Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] районна державна адміністрація звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 26 серпня 2014 року на первинному обліку служби у справах дітей [PERSON] РДА перебувають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яким 27 серпня 2014 року наданий статус дітей, що позбавлені батьківського піклування. [PERSON] проживає на даний час в дитячому будинку сімейного типу в с. Дейманівка, а [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Дігтярівському професійному аграрному ліцеї. Їх матір [PERSON], [INFO], рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2014 року позбавлена батьківських прав. Їх батько [PERSON], [INFO], вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2004 року, засуджений до 13 років позбавлення волі. [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі проживає в с. Гурбинці. З моменту звільнення [PERSON] до служби у справах дітей [PERSON] РДА по питанню повернення дітей не звертався. Налагодити контакти з сином не намагався, як і з прийомними батьками його сина. Син не виявив бажання залишити прийомну сімю та повернутися до батька, з яким не спілкувався останні 13 років. Згідно інформації, наданої Дігтярівським професійним аграрним ліцеєм, [PERSON] за період з лютого по червень 2016 року жодного разу не цікавився долею своєї дочки [PERSON], не встановлював з нею та з навчальним закладом звязки, не приймав участі в її вихованні. [PERSON] РДА, як орган опіки та піклування, вважає передачу дітей [PERSON] та [PERSON] для виховання їх батькові неможливою та такою, що буде суперечити інтересам дітей. Враховуючи вищевикладене, а також те, що батько дітей добровільно самоусунувся від виховання дітей, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.51-52, 57, 65-66). Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. Представник третьої особи виконавчого комітету Давидівської сільської ради проти задоволення позову не заперечував, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти задоволення позову, просили справу розглядати без їх участі, про що надали відповідні заяви. Суд, вислухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], про що свідчать свідоцтва про народження (а.с.7-8). Згідно рішення Пирятинського районного суду від 01.08.2014 року [PERSON], [INFO], позбавлена батьківських прав. [PERSON] вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2004 року засуджений до 13 років позбавлення волі (а.с.9-11). Розпорядженням голови [PERSON] РДА №203 від 27 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Також відповідно до даного розпорядження з 01 вересня 2014 року [PERSON] влаштовано в Дігтярівський професійний аграрний ліцей на повне державне утримання. [PERSON] влаштовано в комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради (а.с.21). 29 серпня 2014 року розпорядженням голови [PERSON] РДА №206 від 29 серпня 2014 року, [PERSON] влаштований в прийомну сімю [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Розпорядженням голови [PERSON] РДА №204 від 05 липня 2016 року прийомну сімю [PERSON] та [PERSON] переведено у статус дитячого будинку сімейного типу (а.с.23-24). Згідно довідки про звільнення від 08 лютого 2016 року [PERSON] звільнений з місць позбавлення волі (а.с.12). 14 червня 2016 року [PERSON] надав пояснення, що після звільнення з місць позбавлення волі його батько з ним не спілкувався, не телефонував та взагалі не вчиняв ніяких дій задля налагодження з ним стосунків. Додатково вказав, що не бажає їхати до рідної сімї, а хоче залишитися в прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Також 14 червня 2016 року прийомною матірю [PERSON] [PERSON] були надані пояснення, в яких вона зазначила, що батько [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі до них не зявлявся, не телефонував та не цікавився своїм сином. Згідно довідки Дігтярівського професійного аграрного ліцею №01/6-120 від 13 червня 2016 року батько учениці даного навчального закладу [PERSON], [INFO], [PERSON] за період навчання жодного разу не цікавився долею своєї дочки, не встановлював будь-яких завязків з навчальним закладом та не приймав участі у її вихованні. Відповідно до довідки Пирятинського районного центру зайнятості №1108 від 13 червня 2016 року [PERSON] на обліку центрі зайнятості як безробітній не перебуває (а.с.14). 16 травня 2016 року начальником служби у справах дітей було складено акт обстеження умов проживання сімї [PERSON], в якому зазначено, що дана сімя має задовільні умови проживання. У будинку прибрано та наявні необхідні меблі. Для проживання та розвитку дітей створені умови на задовільному рівні. Сімя обробляє земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] не працюють. Продуктів харчування в будинку обмаль. Засобів для існування сімя не має (а.с.17). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації про можливість передачі [PERSON] та [PERSON] для подальшого виховання батькові [PERSON] від 17 червня 2016 року було вирішено підготувати службі у справах дітей висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). [PERSON] на дане засідання не зявився, хоча запрошувався на нього та повідомлявся про час та місце його проведення (а.с.13). Служба у справах дітей [PERSON] РДА у своєму висновку від 26.07.2016 року №01-44/426 зазначила наступне. [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі до служби у справах дітей по питанню повернення дітей не звертався. Не цікавився долею своїх дітей та не намагався встановити зв'язок з ними. Обєктивних причин, що могли б послугувати перешкодою у здійсненні ним його батьківських обовязків, немає. Тобто [PERSON] добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.31-33). Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки дитини, чи один з них, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 зі змінами). З наведених вище норм права вбачається, що позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків. Відповідно до Принципу 6, закріпленого в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Крім того при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Даючи правову оцінку поведінці [PERSON] щодо виконання ним своїх батьківських обов'язків у відношенні власних дітей, суд вбачає свідоме ухилення та нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками по вихованню дітей. Саме такий висновок суд робить виходячи з того, що з дня звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі 08 лютого 2016 року і по теперішній час не вчинив жодної дії, яка б свідчила про його бажання та намагання налагодити контакт з дітьми. Протягом цього часу відповідач жодного разу не відвідав сина в прийомній сімї, не поцікавився про стан його здоров'я, про його фізичний та духовний розвиток, хоча він не бачив його 13 років. Також [PERSON] не проявляв жодного інтересу стосовно розвитку своєї доньки [PERSON], яка знаходиться на повному державному утриманні в Дігтярівському професійному аграрному ліцеї. Вказані обставини свідчать про свідоме невиконання та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей. Крім того матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] чиняться перешкоди у виконанні ним своїх батьківських обов'язків відносно дітей, або з інших незалежних від [PERSON] причин він не може виконувати свої батьківські обов'язки. Отже даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що свідоме невиконання батьком своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей суперечить вимогам Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, Конституції України та Сімейного Кодексу України, порушує права малолітньої дитини на належне батьківське виховання, а тому ці права дитини підлягають судовому захисту. За таких обставин вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами. При цьому суд відповідно до положень ст..19 СК України приймає до уваги та погоджується з висновком Служби у справах дітей від 26.07.2016 року №01-44/426. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], буде відповідати інтересам дітей. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved