Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «ЗАВОД МАЯК» (надалі-АТ «ЗАВОД МАЯК») в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 квітня 2019 року по 18 червня 2020 року по день фактичного розрахунку в сумі 165748,64 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року задоволено його позов (у справі № 756/2455/19). Стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на його користь 36968,67 грн. заборгованості по заробітній платі; 42511,19грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені; 5500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Оболонським РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ МК Київ 06 червня 2019 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду. Виконавчою службою 18 червня 2020 року в примусовому порядку рішення фактично виконано. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 09 липня 2020 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач АТ «ЗАВОД МАЯК» 03 вересня 2020 року надіслав на адресу суду відзив, у якому заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити [PERSON] в їх задоволенні. В мотивування відзиву зазначає, що на підставі зведеного виконавчого провадження з примусового виконання рахунки відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» арештовані, тому невиплата заробітної плати обумовлена не залежними від відповідача обставинами, вина відповідача у несвоєчасній виплати заробітку відсутня. Відповідь на відзив не надходило. Згідно з ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, наданий відзив, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року (у справі № 756/2455/19) видно, що позов [PERSON] задоволений. Стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на його користь 36968,67 грн. заборгованості по заробітній платі; 42511,19грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені; 5500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. (а.с. 13-16). Оболонським РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ МК Київ 06 червня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виданих Оболонським судом виконавчих листів. Виконавчою службою в примусовому порядку 18 червня 2020 року виконано рішення суду шляхом примусового списання коштів з рахунку АТ «ЗАВОД МАЯК» (а.с.17-23) . Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дати фактичного розрахунку. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Як видно з тексту рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року (справа № 756/2455/19) стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь [PERSON] 36968,67 грн. - заборгованості по заробітній платі; 42511,19 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені по дату ухвалення рішення суду, тобто до 12 квітня 2019 року. Рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі виконано 18 червня 2020 року. Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року також встановлений розмір середньоденного заробітку [PERSON] в сумі 285,31 грн.(а.с.15). Таким чином, з урахуванням розміру середньоденного заробітку позивача, кількості робочих днів період затримки розрахунку при звільненні, який не охоплений рішенням суду з 13 квітня 2019 року до 18 червня 2020 року - дня фактичного розрахунку, з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 83595,83 грн., виходячи з розрахунку 285,31 грн. х 293 робочих днів, з вказаної суми, мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд ураховує ту обставину, що про тяжкий фінансовий стан підприємства позивач був обізнаний. Фінансова неспроможність відповідача своєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі не виключає відповідальність відповідача. Проте, суд ураховує ту обставину, що постановою державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС від 24 листопада 2017 року накладено арешт на всі рахунки боржника АТ «ЗАВОД МАЯК» виконання зобов`язання по своєчасні оплаті праці та добровільному виконанню судового рішення, стало неможливим, що суд ураховує при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд з урахуванням принципу співмірності та пропорційності завданої позивачу шкоди, з урахуванням вкрай тяжкого фінансового становища відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК», який через арешт рахунків по зведеному виконавчому провадженню, не має можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність та погашення заборгованості із заробітної плати, також з урахуванням вже отриманих позивачем за рішенням суду сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 42511,19 грн., суд вважає доцільним зменшити розмір середнього заробітку з урахуванням розміру заборгованості по заробітної плати з 83595,83 грн. до 30000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, з урахуванням отриманих раніше позивачем компенсаційних виплат середнього заробітку, та не призведе до знищення відповідача через непомірний тягар компенсаційних витрат. Отже, на підстав викладено, суд приходить до переконання що з відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 квітня 2019 року до 18 червня 2020 року в сумі 30000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial