Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач, в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому зазначено, з 17 вересня 2001 року позивач є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування будинку від 17 вересня 2001 року, який зареєстрований в Яготинському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 11 за реєстровим номером № 3669. Так, під час набуття вищевказаного будинку, між позивачем та відповідачкою була усна домовленість про те, що [PERSON] після отримання нею правовстановлюючих документів на землю, яка розташована біля даної житлової забудови, а саме державного акту, оформить договір дарування або договір купівлі - продажу на земельні ділянки, що призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства. Однак, після отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку, в телефонній розмові відповідачка повідомила позивача про відсутність у неї вільного часу для оформлення у нотаріуса угоди щодо відчуження земельних ділянок, які розташовані в [ADDRESS] . Таким чином, позивач являється власником будинку, розташованого в [ADDRESS] , але не може в повному обсязі скористатися своїм правом на володіння та користування земельними ділянками, яка розташовані біля його будинку. Враховуючи викладене, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на земельну ділянку площею 0,0254 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташовані по [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені належно, представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для заочного її розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В силу статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування будинку від 17 вересня 2001 року, який зареєстрований в Яготинському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 11 за реєстровим номером № 3669 (а.с. 9-12, 18). З копії державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 12) та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 13-15, 16-17) вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради народних депутатів від 15.05.2001 року № 162 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1247 га (для ведення особистого підсобного господарства 0,0254 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд - 0,0993 га), яка розташована по [ADDRESS] . При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно підпункту «ґ» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно- правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічні норми закону зазначені в ст. 120 ЗК України (в редакції 2001 року). Відповідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруд), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка с необхідною для їх обслуговування. Враховуючи, що норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивач не має. За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved