Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач в інтересах [PERSON] 27.09.2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право власності на земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Своїм майном на випадок смерті [PERSON] розпорядилася, склавши 17.08.2009 року заповіт, яким, все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині після смерті [PERSON] немає. [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом з матір`ю до дня її смерті в [ADDRESS] . Однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане вище спадкове майно, оскільки на житловий будинок не виготовлені правовстановлюючі документи, а оригінал державного акту був втрачений. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача - Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, визнання позовних вимог та просить такі задовольнити. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 14.09.2009 року. [PERSON] своєю власністю на випадок смерті розпорядилася, склавши 17.08.2009 року заповіт, відповідно до якого, все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належиатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] . Даний заповіт посвідчений секретарем Чорнушовицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №21. Враховуючи зазначене, спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом згідно ст.1233 ЦК України. Згідно довідки Чорнушовицького старостинського округу №483 від 20.09.2021 року ха [PERSON] , яка померла [INFO] , числиться житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (колишня вул. без назви 49). Як вбачається з відповіді ОКП БТІтаЕО від 04.10.2021 року №4485, згідно архівних даних інформацією про реєстрацію будинку [ADDRESS] (кол.назва [ADDRESS] бюро не володіє. Крім того, до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло право власності на земельну ділянку площею 1,0058 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що складається з двох ділянок: площею 0,7345 га, кадастровий номер 4623687100:13:000:0082 та земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,2714 га, кадастровий номер 4623687100:14:000:0249, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №099586 гідно розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року №502. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З довідки Чорнушовицького старостинського округу Підберізцівської сільської ради від 20.09.2021 року №482, слідує що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом майна померлої матері, [PERSON] , , шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто набула право власності на таке, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку. Спадкоємці, які у відповідності до вимог ст. 1241 ЦПК України, мали б право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] відсутні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що спадкоємець на час смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним у зв`язку з чим прийняла спадщину; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; а також визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем в інтересах [PERSON] позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Вирішуючи даний спір суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Outcome: approved