Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України», банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), розмір якої станом на 25 вересня 2020 року становить 30 463,43 грн., у тому числі: 28 543,40 грн. - основна заборгованість; 85,23 грн. - комісія; 807,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 922,68 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 79,06 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 25,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 03 грудня 2018 року між банком та відповідачем укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання (далі - Договір, ДКБО) №66531/200916 від 03 грудня 2018 року. Згідно з цією заявою відповідач беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. На підставі вказаної заяви банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ банку. Відповідно до заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 03 грудня 2018 року відповідачу надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] з параметром кредитування в розмірі 32000 грн. В подальшому картковий рахунок № [NUMBER] був перейменований на [NUMBER] . 03 грудня 2018 року банком надано відповідачу платіжну картку типу «Моя картка». Відповідно до п.п. 1.16 загальних умов ДКБО процентна ставка за кредитом визначена Заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) є фіксованою і складає 38 відсотків річних за користування кредитним коштами. Відповідач належним чином умов договору не виконував, своєчасно не повернув банку кредитні кошти, у тому числі відсотки за користування кредитом. А тому, за таких обставин, банк має право на стягнення з відповідача основної заборгованості, комісії; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу; три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. На підставі ухвали судді від 13 жовтня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху і надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном десять днів із дня отримання копії ухвали. У відповідь на вказану ухвалу 13 листопада 2020 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків. Ухвалою судді від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 09 грудня 2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні 26 січня 2021 року о 15 годині 00 хвилин. 11 грудня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено про часткове визнання позову - в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (основної заборгованості) у розмірі 28543,40 грн. Щодо стягнення 85,23 грн. комісії та 807,23 грн. пені відповідач заперечив, посилаючись на те, що підписані ним заяви таких умов не містять, а договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким передбачена сплата комісії та пені, він не підписував. Також відповідач вважає, що відсутні підстави стягнення 922,68 грн. трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 79,06 грн. трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та 25,83 грн. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду в постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 та від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, вказуючи, що доказів закінчення строку кредитного договору на момент звернення з позовом до суду позивач не надав. У судове засідання представник позивача подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 03 грудня 2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання №66531/200916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 3.1. вказаної заяви про приєднання відповідач підписанням цієї заяви беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. Згідно з п. 5.1. заяви про приєднання, ця заява про приєднання є невід`ємною частиною договору, підписанням цієї заяви про приєднання клієнт підтверджує, що між ним та банком досягнута згода щодо всіх істотних умов договору. Відповідно до п. 6.4. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою частиною заяви про приєднання №66531/200916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), на строк до 08 грудня 2018 року банк встановив відповідачу кредит у сумі 32000 грн. та згідно з п. 6.3 заяви строк кредитування становить 60 місяців. Згідно з п.п. 6.6.1. п. 6.6. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між клієнтом то організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та організацією, відрахування та/або закінчення навчання клієнта у навчальному закладі. Пунктом 6.7 заяви визначено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом. Також у п. 6.8 вказаної заяви зазначено розмір комісійної винагороди за зняття готівкових коштів - 2,99% від суми коштів, наданих у кредит. Відповідно до таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 03 грудня 2018 року, з якою ознайомився та підписав відповідач, підписуючи заяву про приєднання №66531/200916, вбачається, що вартість кредиту визначається, виходячи з розміру суми кредиту та процентів за користування ним. Таблиця відображає принцип визначення вартості кредиту. За наслідком підписання відповідачем зазначеної заяви про приєднання №66531/200916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) банк надав відповідачу кредит у розмірі 32000 грн. шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] . Отримані кредитні кошти відповідач у повному обсязі не повернув. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 25 вересня 2020 року розмір заборгованості відповідача складає 30463,43 грн. у тому числі: 28543,40 грн. - основна заборгованість; 85,23 грн. - комісія; 807,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 922,68 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 79,06 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 25,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Також позивачем надано копію договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції станом на 03 вересня 2018 року, яким передбачено право банку у випадку невиконання клієнтом чи виконання ним не в повному обсязі зобов`язань перед банком нараховувати та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Висновок щодо застосування статті 625 ЦК України викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, у якій, зокрема, зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою частиною заяви про приєднання №66531/200916, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за порушення зобов`язання (невиконання чи виконання зобов`язання в повному обсязі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та комісії, передбаченої п.п. 6.8 заяви, підписаної відповідачем, стягнути й пеню за несвоєчасне та не в повному обсязі виконання умов договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на стягнення пені, в тому числі розмір і порядок її нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, стверджуючи, що відповідач приєднався до нього, підписавши заяву, а тому повинен виконувати його умови. В заяві про приєднання №66531/200916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), підписаній відповідачем 03 грудня 2018 року зазначено, що відповідач приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. Наданою позивачем копією договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції станом на 03 вересня 2018 року передбачено право банку у випадку невиконання клієнтом чи виконання ним не в повному обсязі зобов`язань перед банком нараховувати та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (пункт 1.24). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме такі умови договору розумів відповідач, оскільки з заяви не вбачається, що він ознайомлювався саме з письмовою копією договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка долучена до матеріалів справи, оскільки він, як слідує з заяви про приєднання №66531/200916, зобов`язався ознайомитись із договором на сайті банку, однак, жодних доказів про те, який саме договір був розміщений на сайті банку та чи містив він умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), при цьому саме у зазначеному в тих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування, судом не здобуто. Суд також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб неодноразово, майже щомісяця кожного року, вносились зміни, що вбачається із копій цих договорів, наданих позивачем до матеріалів справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), до якого від приєднався згідно з заявою про приєднання №66531/200916, надана позивачем копія договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 03 грудня 2018 року, з якою ознайомився та підписав відповідач, підписуючи заяву про приєднання №66531/200916, вартість кредиту визначається, виходячи лише з розміру суми кредиту та процентів за користування ним. Наданий позивачем договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, у якій зазначено, що умови договору, які розміщені на сайті банку та не підписані відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. №342/180/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в розмірі 28543,40 гривень та 85,23 гривень комісійної винагороди у розмірі 2,99% від суми коштів, наданої в кредит, яка передбачена п. 6.8 вказаної заяви, що є складовою частиною заяви про приєднання №66531/200916, та підписана відповідачем, у добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України», не повернуті. Обов`язок щомісячного здійснення часткового повернення кредиту в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом передбачено пунктом 6.7 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка підписана відповідачем, а також п.п. 6.6.1. п. 6.6. цієї заяви передбачено розмір процентної ставки за кредитом, яка є фіксованою і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами. Розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідачем було прострочено повернення чергової частини кредиту, у зв`язку з чим банк набув права вимагати дострокового повернення частини позики, тому до стягнення з відповідача підлягає 28543,40 гривень. Крім того, оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, яке є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникало у позивача за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Наданим позивачем розрахунком підтверджено, що 922,68 гривень трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу нараховано за період з 26.03.2019р. до 06.08.2020р., 79,06 гривень трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - за період з 26.03.2019р. до 15.04.2020р. та 25,83 гривень втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - за період з 26.03.2019р. до 29.07.2020р. Відтак зазначені суми підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав стягнення 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду в постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 та від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, оскільки у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 зазначено про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а також про забезпечення прав та інтересів кредитодавця в охоронних правовідносинах частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У справі № 342/180/17 вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв і висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 625 ЦК України у постанові від 03.07.2019р. відсутні. Разом із тим, висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17 про те, що умови договору, які не підписані відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, суд застосовує в даній справі, оскільки ці правовідносини є подібними, та суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього пені. Так, вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 807,23 грн. до задоволення не підлягають, оскільки їх сплата умовами заяви про приєднання №66531/200916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), не передбачена, а договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписаний, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 грудня 2018 року шляхом підписання заяви про приєднання№ 66531/200916, складовою якої є заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача фактично отриманих та використаних відповідачем кредитних коштів у розмірі 28543,40 гривень, 85,23 гривень комісійної винагороди, 922,68 гривень трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 79,06 гривень трьох відсотків річних та 25,83 гривень втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Вимоги про стягнення 807,23 грн. пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом до задоволення не підлягають. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2102 грн. понесеного судового збору.

Outcome: partial