Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач в грудні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення суми, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що відповідач є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (особовий рахунок 023776) і зобов'язаний своєчасно вносити відповідну плату. Однак, протягом тривалого часу остання ухиляється від сплати платежів за отриману теплову енергію, внаслідок чого станом за період часу з 01.11.2013 року по 01.12.2016 рік у відповідача утворилася заборгованість за споживання теплової енергії у розмірі 12519,62 коп., яка на теперішній час у добровільному порядку на користь позивача не сплачена. Оскільки відповідач своєчасно не виконав зобовязання стосовно своєчасної оплати за споживання теплової енергії, тобто прострочив виконання цього зобовязання, він повинен сплатити суму виниклої заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 3278,92 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 30 грн. 74 коп. Таким чином загальна сума заборгованості, яку відповідач повинен сплатити позивачу складає 15829,28 грн. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не подавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 64, 68 ЖК України наймач та члени його сімї зобовязані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], а тому є споживачем комунальних послуг. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875 - I споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач зобов'язаний був вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до копії особового рахунку № 023776 та розрахунку ціни позову вбачається, що відповідачу в період з 01 листопада 2013 року по 01 грудня 2016 року була нарахована плата за надану послугу з теплопостачання в сумі 12519,62 (а.с. \~7, 8-9). За таких обставин, суд приходить до висновку, що нарахування плати за теплопостачання відповідачу проводилось правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства, а відповідач в свою чергу належним чином не виконує свої обов'язки по оплаті комунальних послуг. Також суд зазначає, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На теперішній час сума заборгованості відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В статті 625 ч. 2 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірений також порядок нарахування суми заборгованості по кожному місяцю, інфляційну складову та 3 % річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який визнається судом правильним та таким, що відповідає вимогам закону з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2013 року по 01 грудня 2016 року 12519,62 грн., інфляційну складову, сума якої складає 3278,92 грн., а також 3% річних у сумі 30,74 грн. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: платіжними дорученнями № 1018 від 02.12.2016 року та № 996 від 30.11.2016 (а.с. 1-2,61) у розмірі 1378 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Outcome: approved