Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння № 114, в селі Дмитровичі, Пустомитівського району, Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті баби та діда, а також право власності на земельну частку /пай/, розміром 0,88 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності АТП «ВинникІвське», в порядку спадкування за законом після смерті діда. Свої вимоги мотивує тим, що батьками її матері були [PERSON] та [PERSON], які померли. Після смерті [PERSON]-М.М. залишилося майно, що складається з будинковолодіння №114 у с.Дмитровичі, Пустомитівського району, Львівської області, яке рахується за її бабою [PERSON] На день смерті баби з нею були зареєстровані та проживали дід, мати позивача та позивач. Після смерті діда залишились проживати вона, її мати та син [PERSON], [INFO]. Після смерті спадкодавців ніхто з законних спадкоємців до компетентих органів на предмет отримання свідоцтва про право на спадщину не звертався, а тому немає документів про реєстрацію нерухомого майна, що унеможливлює звернення до органів нотаріату про оформлення спадкових прав. Окрім будинковолодіння, за дідом рахується земельна частка (пай), площею 0,88 в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємцем першої черги є відповідач, однак вона самоусунулася від управління та володіння майном, а вона самостійно володіє майном, управляє ним та підтримує в належному стані. Інший спадкоємець, її брат, [PERSON], помер 25.07.2016 року. Вона фактично вступила в управління та володіння майном після смерті баби, а також після смерті діда. З цих підстав просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на будинок з приналежними господарськими будівлями та на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.1992 року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-СГ №331763 від 15.10.1992 року, видане Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Так, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент їх виникнення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999 року, суд дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в склад якої увійшло право власності на будинковолодіння за адресою: с. Дмитровичі, 114, Пустомитівського району, Львівської області, що стверджується довідкою Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.03.2017 року №226, відповідно до якої за [PERSON] згідно погосподарських книг рахується житловий будинок та господарські будівлі за вказаною вище адресою. Згідно даних Технічного паспорту, який складений 11.04.2017 року, слідує, що в с. Дмитровичі, №114, Пустомитівського району, Львівської області знаходиться житловий будинок загальною площею 129,9 кв.м, який складається з А-1 житлового будинку, а сходи, Б літня кухня, В сарай, Д вбиральня, К колодязь. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, до спадкоємців першої черги за законом належать діти, дружина і батьки померлого, спадкоємці першої черги за законом успадковують майно померлого в рівних частках. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON]-М. М. та донька [PERSON] Після відкриття спадщини, [PERSON]-М. М. не звертався в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, при цьому, фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті дружини він постійно проживав разом з нею, що підтверджується довідкою № 224 від 22.03.2017 року, виданою Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). 15.09.2006 року [PERSON]-М.М. помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №068281, яке видане Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 15.09.2006 року. За життя своїм майном на випадок смерті [PERSON]-М.М. не розпорядився, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON]-М.М. належить його дочка [PERSON], яка визнала позовні вимоги. З довідок виконкому Давидівської сільської ради №224 від 22.03.2017 року, №225 від 22.03.2017 року вбачається, що позивач проживала та була зареєстрована в [INFO] на день смерті баби ([PERSON]Д.) та діда ([PERSON]-М.М.) Як зазначила позивач інших спадкоємців після смерті її діда немає, її брат [PERSON], який проживав в [INFO], помер 25.07.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ №439221, виданим Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Прізвище «Побережна» змінене на Барович внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії 1 СГ № 162697 від 22.11.2003 року. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, після смерті діда оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Враховуючи викладене, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON]-М.М., який з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на будинковолодіння в с.Дмитровичі, буд 114, Пустомитівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті своєї дружини [PERSON], померла 15.09.2006 року, спадщину якого, як спадкоємець за законом прийняла його внучка [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи [PERSON]-М. М. належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП Винниківське розміром 0,88 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що стверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим на підставі рішення Пустомитівської РДА від 28.05.1997 року №271. За вказаних вище обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, беручи до уваги те, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка претендує на спадкове майно та фактично прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на неї оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачем на спірне майно не порушить прав відповідача, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved