Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 156311,06 гривень. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 27 червня 2013 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичила відповідачу 3000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 10 березня 2016 року складає 78548,27 гривень, а відповідач зобовязалася в строк до шести місяців повернути позичені кошти та сплатити 3% відсотки місячних за користування коштами. Однак у зазначений строк відповідач зобовязання за договором не виконала. З цих підстав позивач просить стягнути з неї борг за договором позики у розмірі 78548,27 гривень та 3 % місячних за користування грошовими коштами у розмірі 77762,79 гривень, що разом складає 156311,06 гривень. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подала заяву, в якій просила слухати справу в її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 27 червня 2013 року сторони уклали договір, за умовами якого позивач передала відповідачу 3000 доларів США, зі сплатою 3% місячних, терміном на шість місяців, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.\~ Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У передбачений укладеним між сторонами договором строк повернення позики 27 грудня 2013 року [PERSON] боргу не повернула. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON], як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON], як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 3000 доларів США та 3% відсотки місячних за користування коштами на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконала. Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, заборгованість [PERSON] за відсотками за період з червня 2013 року по березень 2016 року становить 2970 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 10 березня 2016 року складає 77762,79 гривень. Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в її користь із відповідача боргу за договором позики у розмірі 78548,27 гривень та 3 % місячних за користування грошовими коштами у розмірі 77762,79 гривень, що разом складає 156311,06 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 1563,11 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved