вказаного в заяві строку забезпечує повернення дитини в Україну. Але, на думку суду, відмова [PERSON] у наданні згоди на тимчасовий виїзд за кордон до Китаю його неповнолітній дочці є необґрунтованою, оскільки відповідач не надав доказів, що [PERSON] має намір залишитися у Китаї та не повернеться з дитиною в Україну. Суд вважає, що надання дозволу на виїзд за кордон до Китаю буде відповідати інтересам дитини, сприяти її всебічному та гармонійному розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, заперечується відповідачем, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу для виїзду дитини за кордон до досягнення шістнадцятирічного. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини у Китаї в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial