Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди в якому вказала, що, 24.01.2017 року о 13 год. 40 хв. в м. Лубни, Полтавської області водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д/н/з [NUMBER] виїжджаючи від стадіону з прилеглої території на головну дорогу вул. Я.Мудрого не надав переваги в русі автомобілю марки «Тoyota camry» д/н/з АН 6878ІК під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки «Тoyota camry» д/н/з [NUMBER] належить позивачеві на праві приватної власності. При зіткненні даний автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком оцінювача від 10 лютого 2017 року, звіт № 0512, вартість завданого позивачеві матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля при ДТП складає 285 973,45 грн. Крім того, позивачем понесено витрати за проведення експертизи в розмірі - 1950,00 грн. Внаслідок цього ДТП позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням власності - автомобіля, та неможливістю користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням її нормальних життєвих зв'язків, певним ударом по її престижу. Також позивач змушена тепер витрачати свій час для організації ремонту автомобілю. Завдану моральну шкоду визначає у розмірі 10 000,00 гривень. Власником автомобілю марки «Nissan Qashqai» д/н/з [NUMBER] є відповідач. Відповідач відшкодувати завдану матеріальну і моральну шкоду відмовляється. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути на її користь на підставі ст.ст. 22-23 ЦК України із відповідача 285 973,45 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1950 грн. витрат на проведення експертизи. В судовому засіданні представник позивача за договором адвокат [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити . Вважав, що саме внаслідок дій відповідача позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та вважала, що цивільно - правову відповідальність за шкоду заподіяну позивачу внаслідок відповідної ДТП має нести страхова компанія ПрАТ «Європейський страховий союз» в межах страхового ліміту передбаченого договором страхування, а в інший частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди із відповідача просила суд, з урахуванням стану здоров'я та майнового стану останнього, зменшити відповідну суму до межі збитків, що покриваються страховим лімітом. Що стосується стягнення моральної шкоди то представник відповідача вважала, що протилежною стороною суду не надано належних доказів для її стягнення, а витрати за проведення оцінювання заподіяної шкоди не входять до переліку судових витрат, а тому в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення із відповідних підстав. Залучена судом третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору СК ПрАТ «Європейський страховий союз» повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, проте свого представника в судові засідання не направила, заяв чи клопотань на адресу суду не направляла. Заслухавши позиції сторін, безпосередньо дослідивши докази по справі суд приходить до переконання, що даний позов підлягає до часткового задоволення. Судом за результатами судового розгляду, встановлено, що 24.01.2017 року о 13 год. 40 хв. в м. Лубни, Полтавської області водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д/н/з [NUMBER] виїзжаючи від стадіону з прилеглої території на головну дорогу вул. Я. Мудрого не надав переваги в русі автомобілю марки «Тoyota camry» д/н/з АН 6878ІК під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Автомобіль марки «Тoyota camry» д/н/з [NUMBER] належить позивачеві на праві приватної власності. При зіткненні даний автомобіль отримав технічні пошкодження. Згідно з висновком субєкта оціночної діяльності від 10 лютого 2017 року, звіт № 0512, вартість завданого позивачеві матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля при ДТП складає 285 973,45 грн. ( а.с. 7 19). Вартість проведеного оцінювачем дослідження становить - 1950,00 грн. ( а.с. 19). На час розгляду даної справи позивачу шкода заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 24.01.2017 року не відшкодована. В частині стягнення матеріальної шкоди із відповідача суд виходить із наступного. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у іншій справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому вимоги позивача щодо стягнення на її користь матерільної шкоди в розмірі 285 973,45 грн., який протилежною стороною не спростований та підтверджений звітом № 0512 від 10 лютого 2017 року оцінювача є обґрунтованим та підлягають до задоволення. Доводи представника відповідача, щодо необхідності стягнення матеріальної шкоди із ПрАТ «Європейський страховий союз» в межах страхового ліміту передбаченого договором обовязкового страхування від 18.03.2016 року не можуть бути взяті до уваги судом виходячи із наступного. Відповідно до правової позиції, що викладена Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс 15, зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не в праві відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди, то суд приходить до наступного переконання. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до ст.23 ЦК України полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вимог постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, що вказують на наявність у неї будь-яких страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), про їх характер та обсяг, про наявність немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), не обгрунтувала розмір заявленої до стягнення суми моральної шкоди тощо, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення із відповідача 1950 грн. витрат на проведення експертизи, то суд вважає дану вимогу такою, що не може бути задоволена. До складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відносяться лише: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Перелік цих витрат є виключним. Інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені у коментованій статті, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, не належать. Оскільки дослідження проведено на замовлення позивача, призначалось не судом, а отже, не є судовою експертизою в розумінні ст. 79 ЦПК, то в такому випадку її проведення не є судовими витратами, які підлягають відшкодуванню відповідачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial