Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Бора Ю.В., звернувся у суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Виноградівської міської ради, [PERSON] , про виселення з жилого будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Право позивача на вказаний об`єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.1997 року, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №2854. Разом з позивачем та його дружиною у належному йому на праві приватної власності будинку зареєстрований та проживає його син - [PERSON] (відповідач). Останній постійно зловживає алкогольними напоями, влаштовує дебоші та сварки, принижує позивача та його дружину (свою матір), застосовує до батьків фізичне насильство, в утриманні та ремонті житла участі не приймає, оплату спожитих комунальних послуг не здійснює. На даний час між сторонами спору склалися особливо неприязні відносини, які супроводжуються системними побутовими конфліктами, погрозами та мордуванням, що виключає можливість ведення спільного побуту. Відповідач неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Позивач просить суд виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується судовими розписками. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заінтересовані особи подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Майнове (речове) право позивача на вказаний об`єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.1997 року, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №2854. Разом з позивачем та його дружиною у належному йому на праві приватної власності будинку зареєстрований та проживає його син - [PERSON] (відповідач). Як вказує у позові [PERSON] останній постійно зловживає алкогольними напоями, влаштовує дебоші та сварки, принижує позивача та його дружину (свою матір), застосовує до батьків фізичне насильство, в утриманні та ремонті житла участі не приймає, оплату спожитих комунальних послуг не здійснює. На даний час між сторонами спору склалися особливо неприязні відносини, які супроводжуються системними побутовими конфліктами, погрозами та мордуванням, що виключає можливість ведення спільного побуту. Щодо особи відповідача, слід зазначити наступне: вироком Виноградівського районного суду від 21.07.2000 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; вироком Виноградівського районного суду від 19.09.2000 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; вироком Виноградівського районного суду від 29.01.2001 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; вироком Виноградівського районного суду від 27.01.2004 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; вироком Хустського районного суду від 20.04.2010 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; вироком Виноградівського районного суду від 17.01.2011 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; вироком Виноградівського районного суду від 23.10.2014 року - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. У сім`ї поведінка відповідача характеризується агресивністю, повною відсутністю поваги до батьків, нехтуванням нормами етики та моралі. За місцем проживання [PERSON] користується речами споживчого кола та майном батьків, з застосуванням погроз постійно вимагає надання йому грошових коштів. Умисно не дотримується елементарних санітарних правил, перешкоджає у контактах з близькими та друзями, здійснює залякування батьків у брутальних формах, шантажує знищенням майна, завдає словесних образ та побоїв. Постановами Виноградівського районного суду від 27.09.2019 року у справі №299/2676/19, від 13.12.2019 року у справі №299/3749/19 відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно положень ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Факт неможливості спільного проживання з відповідачем є очевидним, спільне проживання з ним по суті є для позивача вкрай небезпечним, хоча він і не має іншого житла, однак попередження його про неприпустимість такої поведінки в подальшому є недоцільним. Його антигромадська поведінка є триваючою. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює проживання із ним в одному житловому будинку, а вжиті заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, суд вважає, що останнього необхідно виселити із будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved