Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 09 липня 2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис № 146) без надання строку на примирення. Посилається на те, що 09.07.2016 сторони уклали шлюб. Від даного щлюбу у них народилася дочка [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на шлюб, що призводило до сварок, які негативно впливали на виховання дочки. Деякий час сторони намагалися зберегти сімю, про те це не призвело до результатів. Примирення між сторонами неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і дочки. На сьогодні сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Шлюб носить лише формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливе. Саме тому позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу. 19 лютого 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче засідання на 11 год. 30 хв. 10 травня 2018 року. 10 травня 2018 року о 11 год. 30 хв. судове засідання не відбулося, справу було знято з розгляду в звязку з взяттям суддею дня відпочинку в порядку компенсації за рахунок виходу у вихідний день. Судове засідання відкладено на 09 год. 45 хв. 22 травня 2018 року. До суду позивач [PERSON] не зявилася, 14.05.2018 направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявився, 14.05.2018 направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та просить його задовольнити. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved