Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі 92838 грн., а також сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 10.07.2018 р. було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом, згідно якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 92\~838 грн., що в еквіваленті на день укладення договору становило 3000,00 євро. Вказані кошти відповідач зобовязувався повернути до 17.07.2018 р., однак порушив умови договору. Відтак, позивач звернулася до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла. Просить суд задовольнити позов. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, хоча ухвалу про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження отримав 28.08.2018 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст.\~11\~ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, 2 ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046\~ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.07.2018 року позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 92\~838 гривень, що в еквіваленті на день укладення договору становить 3000,00 євро, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 17.07.2018 року, що стверджується договором позики грошових коштів від 10.07.2018 р./а.с.5/. Згідно п.4 вказаного договору, повернення позики повинно бути здійснено у м. Львові на вул. Щирецькій, 36/1, приміщення приватного нотаріуса ЛНМО [PERSON], шляхом написання заяви, яка буде невідємною частиною цього договору. Проте, як ствердила позивач у позовній заяві, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, а тому відповідач не виконав своїх зобовязань перед позивачем. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного ним договору позики грошових коштів. Відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд присуджує стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 928.38 гривень, який сплачено позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Outcome: approved