Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, а саме просить визнати за Територіальною громадою с.Байківці в особі Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області за кадастровим № [NUMBER] Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно державного акту серії ЯЕ та номером 293137, виданого 10.07.2008 року Тернопільською державною районною адміністрацією, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 2,49 га для ведення фермерського господарства у межах населеного пункту с.Байківці Тернопільського району кадастровий номер [NUMBER] Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за заявою [PERSON] реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції припинено право власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. За нормами п.2 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно ч.3 ст. 347 Цивільного кодексу України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Реєстраційною службою внесено запис про припинення права власності на земельну ділянку від 03.07.2015р. Відповідно із ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Частиною 4 ст. 83 Земельного кодексу України передбачені підстави набуття землі у комунальну власність територіальними громадами, а саме у разі : передачі їм земель державної власності; відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідностівідповідно до закону; прийняття спадщини; придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; виникнення інших підстав, передбачених законом. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки законодавцем визначено, що набуття права комунальної власності на землю територіальними громадами може виникати також з інших підстав, передбачених законом. Так, законом передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, зокрема, добровільна відмова власника від права на земельну ділянку (п.а ч.1 ст.140 Земельного кодексу України). Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.142 Земельного кодексу України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається, із матеріалів справи, відповідачем не подавалась заява до відповідного органу про добровільну відмову від земельної ділянки на користь сільської ради. В свою чергу сільська рада не приймала рішення, яким вона погоджується із заявою про відмову від земельної ділянки, не укладено угоду про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню, а отже не дотримано порядку, передбаченого Земельним кодексом України щодо добровільної відмови від земельної ділянки. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed