Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 100,8 кв.м., житловою 68,5 кв.м., що розташований по вулиці Закоршмяного, 1 в селі Чернелів-Руський Тернопільського району, яка належала [PERSON], який помер 27 березня 2017 року. Обґрунтовує позов тим, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності колгоспному двору у складі чотирьох членів, головою якого був [PERSON] Після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частину вказаного житлового будинку. Будучи спадкоємцем за законом разом із її матірю (відповідачем) [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини в користь позивача, згідно з поданою нею заявою, позивач спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. Заперечень на позов від відповідача не надходило. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подала заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечила проти задоволення позову та просила розглядати справу в її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання подала заяву, згідно з якою просила розглядати справу в її відсутності. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін та третьої особи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Як убачається зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29 грудня 1989 року, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за №1, належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є [PERSON] 27 березня 2017 року [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис №06 Виконавчого комітету Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №218770, виданим повторно 21 квітня 2017 року Тернопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після його смерті відкрилася спадщина належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ИД №367058 від 06 серпня 1983 року., зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] відбулася у звязку з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ИД №024513 від 12 червня 2002 року. Згідно з ч. 1 ст. 1268 УК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як убачається із позовної заяви, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]\~у встановлений законом строк. Як слідує з постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 18 жовтня 2017 року №461/02-31, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Також, із зазначеної постанови вбачається, що [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, про що подала відповідну заяву. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори [PERSON] від 18 жовтня 2017 року №461/02-31, їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на належну йому 1/4 частку у праві власності на вказаний житловий будинок. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивач звернулася до суду за захистом її прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] за життя належала 1/4 частина спірного житлового будинку, суд виходить із наданих доказів. Так, відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29 грудня 1989 року, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за №1, належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є [PERSON] Як убачається з інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №805 від 02 серпня 2017 року, станом на 31 липня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №1 по вул. Закоршмяного в с. Чернелів-Руський рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом установлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по вулиці Закоршмяного, 1 в с. Чернелів-Руський Тернопільського району належав колгоспному двору, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відтак, [PERSON] за життя належала 1/4 частина вказаного будинку. Відповідач права позивача на спірне майно не заперечує. Однак, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності [PERSON] на належну йому 1/4 частку у праві власності на вказаний житловий будинок, це стало перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення її позовних вимог визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Закоршмяного, 1 у селі Чернелів-Руський Тернопільського району, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 370, 1226, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

Outcome: approved