Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника адвоката [PERSON], звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку [PERSON], 01.06.2011 р. н. На теперішній час позивач проживає окремо, шлюб між ними було розірвано, донька постійно проживає з матірю. Після того, як подружжя вирішило розлучитися, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, на прохання надати можливість позивачеві бачитися з дитиною, відповідач відмовляє. Позивач звернувся до Служби у справах дітей Голопристанської РДА, в результаті чого розпорядженням голови районної державної адміністрації було надано можливість позивачеві спілкуватися з дитиною, проте це розпорядження відповідачем ігнорується. [PERSON] просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою [PERSON], 01.06.2011 р. н., визначивши способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою 72 год. на тиждень. В судове засідання сторони не зявилися, про місце дату та час слухання справи сторін повідомлено належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзиву відповідача на адресу суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обовязки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст.\~150\~СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно ст.151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст. 153 СК України. За приписами ст.\~157\~СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено з досліджених судом матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], 01.06.2011 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-КГ №119060, виданого 24.06.2011 Новософіївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області (а. с. 6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області із заявою щодо особистого спілкування та участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON], 01.06.2011 р. н. Згідно з Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області Про участь батька у вихованні малолітньої дитини, за №584 від 21.11.2017, надано громадянину [PERSON], 29.04.1987 р. н. право зустрічі з малолітньою дитиною [PERSON], 01.06.2011 р. н., 72 години на тиждень за згодою та участю матері. (а. с. 7). Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Суд зазначає, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обовязковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І лише у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у звязку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивача, як батька, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

Outcome: dismissed