Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 лютого 2011 року між банком та [PERSON] укладено договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, станом на 30.09.2019 року, у загальному розмірі 52489,48 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 204,16 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 49309,63 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 2 475,69 грн., яку позивач разом судовими витратами просить стягнути з відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити, слухати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направивши відзив на позов, в якому виклала свої заперечення проти позову та просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Просить суд слухати справу у її відсутність. 30.10.2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрите провадження по справі і призначено до розгляду на 18.12.2019 року. Слухання справи відкладалося з різних причин. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Судом встановлено, що 10 лютого 2011 року між банком та [PERSON] укладено договір № б/н, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 10 лютого 2011 року, що є складовою договору, сторонами у письмовій формі погоджено базову відсоткову ставку 3,0% на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00% на рік), розмір та строк внесення щомісячних платежів, а саме 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 52489,48 грн., з якої: заборгованості за кредитом - 204,16 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 49309,63 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 2475,69 грн.. Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Зі ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим судом встановлено, що відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 10 лютого 2011 року, що є складовою договору, сторонами у письмовій формі погоджено базову відсоткову ставку 3,0% на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00% на рік). Як вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, безпідставно в односторонньому порядку, було змінено розмір погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме: з 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00% на рік) до 2,5% на місяць (30,00% на рік), з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік) та з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік). Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до частин першої - четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. При цьому, право на зміну відсоткової ставки в односторонньому порядку не є абсолютним, оскільки кредитним договором повинно бути чітко передбачено на який розмір може збільшуватися відсоткова ставка, оскільки не зрозуміло чому саме в такому розмірі нараховується відсоткова ставка на суму заборгованості. Відповідно до правової позиції у справі № 6-82цс16, висловленої у постанові Верховного суду України від 30 листопада 2016 року, звертається увага на те, що вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем, з 01.04.2015 року, у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,6% на місяць (43,20% на рік). З урахуванням викладеного, розмір процентів, за спірний період розраховується наступним чином: Розрахунок 36,00% річних за період з 01.04.2015 року по 30.05.2018 року (кількість днів - 1 156) на суму заборгованості 204,16 грн., 204,16 грн. х 36,00% х 1 156/360 = 236,01 грн.. Згідно розрахунку позивача, загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком), станом на 31.03.2015 року, становить - 275,73 грн.. Також, згідно розрахунку позивача, за вказаний період (з 01.04.2015 року по 30.05.2018 року), сума погашених процентів стано\-вить - 45,76 грн.. Тому, сплачена сума процентів повинна бути врахована при визначенні розміру процентів. Загальний залишок заборгованості за процентами (накопичувальним підсумком), станом на 30.05.2018 року, стано\-вить: 275,73 грн. + 236,01 грн. - 45,76 грн. = 465,98 грн.. Отже, станом на 30.05.2018 року, відповідач мав заборгованість - 770,14 грн., яка складалась з наступного: 204,16 грн. - заборгованість за кредитом; 465,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. З розрахунку позивача та з виписки по картці/рахунку вбачається, що 30.05.2018 року відбулось погашення заборгованості у сумі 1523,76 грн.. Зазначену суму коштів було внесено, шляхом списання коштів з рахунку відповідача «Автоматическое погашение просроченной задолженности с карты 51**28». Тому, станом на 31.05.2018 року, заборгованість за договором № б/н від 10 лютого 2011 року перед ПриватБанком відсутня та наявна переплата: 1 523,76 грн. - 770,14 грн. = «+753,62 грн.». Оскільки позивач продовжив списання коштів з рахунку відповідача, то станом на 30.09.2019 року, в межах заявлених вимог, переплата становить: 753,62 грн. + 13 875,44 грн. = 14 629,06 грн.. А вимоги позивача про стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита) та по процентам за користування кредитом є необґрунтованими. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу): Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Отже, неустойка за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді неустойки була передбачена договором. Оскільки, за своєю правовою природою неустойка володіє акцесорним характером, а позивачем не доведено невиконання/неналежного виконання відповідачем основного зобов`язання (заборгованість за наданим кредитом відсутня, заборгованість по процентам за користування кредитом також відсутня), то і нараховувати її у позивача не було підстав. Що також свідчить про необґрунтованість вимог позивача в цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази, розрахунки, суд вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed