Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом, в якому із врахуванням уточнень, просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р та визнати її наймачем жилої кімнати площею 10,8 кв.м в квартирі [ADDRESS] замість покійної матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , посилаючись на те, що після смерті матері, яка була наймачем спірної кімнати, вона залишилася одна проживати в ній, а тому з метою визнання її наймачем кімнати, звернулася до Київської районної адміністрації ОМР з письмовою заявою про укладення з нею договору найму спірної кімнати, але листом від 30.11.2018 р. № Т-1484 їй було відмовлено в укладені договору найму, оскільки її місце проживання не було зареєстровано у вищевказані квартирі, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Після звернення [PERSON] до суду з позовом, з`ясувалося, що розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 29.12.2018 р. № 644-01р, вищевказану спірну кімнату було надано [PERSON] та визнано його наймачем двох кімнат загальною жилою площею 23,2 кв.м, у складі сім`ї з двох осіб - [PERSON] та його донька [PERSON] , а також внесені зміни договору найму. Ухвалою від 05.03.2019 р. за вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 520/80/19 та розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. Від Київської районної адміністрації ОМР надійшов відзив на первісну та уточнену позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009 р., адже оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його виконання, а тому не може бути скасоване, а також, оскільки позивачка не набула права користування кімнатою, адже не була членом сім`ї померлого наймача та не зареєстрована в квартирі. Дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи суд встановив, що 15 липня 2004 р. Київською районною адміністрацією виконавчого комітету ОМР видано ордер № 6647 серії КР на жиле приміщення - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею 40,6 кв. м, на ім`я [PERSON] , зі складом сім`ї [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2016 р. у справі № 520/12328/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Київська районна адміністрація ОМР та КП ЖКС «Вузівський» про встановлення порядку користування квартирою, суд визначив порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] , а саме, виділив у користування [PERSON] та його доньки [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 12,4 кв. м, у користування [PERSON] виділив кімнату № 1 площею 10,8 кв. м, у користування [PERSON] виділив кімнату № 3 площею 17,1 кв. м, у спільному користуванні сторін залишив кухню площею 8,5 кв. м, ванну кімнату площею 2,7 кв. м, вбиральню площею 1,1 кв. м, коридор площею 11,8 кв. м, шафу площею 1,0 кв. м та балкон площею 1,9 кв. м. У вищевказаному рішенні суду встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , а прізвище змінила після шлюбу. Вказані обставини відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 12 червня 2017 р. № 1624 [PERSON] займала ізольовану кімнату житловою площею 10,8 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] , на яку окремо відкрито особовий рахунок, а сусідами по квартирі є [PERSON] зі складом сім`ї дві особи, який займає кімнату площею 12,4 кв. м, та [PERSON] зі складом сім`ї три особи, яка займає кімнату площею 17,1 кв. м. З наведеного видно, що житлові кімнати квартири [ADDRESS] є окремими ізольованими житловими приміщеннями. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 10 жовтня 2018 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Одеській області [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запит за № 10447. 18 жовтня 2018 р. КП «ЖКС «Вузовський» видав [PERSON] довідку № 2195 про те, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею по день смерті постійно проживала і вела спільне господарство мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] дівоче прізвище позивача [PERSON] , а відповідно до свідоцтва про народження позивача № [NUMBER] її матір`ю є [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] після одруження 9 липня 1983 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Отже, згідно матеріалів справи [PERSON] є донькою [PERSON] . Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 1, 2 статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З тексту акту, підписаного консьєржами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також сусідами [PERSON] та [PERSON] , підписи яких завірені 22 жовтня 2018 р. начальником дільниці № 2 КП «ЖКС «Вузовський» Сеньківим А.В. вбачається, що [PERSON] (донька) та [PERSON] (мати) на протязі кількох років (з 2011 р.) разом вели спільне господарство та проживали в квартирі [ADDRESS] , а після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжувала проживати в квартирі, при цьому інші особи в квартирі не живуть. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили спільне проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю та ведення ними спільного господарства до смерті [PERSON] , а також продовження проживання [PERSON] у квартирі після смерті матері. Таким чином, суд вважає доведеним факт ведення позивачем із [PERSON] спільного господарства та постійного проживання однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] по день смерті [PERSON] , а також продовження проживання позивача у вказаній квартирі після смерті матері. [PERSON] 1 листопада 2018 р. звернулася із заявою до Київської районної адміністрації ОМР, в якій просила укласти з нею договір найму жилої кімнати площею 10,8 кв.м. та загальної площі 19.91 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та відкрити на її ім`я відповідний особовий рахунок. Свою заяву [PERSON] мотивувала тим, що вона як член сім`ї померлого наймача набула права користування зазначеною жилою кімнатою та має право на укладення з нею договору найму відповідно до положень ст. 106 ЖК України. Листом від 30 листопада 2018 р. [PERSON] було відмовлено в укладенні договору найму, оскільки її місце проживання не було зареєстровано в квартирі, а тому рекомендовано звернутися до суду. Розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 29 грудня 2018 р. № 644-01р, кімнату, що займала [PERSON] та [PERSON] , надано у користування [PERSON] та визнано його наймачем двох кімнат загальною жилою площею 23,2 кв. м, у складі сім`ї з двох осіб, [PERSON] та його донька [PERSON] , внесені зміни до договору найму. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає вищевказане розпорядження та відмову [PERSON] в укладенні з нею договору найму незаконним. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення. Також в пункті 9 постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖКУ» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 (v0009700-96) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (головуючий - Луспеник Д.Д.) у цивільній справі № 754/14628/17-ц (провадження № 61-5967 св 19) зазначено, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Позивачкою суду надані квитанції та розрахунки за житлово-комунальні послуги, які розраховувалися на одну особу, та сплачувалися нею від імені померлої. Судом не встановлено, що вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] відбулося проти волі наймача [PERSON] , а отже позивач набула право користування займаною [PERSON] кімнатою, як член її сім`ї, не зважаючи на відсутність реєстрації місця проживання в даній квартирі, а тому відповідно мала право на укладення з нею договору найму кімнати площею 10,8 кв.м. Суд звертає увагу, що інші особи, що зареєстровані у квартирі не відносилися до членів сім`ї [PERSON] , адже вони не вели з нею спільного господарства та були наймачами окремих житлових кімнат квартири, а тому не потрібно було їх згоди на вселення [PERSON] в займану [PERSON] кімнату. Разом з тим, відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у цивільній справі № 754/14628/17-ц (провадження № 61-5967 св 19). В ході розгляду справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив, що вселення позивача до спірної кімнати відбулось за безспірною згодою її матері [PERSON] , як основного наймача цієї кімнати. При відібрані судом особистих свідчень від відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] вищевказаних висновків суду спростовано не було. Звертається також увага на те, що під час проживання позивача у спірній кімнаті ані відповідач [PERSON] , ані третя особа [PERSON] до суду з вимогами про її виселення не зверталися, такі перешкоди в проживанні і проживанні в спірній кімнаті [PERSON] почали чинитися лише після смерті матері - основного наймача кімнати. Київська районна адміністрація ОМР зі свого боку вимоги [PERSON] щодо переоформлення договору найму з розглядом всіх обставин та документів поряд з [PERSON] не провела, пославшись при відмові лише на відсутність реєстрації [PERSON] за адресою розташування спірного майна. Таким чином, оскільки житлова кімната площею 10,8 кв. м після смерті [PERSON] не звільнилася, відповідно у Київської районної адміністрації ОМР не було підстав передбачених ст. 54 ЖК України для надання її [PERSON] . Безпідставними є посилання Київської районної адміністрації ОМР на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009, адже наведені в рішенні роз`яснення стосується права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше та вносити до них зміни. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання стягнення судових витрат буде вирішено в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved