Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач вказує на те, що вона [PERSON] , [INFO] , та її батьки [PERSON] і [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Її мати [PERSON] [INFO] померла, спадщину після її смерті прийняв її батько [PERSON] та позивачка, неповнолітня на той час донька [PERSON] , яка проживала після смерті матері однією сім`єю з батьком. Батько вдруге одружився та до смерті проживав у шлюбі зі [PERSON] . [INFO] її батько [PERSON] помер. Його поховання було здійснено позивачкою. Після смерті батька [PERSON] , позивачка продовжувала користуватись належним йому майном, тим самим фактично вступила в управління та володіння майном і прийняла спадщину. Поділ спадкового майна [PERSON] не проводився. Прийняття позивачкою спадщини після смерті батька [PERSON] підтверджено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року (справа №2-о 198/2010), спадщину прийняла - [PERSON] . Як зазначається в рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року, з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ніхто не звертався. Серед іншого спадкового майна, її батько мав право на земельну частку (пай) в розмірі 3,12 в умовних кадастрових га., що було засвідчено сертифікатом ЖТ №0171688 від 01 квітня 1997 року під час розпаювання земель КСП ім. Пархоменка с. Вигнанка Любарського району Житомирської області у 1996 році. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, після смерті її батька, позивачка та її мачуха - [PERSON] , мали право на рівні частки у спадковому майні батька. Однак із незалежних від позивачки причин, вона не змогла оформити право власності на належну їй частку земельного паю, як спадкоємець за законом. Відповідно до наданої відділом Держгеокадастру у Любарському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області інформацій від 29 листопада 2018 року №65/0-0.27-70/136-18 та 25 січня 2019 року №29-6-0.27-31/106-19, земельний пай [PERSON] в розмірі 3,12 в умовних кадастрових га., (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0171688 від 01 квітня 1997 року), переоформлено у державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯА №144709, кадастровий №1823182400:03:002:0015, виданий 03 лютого 2005 року) на [PERSON] . Підставою для виготовлення державного акту, як указано в листах відділу Держгеокадастру у Любарському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, став заповіт [PERSON] , яка була дружиною батька позивачки після смерті її матері. Також відділ Держгеокадастру у Любарському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у зазначених вище листах повідомляє, що в державному реєстрі наявні лише сертифікат на право власності на земельну частку (пай), оформленого на [PERSON] із внесеними змінами і додатком до сертифікату та державний акт на право власності на земельну ділянку оформленого на [PERSON] . Інші документи, що стосуються свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] , у відділі відсутні. На її звернення, Любарська державна нотаріальна контора листом від 20 грудня 2010 року за №333/2-31 повідомляє, що після смерті [INFO] її батька - [PERSON] спадкова справа не заводилась. У то же час, на її запит до Любарської державної нотаріальної контори від 05 листопада 2019 року щодо отримання інформації стосовно того чи було заведено спадкову справу після смерті її батька [PERSON] [INFO] ; чи визначалося коло спадкоємців після його смерті; чи видавалося свідоцтво про право на спадщину від умерлого, кому і коли було видано відповідне свідоцтво, вона отримала лист від Любарської державної нотаріальної контори від 14 листопада 2019 року №39, яким їй повідомлено, за заявою [PERSON] у Любарській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №281 від 26 червня 2000 року та видано свідоцтво про право на спадщину на її ім`я. У відповідності до відомостей, що знаходяться у спадковій справі, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом. Позивачкою будь-які відмови від прийняття спадщини її батька [PERSON] до Любарської державної нотаріальної контори не подавались. Зазначені обставини унеможливлюють досудове врегулювання успадкування нею частини майна від її батька [PERSON] . На підставі отриманого свідоцтва, її мачуха - [PERSON] одноособово розпорядилася належною їй часткою у спадковому майні її батька, а саме земельною часткою (паєм), здійснивши заповіт та передавши право власності на нього - [PERSON] . Саме тому позивачка просить суд: визнати за [PERSON] право на Ѕ частку у спадковому майні, а саме праві на земельну частку (пай) розміром 3,12 в умовних кадастрових га., що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай); визнати недійсним право власності на земельну ділянку, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №144709 кадастровий №1823182400:03:002:0015, виданий 03 лютого 2005 року на ім`я [PERSON] , як виданого з порушенням норм чинного законодавства України та який порушує право власності [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1536,80 грн. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 16 березня 2020 року о 10 годині 00 хвилин. 07 лютого 2020 від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву [PERSON] , позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Відзив є мотивований тим, що доводи позовної заяви є надуманими та не підтверджені належними доказами. 08 вересня 2020 року від позивача [PERSON] , надійшла відповідь на відзив [PERSON] . Зазначає, що позов є обґрунтований та мотивований, а тому заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у Любарській державній нотаріальній конторі копії матеріалів спадкової справи № 281 від 26 червня 2000 року та свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] (серія АВМ № 047689) від [PERSON] ; Витребувано у відділі держгеокадастру у Любарському районі Головного управління держгеокадастру у Житомирській області сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] (сертифікат серія ЖТ № 0171688 від 01 квітня 1997 року), із внесеними змінами та додатками до сертифікату; Витребувано у Вигнанській сільській раді Любарського району Житомирської області заповіт [PERSON] складений на [PERSON] . Було задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів. Долучено до матеріалів справи: копію постанови Житомирського апеляційного суду у справі № 2-о-198/2010; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2000 року; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2002 року; інформаційну довідку з ДРРП на нерухоме майно. Підготовче засідання у цивільній справі було закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 15 жовтня 2020 року на 10 годину 30 хвилин. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Макаренко І.Я., у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням поданої ним у судовому засіданні заяви про застосування строку позовної давності. Представник Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області у судове засідання на розгляд справи не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника. Заперечень проти позову не має. Представник відділу держгеокадастру у Любарському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у судове засідання на розгляд справи не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. У відповідності до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис № 1, свідоцтво серії [NUMBER] . Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . 05 червня 1958 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 13, свідоцтво серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. 27 листопада 1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 1992, свідоцтво серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. [INFO] в м. Житомир помер [PERSON] , актовий запис № 2420, свідоцтво серії [NUMBER] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року по справі № 2-о-198/2010, встановлено факт прийняття [PERSON] , [INFO] спадщини, яка відкрилась після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 червня 2020 року по справі № 2-о-198/2010, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року скасовано. Заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду. Відповідно до листа відділу у Любарському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 29.11.2018 року № Л-65/0-0.27-70/136-18, в 1996 році при розпаюванні земель КСП ім. Пархоменка с. Вигнанка, Любарського району Житомирської області [PERSON] , як член даного господарства був включений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай) та отримав Сертифікат срії ЖТ 0171688 від 01.04.1997 року. В 1999 році після смерті [PERSON] , (дата смерті не відома) за наявною інформацією у відділі [PERSON] прийняла нотаріальну спадщину відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (оригінал документа відсутній), на підставі чого 27.06.2000 року Відділом внесені зміни в Сертифікат на право на земельну частку (пай) щодо нового власника. В 2002 році [PERSON] приймає спадщину вже від покійної [PERSON] (дата смерті не відома), за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (оригінал документа відсутній), на підставі чого 11.09.2002 року Відділом внесені зміни в Сертифікат на право на земельну частку (пай) щодо нового власника. В 2004 році відповідно до розробленої технічної документації щодо організації території земельних часток (пай) усім власникам земельних сертифікатів реформованого КСП ім. Пархоменка с. Вигнанка, Любарського району Житомирської області видавалися державні акти на право власності на земельну ділянку, в тому числі даний документ отримала [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА 144709 зареєстрованого 03.02.2005 року). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0171688 від 01.04.1997 року, власником земельної ділянки розміром 3.12 га., в межах КСП ім. Пархоменка на с. Вигнанка Любарського району Житомирської області є [PERSON] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 144709, зареєстрованого 03 лютого 2005 року, власником земельної ділянки розміром 2.3301 га., з кадастровим номером 1823182400:03:002:0015, яка знаходиться на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області є [PERSON] . Згідно листа Любарської державної нотаріальної контори № 333/2-31 від 20.12.2010 року, після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідно до листа Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області № 39 від 14.11.2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] за заявою його дружини [PERSON] у Любарській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 281, 26 червня 2000 року та видано свідоцтво про право на спадщину на її ім`я. У відповідно до відомостей, що знаходяться у спадковій справі [PERSON] , являється єдиною спадкоємицею за законом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 221555059 від 26.08.2020 року, власником земельної ділянки розміром 2.3301 га., з кадастровим номером 1823182400:03:002:0015 є [PERSON] . Відповідно до заповіту посвідченого 27 липня 2001 року, [PERSON] на випадок своєї смерті належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0171688 № 78 заповіла [PERSON] . У відповідності до відомостей, які наявні у матеріалах спадкової справи № 281 від 26 червня 2000 року заведеної по смерті [PERSON] , витребуваної за клопотанням позивача ухвалою суду від 15 вересня 2020 року, після смерті [INFO] [PERSON] за заявою його дружини [PERSON] у Любарській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 281, 26 червня 2000 року та видано свідоцтво про право на спадщину на її ім`я. У відповідно до відомостей, що знаходяться у спадковій справі [PERSON] , являється єдиною спадкоємицею за законом (а.с. 147-159). Згідно ч. 1 ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, цивільним процесуальним кодексом України чітко передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною третьою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У частині першій ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 20, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п`яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Відтак, на підставі досліджених доданих до позовної заяви письмових доказів судом встановлено, що як на правову підставу для задоволення позовних вимог позивач зазначає, що вона є спадкоємицею по смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Підставою для виникнення спадкових прав та обов`язків після батька [PERSON] , зазначає на той факт, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, яке належало покійному батьку і цей факт повністю підтверджується рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30 листопада 2010 року, яким встановлено факт прийняття нею спадщини по смерті батька [PERSON] . Однак, на спростування даних тверджень представником відповідача адвокатом Макаренком І.Я., було надано постанову Житомирського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, якою вищевказане рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2010 року скасовано, а заяву [PERSON] , залишено без розгляду. Окрім того, позивачем не додано до позовної заяви будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт прийняття нею у встановлений законом строк спадщини по смерті батька [PERSON] , або ж звернення до суду з метою поновлення такого строку та відповідно, не надано доказів звернення до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. З доданих матеріалів справи також встановлено, що після смерті [PERSON] , у встановленому законом порядку все ж таки заведена спадкова справа у нотаріальній конторі за заявою дружини покійного [PERSON] , яка і є єдиною спадкоємицею, згідно витребуваної судом за клопотанням позивача матеріалів спадкової справи. Відтак, враховуючи вищевикладене [PERSON] , не надала суду жодного доказу, який би давав правові підстави стверджувати, що вона на даний час має право на спадкові правовідносини по смерті свого батька [PERSON] , а саме на виділення їй спадкового майна у відповідності до чинного законодавства України. Вищевказані обставини, які досліджені у судовому засіданні дають підстави дійти до висновку про те, що на даний час [PERSON] , у встановленому Цивільним кодексом України порядку здійснила дії, які передбачені для реалізації спадкового права. Позивач [PERSON] , згідно матеріалів справи дійсно є спадкоємицею по смерті батька [PERSON] , у розумінні норм ЦК України, однак нею не додано до позовної заяви доказів того, що вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, або ж зверталась до суду з метою визначення їй додаткового строку для звернення до нотаріуса з метою прийняття спадщини, не додано постанови нотаріуса, якою їй відмовлено у реалізації її спадкового права. Відтак, на даний час у [PERSON] , відсутні законні підстави для визначення їй частки у спадковому майні, оскільки вона не скористалась своїм правом на вступ у спадкову справу та не зверталась до нотаріуса з такою метою, а відразу звернулась до суду з метою оформлення спадщини оминаючи при цьому звернення до нотаріуса, тим самим порушуючи процедуру реалізації свого спадкового права, яка визначена нормами ЦК України. Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, є похідними від вимоги про визнання за [PERSON] права на Ѕ частку у спадковому майні, суд вважає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити. Саме тому, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову [PERSON] , слід відмовити. Що ж стосується заяви представника відповідача адвоката Макаренка І.Я., щодо застосування до даних правовідносин строку позовної давності та відмови з цієї підстави у задоволенні позову, суд вважає, що дана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Висновок суду ґрунтується на тому, що у заяві не вказано жодних норм чинного законодавства України на підставі яких має бути застосований строк позовної давності, не конкретизовано з якого саме часу розпочався відлік строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та не обґрунтовано необхідність застосування такого строку.

Outcome: dismissed