Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] у с.Підвиноградів помер її батько [PERSON] , який за життя залишив заповіт і все своє майно заповідав своїй доньці - позивачці по справі. Спадкове майно складається із житлового будинку [ADDRESS] . Дружина та син спадкодавця померли. У визначений строк позивакою було подано заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, однак їй було видано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та рекомендовано звернутися у суд. Просить суд визнати за нею право власності на спадковий будинок у [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог повідомлений про час та місце проведення судового засідання, заяв та клопотань не подавав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2020 року. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] , позивачці по справі. Заповіт складено 28.10.2019 року та посвідчено секретарем виконавчого комітету Матіївської сільської ради Виноградівського району та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за №63. Дружина спадкодавця - [PERSON] , померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2018 року), а син спадкодавця - [PERSON] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2019 року). Інших спадкоємців першої черги, крім позивача, не має. Як вбачається із довідок Підвиноградівської сільської ради №№02-14/326 та 02-14/326-1 від лютого 2020 року, в [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , невістка, 1996 р.н., [PERSON] , внучка, 2015 р.н. та [PERSON] , внук, 2018 р.н. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 14.08.2020 р. №670, технічного паспорта від 30.07.2020 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений (рік будівництва - 1985 рік), його вартість складає 206001,00 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 101,8 кв.м., в тому числі житлова площа - 67,4 кв.м. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] , останньому належав жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Після його смерті на це майно відкрилася спадщина. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві та запропоновано звернутися до суду. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав інтересів, що підлягають захисту судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті батька [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved