Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2016 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2015 року приблизно о 24-00 годині у будинку [ADDRESS], власником якої є позивач, та квартир [NUMBER] та [NUMBER]. Оскільки двері квартири [NUMBER], звідки було чутно звук води, ніхто не відчиняв, мешканці вказаних квартир викликали слюсаря-сантехніка [PERSON], який перекрив у підвалі загальний стояк холодного водопостачання. Однак, брудна вода все-одно продовжувала капати та стікати по стелі в квартирах [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] Вранці 24.12.2015 року мешканці вказаних квартир звернулись до Харківської міської диспетчерської служби за телефоном 1562 із заявкою на складання акту про залиття, однак комісія так і не з'явилась. Тому, жителі квартири [NUMBER] викликали співробітників поліції, які по прибутті з'ясували, що доступу до квартири [NUMBER] не має. Після чого, після звернення поліції безпосередньо на дільницю №10 КП «Жилкомсервіс», отримавши необхідну інформацію, прийняли міри для забезпечення доступу до квартири [NUMBER]. В результаті до вказаної квартири прийшов чоловік, який її і відчинив. Зайшовши разом із ним до квартири [NUMBER] жителі залитих квартир побачили, що на підлозі квартири з будівельним сміттям стояла вода, було помітно, що в квартирі проводився капітальний ремонт, в туалеті вільно висів гнучкий шланг з відкритим краном на кінці, який був приєднаний до загального стояка холодної води. Викликаний слюсар-сантехнік оглянув квартиру [NUMBER], закрив відчинений кран та поновив водопостачання по загальному стояку у під'їзді. Оскільки до 25.12.2015 року співробітники КП «Жилкомсервіс» не з'явились для складання акту про залиття, мешканці залитих квартир самостійно склали акт про залиття. 05.01.2016 року КП «Жилкомсервіс» було проведено комісійне обстеження квартири позивача, про що складено акт обстеження №7/16 від 11.01.2016 року. Згідно висновку комісії залиття квартири позивача відбулося з квартири [NUMBER] через халатне використання води через гнучкий шланг у процесі здійснюваного в цій квартирі ремонту. В результаті залиття у одній з кімнат у квартирі позивача були залиті та пошкоджені шпалери на стінах, в іншій кімнаті залиті шпалери на стінах та на стелі. Власниця квартири [NUMBER] [PERSON] у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодувала, на письмове звернення позивача з пропозицією врегулювання виникнувших обставин належним чином не відреагувала. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку із залиттям квартири, йому та членам його родини була нанесена моральна шкода, яка полягає в порушенні комфортного проживання в квартирі, що спричиняє не тільки душевні страждання, але і змусила позивача звертатися до суду для захисту своїх порушених прав. На підставі викладених обставин, згідно уточнень, позивач просить стягнути з відповідача збитки, спричинені залиттям квартири в розмірі 8552 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 5000 грн., стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп., суму, сплачену за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 4082 грн. 99 коп., суму, сплачену за друк фотографій у розмірі 56 грн. Позивач [PERSON], а також його представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позову заперечував, надав до суду заперечення, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а саме вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, при цьому жодних посилань на обставини та докази, на підставі яких позивач прийшов до такого висновку позовна заява не містить. Зазначає, що акт обстеження №7/16 від 11.01.2016 року дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» не відповідає вимогам, визначеним законодавством, оскільки не містить чітку причину залиття та посилання на винну особу у спричиненні даного залиття. Також зазначає, що вини відповідача у залитті немає, оскільки в період з 11.00 год. до 19.00 год. 23.12.2015 року в житловому будинку [ADDRESS] було відсутнє холодне водопостачання у зв'язку з проведенням КП «Харківводоканал» ремонтних робіт, та після відновлення водопостачання відбувся прорив трубопроводу холодного водопостачання, що проходить через квартиру [NUMBER], яка належить відповідачеві. Про вказані обставини відповідач дізнався лише 24.12.2015 року, оскільки у вказаній квартирі проводились ремонтні роботи та в ній ніхто не мешкав. Єдиною особою, яка перебувала в квартирі на момент відновлення водопостачання 24.12.2015 року був чоловік відповідача - [PERSON], який і усунув первісні наслідки залиття квартири та ізолював протікання зі трубопроводу холодного водопостачання. 25.12.2015 року відповідач звернулась до ТОВ «ВІНСТ ПЛЮС», з яким було укладено договір підряду на виконання робіт по усуненню течії на стояку холодного водопостачання та в цей же день, проведено вказані у договорі ремонтні роботи. Вважає, що відповідальність за неналежне виконання робіт з профілактичного обслуговування систем водопроводу та як наслідок - залиття квартири позивача та відповідача покладається на балансоутримувача житлового будинку [ADDRESS] - КП «Жилкомсервіс». Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є співвласником квартири № [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30 серпня 2006 року (а.с. 15). Також судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що квартира №[ADDRESS] належить відповідачу [PERSON]. 23.12.2015 року приблизно о 24:00 годині в будинку [ADDRESS] відбулося залиття квартири [NUMBER], розташованої на першому поверсі, що належить позивачу, та квартир [NUMBER], [NUMBER], розташованих на другому поверсі, з квартири поверхом вище - [NUMBER], яка перебувала у стадії ремонту. 25.12.2015 року жителі залитих квартир - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] склали акт про залиття, згідно якого вважають, що причиною залиття сталося самовільне втручання в систему холодного водопостачання в ході проведення власником квартири [NUMBER] капітального ремонту та халатне відношення до необхідних мір при користуванні холодною водою, а саме: залишення відкритим кран на гнучкому шлангу (а. с. 13-14). 05.01.2016 року Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» було проведено комісійне обстеження квартири позивача, на підставі якого складено акт обстеження від 11.01.2016 року №7/16, де зазначено, що 24.12.2015 року відбулося залиття квартири [NUMBER] із вище розташованої квартири [NUMBER]; у квартирі [NUMBER] у санвузлі мешканцями від корінного крану, для користування водою виведений гнучкий шланг; ймовірно залиття нижче розташованої квартири [NUMBER] відбулося через халатне використання води через гнучкий шланг. У санвузлі відсутня гідроізоляція підлоги. На момент обстеження кв.[NUMBER] знаходиться у стадії ремонту. Внаслідок залиття у квартирі [NUMBER] маються сліди залиття: у кімнаті площею 16,7 кв.м. - відшарування шпалер на стіні загальною площею приблизно 1,5 кв.м.; в кімнаті площею 16,10 м2 - на стелі та стінах (шпалери) маються сухі сліди залиття загальною площею приблизно 3 кв.м. Загальна площа залиття кв. [NUMBER] складає приблизно 4,5 кв.м. До вказаного акту також долучено фото, які підтверджують факти, викладені у ньому (а.с. 7-12). Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №11814 від 08.02.2017 року, яка проведена Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вбачається, що вартість відновлювального ремонту, пов'язаного з залиттям квартири [ADDRESS], складає 8552 грн. (а.с. 65-75). Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З наведених підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 8552 грн., оскільки судом встановлено, що саме з її вини сталося залиття, внаслідок чого належне позивачу майно було пошкоджено, тобто між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу є безпосередній причинний зв'язок, тому відповідач має відшкодувати спричинену нею шкоду. Разом з тим, доводи представника відповідача виклалені в запереченнях, про те що залиття сталося через бездіяльність балансоутримувача нічим не підтверджені, а надані докази: копія договору підряду від 25.12.2015 року, акту прийому-передачі виконаних робіт за договором підряду №25/12-П, довідка КП «Харківводоканал» №с-5474/1-16.21.05 від 07.09.2016 року про відсутність холодної води з 11-00 год. 23.12.2015 року до 19-00 год. 23.12.2015 року в зв'язку з проведенням ремонтних робіт, та відповідь КП «Жилкомсервіс» від 27.09.2016 року не спростовують вини відповідача, а тому ці доводи не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Покази свідка [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки вони ні підтверджують, ні спростовують будь-яки обставини, що стосуються предмета доказування по справі. З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Так, [PERSON] оцінює моральну шкоду, спричинену йому залиттям квартири у розмірі 5000 грн., мотивуючи тим, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання останнього та членів його сім'ї та спричиняє позивачу не лише моральні страждання, а ще й змушує звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу та емоційних затрат, що негативно впливає на здоров'я. Враховуючи те, що залиття відбулося взимку перед Новим роком, було неможливо провітрити квартиру та просушити стіни та підлогу у квартирі, внаслідок чого з'явився запах сирості та плісняви; замість того, щоб готуватися до свята та комфортно проводити новорічні та інші вихідні та святкові дні, позивачу з членами сім'ї довелося переживати сильний душевний стрес та знаходитися в антисанітарних умовах; ремонт в залитих кімнатах не проведений оскільки, це потребує значних грошових коштів та відповідних умов. Також зазначив, що вода у його квартиру спочатку текла з туалету кв. [NUMBER], протекла через два поверхи та була засмічена не лише будівельним сміттям, але й містила брухт та імовірно інфекцію. Плями, пліснява та відшаровані шпалери на стінах та стелі мають не лише естетично неприємний вигляд, шкодить здоров'ю, але й постійно нагадують про отриманий стрес. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я тощо. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача та його родини, тривале знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов'язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття його квартири [NUMBER], розташованої по вул. Клочківській в м. Харкові, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, у відповідності до статті 141 ЦПК України, суд присуджує позивачеві понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані із проведенням будівельно-технічної експертизи в сумі 4082, 99 грн., однак, як вбачається з квитанції, наданої Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса вартість експертизи становить 4052, 60 коп., а тому стягненю підлягає саме ця сума - 4052, 60 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій, а саме витрати за роздруківку фотографій, долучених до акту КП «Жилкомсервіс» №7/16 від 11.01.2016 року на підтвердження чого надав квитанцію №5532 від 23.04.2016 року, однак даний платіжний документ не підтверджує факту, які самі фотографії друкувалися та в якій кількості, що замовником цієї послуги був саме позивач, тому вимоги в цій частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial