Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє - адвокат Вівчар А.Г. звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , де третіми особами на стороні позивача є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказавши в ньому, що позивач [PERSON] являється власником господарства, що розташоване в [ADDRESS] ) з 27.11.1990 року. Відповідач по справі зареєстрований в даному господарстві так як являється колишнім чоловіком доньки власника господарства, однак з 2011 року не проживає по вказаній адресі. Реєстрація відповідача в спірному господарстві перешкоджає позивачу у можливості розпоряджатися даним приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власником такого як і іншим членам родини. В позові зазначається, що відповідач не проживає в належному позивачу господарстві, а тому просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим в [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладені в позовній заяві та не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Свідки по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що проживають по сусідству з господарством [PERSON] та підтвердили, що відповідач по справі [PERSON] не проживає у вищезазначеному господарстві з 2011 року. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, а також в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про поважні причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , являється власником господарства, що розташоване в [ADDRESS] з 27.07.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право особистої власності від 27.07.1991 року. (а.с. 12, 17) Відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 828 від 09.08.2018 року встановлено, що [PERSON] у господарстві, що розташоване за адресою: в [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає. (а.с. 9) На підставі зазначеного, вбачається, що відповідач у вищезазначеному господарстві не проживає з 2011 року. Реєстрація відповідача в спірному господарстві перешкоджає позивачу у можливості розпоряджатися приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власник такого. Згідно зі ст. 71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі, а [PERSON] , слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved