Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким висилити з будинку по [ADDRESS], який належить йому на праві власності, відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Зняти з реєстрації в будинку по [ADDRESS], який належить йому на праві власності, відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Судові витрати залишити за позивачем. В поданій до суду заяві представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право на користування житлом, а саме будинком по [ADDRESS], який належить йому на праві власності. У якості підстав позову позивач зазначив, що він власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. В даний час позивач вирішив розпорядитися цим майном на власний розсуд, а тому бажає щоб відповідачі були виселені. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву у якій підтримує позовні вимоги і просить слухати справу у її відсутності. Судом дослідженні наступні докази: копія договору купівлі -продажу житлового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] 23 квітня 2014 року, копія витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20861548 від 23.04.2014 року, довідка видана виконавчим комітетом Комарівської сільської ради №201 від 16.04.2014 року, повідомлення УДМС України в Чернівецькій області. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані але не проживають у житловому будинку який розташований по [ADDRESS]. До 23 квітня 2014 року цей будинок належав [PERSON] Згідно договору купівлі -продажу від 23 квітня 2014 року цей будинок купив позивач [PERSON] Таким чином, в даний час позивач є власником житлового будинку з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS].. В даний час позивач як власник житла не бажає щоб відповідачі проживали у належному йому житлі. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника , збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника та інших осіб, які в ньому проживали у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла ст. ст. 810, 814 ЦК України). Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. У матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що між сторонами, або між відповідачами та попереднім власником цього житла, укладався договір про користування частиною будинку. Відповідачі не надали суду доказів, які б стверджували що такий договір був укладений. За таких обставин, суд вважає, що припинення права власності [PERSON] та на спірний будинок за відсутності відповідного договору з новим власником за змістом ст.ст. 383, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК України припиняє й право [PERSON] і [PERSON] на користування цим житлом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. Суд також враховує, що така позиція висловлена Верховним Судом України в його ухвалах від 21 липня та 12 травня 2010 року. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 383,405 ЦК України,

Outcome: approved