Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення авансу у розмірі 12212 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 лютого 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено усний попередній договір, згідно якого він ([PERSON]В.) передав відповідачу грошові кошти у розмірі 10200 гривень та 300 євро, що станом на 26 лютого 2016 року згідно офіційного курсу НБУ становило 9012 гривень, всього на загальну суму 19212 гривень. Вказані грошові кошти були передані відповідачу в якості авансуза договором виконання робіт, який повинен був бути укладеним між ними у майбутньому. Однак, відповідач не приступив до встановлення індивідуального опалення та повернув йому ([PERSON]В.) лише частину грошових коштів у сумі 700 гривень. Таким чином, загальна сума неповернутих коштів становить 12212 гривень. З цих підстав вважає, що сплачені ним кошти є авансом за договором виконання робіт, який мав бути укладений між ним та відповідачем у майбутньому, однак, так і не укладався. А тому вказує, що відповідач володіє його грошовими коштами без належної правової підстави. Незважаючи на те, що при зустрічах із відповідачем та за допомогою неодноразових телефонних дзвінків з проханням повернути йому ([PERSON]В.) грошові кошти у сумі 12212 гривень, відповідач вказані грошові кошти не повернув. У звязку із цим, позивач звертався із заявою у Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області, яка була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області. Однак, грошові кошти відповідачем [PERSON] залишились неповернутими. З цих підстав просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: 26 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з метою встановлення індивідуального опалення у належній позивачу квартирі №108, що знаходиться по вул. Коцюбинського, 5Б у м. Тернополі. У звязку із цим між сторонами 26 лютого 2016 року було укладено усний попередній договір, згідно якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 10200 гривень та 300 євро, що станом на 26 лютого 2016 року згідно офіційного курсу НБУ становило 9012 гривень, всього на загальну суму 19212 гривень. При цьому, сторони погодили, що вказані грошові кошти були передані позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] в якості майбутніх платежів за договором виконання робіт, який повинен був бути укладеним між ними у майбутньому. Згідно викладених у позові обставин, відповідач [PERSON] не приступив до встановлення індивідуального опалення. 17 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернуся із заявою у Тернопільськй відділ поліції ГУНП в Тернопільській області, у якій вказав, що [PERSON] не виконує умов усного договору та не повертає грошові кошти у розмірі 10200 гривень та 300 євро, які отримав в якості оплати за встановлення індивідуального опалення. Згідно висновку про результати розгляду повідомлення [PERSON] складеного 25 серпня 2017 року оперуповноваженим Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопідльській області ст. лейтенанта поліції [PERSON] погодженого із о/к КП Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області капітаном поліції [PERSON], затвердженого начальником Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області підполковником поліції [PERSON], при проведенні перевірки повідомлення [PERSON] у [PERSON] було відібрано пояснення, у яких [PERSON] повідомив, що поверне грошові кошти які не витратив на купівлю матеріалів для встановлення опалення до 21 вересня 2017 року. Таким чином, відомості за повідомленням [PERSON] не були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, у звязку із не встановленням підстав для цього, оскільки, відповідно до діючого законодавства вирішення спорів, які виникають при укладенні, виконанні та розірванні цивільно-правових договорів відносяться виключно до компетенції судів. З цих підстав, перевірку за зверненням [PERSON] завершено. Позивач стверджує, що відповідач повернув йому частину грошових коштів у сумі 700 гривень. Однак, інша частина отриманих коштів у сумі 12212 гривень залишається неповернутою. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Також, частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За положеннями\~ч.\~1\~ст.\~635\~ЦК України\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов'язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Судом установлено, що між сторонами було укладено усний попередній договір, на підставі якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 10200 гривень та 300 євро задля подальшого виконання відповідачем робіт у квартирі позивача із встановлення індивідуального опалення. Однак, після отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів, основний договір так і не був укладений між сторонами. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно інформації, викладеної на офіційному сайті Національного Банку України, станом на 26 лютого 2016 року курс офіційний курс гривні відносно євро відносно: 3004,70 гривень за 100 євро. Відтак, позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 19212 гривень. Відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання коштів від позивача у розмірі 10200 гривень та 300 євро за виконання ним робіт із встановлення індивідуального опалення у квартирі позивача та зобовязався повернути грошові кошти, що стверджується висновком Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопідльській області про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 25 серпня 2017 року оперуповноваженим . Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк. Нормами ст.610\~ЦК України\~передбачено,\~що порушенням\~зобов'язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов'язання\~(неналежне\~виконання). Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору підряду (договір про виконання робіт). Оскільки договір підряду між сторонами укладено не було, передана позивачем відповідачу сума в розмірі 10200 гривень та 300 євро є авансом, який підлягає поверненню. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом установлено, що відповідач [PERSON] не приступив до виконання робіт із встановлення індивідуального опалення у квартирі позивача, при цьому повернув позивачу лише частину грошових коштів, а саме 700 гривень із загальної суми отриманих ним коштів19212 гривень. Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог. Проаналізувавши в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 12212 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved