Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувшись до суду з даним позовом 26.06.2018, просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 32973 гривні 85 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1762 гривень, посилаючись на те, що 19.11.2010 року між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 29.05.2018 року становить 32973 гривень 85 коп. Не виконуючи належним чином зобовязання, відповідач порушив законні права позивача, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Також до позовної заяви позивач подав клопотання, в якому просить відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 274, 276, 277 ЦПК України призначити до розгляду дану цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду від 12.07.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Богуславського районного суду Київської області заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. В установлений строк відповідач [PERSON] не надіслав суду відзив на позовну заяву. Натомість 10.01.2019 відповідач [PERSON] надіслав суду пояснення, в яких зазначив, що в анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19.11.2010 року, містяться лише його персональні дані, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обовязковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Вважає, що позивачем не доведено укладення з ним 19 листопада 2010 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому б чітко було визначено умови надання кредиту та його погашення, в анкеті-заяві від 19.11.2010 він лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна». Зазначені [PERSON] та правила надання банківських послуг не містять його підпису. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці [PERSON] мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобовязання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Зазначає, що оскільки він фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, періодично сплачуючи заборгованість, а умовами договору не встановлено розмір відсотків за користування ними, то їх розмір згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, а інші вимоги про стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають. В судове засідання представник позивача не зявилася. В заяві, адресованій суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача за договором про надання правничої допомоги [PERSON] в судовому засіданні 10.01.2019\~ підтримав позицію відповідача викладену в його поясненнях. Крім того, зазначив, що оскільки відповідач фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, періодично сплачуючи заборгованість, а умовами договору не встановлено розмір відсотків за користування ними, то їх розмір згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України. Але стороною відповідача були проведені розрахунки відсотків за користування\~ кредитом, які суттєво не відрізняються від тих, що були нараховані банком і тому сторона відповідача визнає розмір відсотків 4062,85 грн, які нараховані банком. Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.11.2010 року між ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.\~ Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач [PERSON] станом на 29.05.2018 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 32973 гривні 85 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 13344,08 грн., нараховані відсотки за користування кредитом 4062,85 грн., нарахована пеня 13520,55 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1546,37 грн. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено,\~ що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником, у якій зазначено, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих [PERSON] передбачено, що відповідач зобовязується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] і правил надання банківських послуг, у разі порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням, передбаченим цим договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, які підлягають сплаті в першу чергу. Згідно із п. 2.1.1.12.6 [PERSON], за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік. У п. 2.1.1.12.6 [PERSON] і правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., в тому числі за прострочені зобовязання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 [PERSON] і правил Клієнт сплачує Банку пеню. Відповідно до пунктів 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Однак, зазначені [PERSON] та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON], а відповідач в свою чергу не визнає той факт, що саме ці [PERSON] є складовою частиною укладеного між ним та позивачем кредитного договору. Підписуючи анкету заяву позичальника він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці [PERSON] мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно банком не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії та пені. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Таким чином, надані позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто\~ законом\~ встановлено, що\~ обов'язковою умовою кредитного\~ договору є сплата процентів. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~ глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі\~ 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем були підписані [PERSON] та Правила надання банківських послуг, які є невідємною частиною до анкети-заяви. Враховуючи те, що позивач визнає розмір заборгованості за кредитом в сумі 13344 грн. 08 коп., а також процентів за користування кредитом у сумі 4062 грн. 85 коп., який підтверджений розрахунком позивача, суд вважає за необхідне позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення із відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), а також пені, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії та пені. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Позивач, предявивши до відповідача позов про стягнення заборгованості у сумі 32973,85 грн., сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № PROM8BKEND від 08.06.2018 року. Однак, враховуючи те, що судом позов задоволено частково, а саме: у розмірі 17406,93 грн., що становить 52,79 % (17406,93 грн. х 100% : 32973,85 грн.), тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, позивач має право на відшкодування витрат, понесених при сплаті судового збору в сумі 930,16 грн. (1762,00 грн. х 52,79 % : 100%). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial