Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 42681,38 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідно до договору про надання банківських послуг (за заявою від 20 червня 2018 року) [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору [PERSON] свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях.\~Внаслідок порушення\~відповідачем своїх\~зобов`язань станомна 19 травня 2020 року утворилася заборгованість\~по кредитному\~договору в\~загальній сумі42681,38 грн., з яких: за тілом кредиту (простроченим) 40010,02 грн., за простроченими відсотками 2671,36 грн. Тому заявлено АТ КБ «Приватбанк» позов до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У справі є клопотання від представника позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику [PERSON] в порядку, визначеному ЦПК, за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодеку України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються положеннями статей 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Судом із копії заяви відповідача від 20 червня 2018 року року встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua, пам`яткою клієнта і тарифами становить між ним та банком договір банківського обслуговування, а також, що він отримав їх примірник шляхом самостійного роздрукування. Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на 19 травня 2020 року вбачається наявність заборгованості [PERSON] по кредитному договору від 20\~червня 2018\~року в розмірі 42681,38 грн., з яких: 40010,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2671,36 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Згідно ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ст. 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК слідує, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимогу про стягнення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 червня 2018 року,\~позивач посилався\~на «Умови\~та правила\~надання банківських\~послуг»,«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які розподіляються на: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», а також копію паспорта споживчого кредиту. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять ані особистого підпису позичальника, ані дати їх складання. Позивачем, всупереч вимог суду, не надано доказів ознайомлення позичальника саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг. У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, як вбачається з копії паспорту споживчого кредиту позивач з умовами кредитування ознайомився 26 грудня 2018 року. Разом з цим, даний паспорт не містить відомостей, що він стосується саме кредитного договору, укладеного між сторонами 20 червня 2018 року. Відтак, враховуючи вищенаведене, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2671,36 грн. відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.\~530\~ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40010,02 грн. Стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1970,41 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 93,74%. На підставі викладеного,

Outcome: partial