Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] предявила в суду вказаний позов до відповідача [PERSON], у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру № [ADDRESS] становила Ѕ та визнати за нею право власності на це майно. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 18 листопада 2015 року померла її мати [PERSON] Бажаючи успадкувати належну їй частку вказаної вище квартири № [ADDRESS], котра була набута нею та відповідачем у шлюбі, вона звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку із тим, що нею не предявлено жодного документа, котрий би підтверджував право власності спадкодавця на вищезазначене майно. Вважаючи, що батько та мати мають рівні частки у праві спільної сумісної власності вказаної квартири, позивач просить суд визначити, що частка померлої у власності даної квартири становила Ѕ та визнати не неї право власності. В судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач також у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказує, що позовні вимоги визнає. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне: 27 травня 1972 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Полянській сільській раді Золочівського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 339690. 09 липня 1979 року у них народилась дочка [PERSON], котра 29 серпня 1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Мисько». Зазначені факти підтверджуються копією свідоцтва про народження серії ІІ-ИД № 267779 від 10 серпня 1979 року та копією свідоцтва про одруження серії І-ИД № 050424 від 29 серпня 1998 року, відповідно. 05 вересня 2013 року [PERSON] придбав квартиру № 36 у будинку № 3 на проспекті Злуки у м. Тернополі (далі Квартира). Вказаний факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8959841 від 05 вересня 2013 року та копією договору купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1352. Пунктом 9 цього правочину передбачено, що купівля квартири була здійснена за згодою дружини [PERSON] [PERSON] 18 листопада 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 195715 від 18 листопада 2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже Квартира належна [PERSON] та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки була набута ними у шлюбі. Позивач звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Розглянувши подані документи державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у звязку з непредявленням жодного документа, котрий би підтверджував право власності спадкодавця на Ѕ Квартири про що винесено відповідну постанову від 01 березня 2018 року № 849/02-31. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (частина 2 ст. 370 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, між співвласниками Квартири, до моменту смерті [PERSON], не укладалось угод щодо поділу Квартири, належної їм на праві спільної сумісної власності та не існує жодного рішення про такий поділ, а тому при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них. Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, суд приходить до переконання, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становила Ѕ і в частині визначення цієї частки позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Щодо вимог про визнання за нею права власності на це майно, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки нею не доведено того, що таке її право кимось оспорюється чи не визнається, що, у свою чергу, давало б підстави для застосування судового захисту. У цьому ключі слід зазначити, що у разі визначення судом частки померлої у спільній сумісній власності на Квартиру, у позивачки зявиться право оформити право власності на це майно у встановленому законом порядку (шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину).

Outcome: partial