Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить встановити режим окремого проживання строком на один рік громадянки України [PERSON] , [INFO] , та громадянина Сирії [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що після укладення шлюбу подружжя деякий час постійно проживали разом у Єгипті, що було пов`язано з роботою чоловіка позивача. У травні 2019 року позивач повернулась до України та проживає за місцем своєї реєстрації, відповідач проживає окремо, шлюбні відносини між сторонами припинено, від приїзду до України відповідач відмовився. Однак позивач не має наміру розірвати шлюб, тому звертається з даним позовом до суду. 03 жовтня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 31 жовтня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, поважні причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Судом встановлено, що 14 травня 2018 року громадянка України [PERSON] , [INFO] , та громадянин [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, про о Тбіліською службою цивільного реєстру АРДС видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 01183003086.(а.с. 12-13, 14-15) Відповідно до ч. 1 ст. 119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду україни № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Судом встановлено, що між сторонами припинено шлюбні відносини, оскільки сторони проживають в різних країнах, відповідач не має бажання проживати із позивачем та повертатися до України, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, проте розривати шлюб позивач не бажає, а має на меті встановити режим окремого проживання між подружжям, тому суд вважає правомірними підстави застосувати режим сепарації на строк, заявлений позивачем. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання підлягають до задоволення. В порядку положення ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved