Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Шаповаловим А.М., звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього онука в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та призначити позивача опікуном над неповнолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що його дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.1998 р. по [INFO] р. Від подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що [INFO] померла мати дитини, [PERSON] . Вказує, що позивач є дідусем неповнолітнього [PERSON] , самостійно займається його вихованням після смерті матері дитини, піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Однак, відповідач з 2013 року життям сина не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не відвідує сина, хоча йому відоме місце його проживання, матеріально не допомагає. З огляду на зазначене, батько дитини самоусунулася від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток свого сина. Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.09.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у справі в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. В зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що згідно висновку від 18.09.2019 року орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В частині вимог про призначення позивача опікуном дитини зазначила про те, що призначення опікунів над дітьми, що позбавленні батьківського піклування, здійснюється органом опіки та піклування після проведення перевірки на відповідність таких осіб вимогам до опікуна. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , та дочка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Красносельського району Санкт-Петербургу, актовий запис № 473 від 19.03.2003 року, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Красносельського району Санкт-Петербургу, актовий запис № 751 від 19.09.1998 року. [INFO] померла мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 16108 від 16.10.2017 року. Судом встановлено, що неповнолітня дитина у справі проживає з позивачем [PERSON] , [INFO] , який є дідусем дитини, за адресою: [ADDRESS] . З довідки №157 від 24.07.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно є вихованцем Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Гімназія № 34 «Либідь» ім. Віктора Максименка» Подільського району м. Києва. Жодного разу батько [PERSON] життям та навчанням сина ніколи не цікавився, жодного разу не з`явився до гімназії, не має зв`язку з вчителями та класним керівником.. Всі питання стосовно виховання та навчання вирішуються лише дідусем та бабусею. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що відповідач проживає на території Російської Федерації, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні сина взагалі не приймає, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання неповнолітнього сина, стосунків із сином не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом його здоров`ям, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з народження дитини відповідач вихованням не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дитини не виявляє, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З висновку Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.09.2019 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати сина, спілкуватися з ним, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов`язку відповідача по утриманню свого сина. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов`язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та сина, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 липня - 2 118 гривні, з 1 грудня - 2 218 гривень. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та дитини, а також чинному законодавству. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 26.07.2018 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину є заснованими на законі, обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню Щодо вимоги позивача про призначення його опікуном над неповнолітнім онуком. За нормами ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.3 ст.63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Оскільки позивачем не дотримано процедури звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою про призначення опікуна та відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна малолітнім дітям, що є обов`язковою вимогою відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про призначення [PERSON] опікуном неповнолітнього онука [PERSON] , [INFO] . А відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відмова в задоволенні цих вимог не перешкоджає позивачу звернутись безпосередньо до органу опіки та піклування із заявою про призначення його опікуном. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,8 грн. - на користь позивача, та за вимоги про стягнення аліментів судовий збір в розмірі 704,8 грн. - в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в цій частині на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157,164,166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial