Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.05.2019р.) до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в період часу з червня по жовтень 2016 року вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, спільно з ним проживала однією сім`єю та вела господарство. Відносини мали системний характер, були цілком серйозним; відношення [PERSON] щодо позивача, вказувало на те, що він бажає створити повноцінну сім`ю; вони разом винаймали квартиру, до якої заселилися 16.06.2016 року. Дану подію відсвяткували разом з друзями, знайомими та родичами позивача. Сторони спільно сплачували кошти за оренду квартири, комунальні послуги, харчувалися, мали спільний бюджет. Подію щодо реєстрації шлюбу у встановленому порядку, вони відкладали, адже не мали достатніх коштів для святкування. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства та утримання сім`ї. Відповідач влаштовував постійні сварки, в т.ч. у присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає честь і гідність позивача. Дані відносини за узгодженням із відповідачем були припинені з жовтня 2016 року. Позивач почала проживати окремо від відповідача у квартирі [ADDRESS] . Під час спільного проживання позивач [INFO] народила [PERSON] та відповідно до свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] , її батьком записаний і є [PERSON] (відповідач по справі). В період часу з 03.07.2017 року по даний час [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Утримання, виховання та забезпечення дитини повністю здійснюється позивачем. Водночас, відповідач повністю ігнорує свої зобов`язання по утриманню своєї дитини, нічим не допомагає їй та колишній дружині. Крім того, позивач частину витрат несе на своє лікування, оскільки є особою з інвалідністю 3 групи. Позивач вказує, що такі обставини та байдуже відношення [PERSON] до обов`язків щодо утримання дитини та дружини, ставлять вкрай скрутне матеріальне становище позивача, що є підставою звернення до суду. Неодноразові спроби позивача домогтися від [PERSON] виконання обов`язків щодо матеріальної допомоги своїй сім`ї, жодного результату не принесли, він не має на меті брати участь в утриманні дитини та колишньої дружини. 06.11.2018р. Придніпровським районним судом м. Черкаси (справа №711/8605/18) за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить суд, - встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу; стягувати з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 2000грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 01.03.2019 року прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.08.2019р. прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог в редакції від 22.05.2019р. та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 13.05.2019р. відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Зазначено, що позовні вимоги він не визнає і вони не підлягають до задоволення. Так, позивач не перебувала з ним у шлюбі, а тому вважає, що у позивача відсутнє право на утримання з боку відповідача. Позовні вимоги щодо розміру аліментів 2000грн., - є необґрунтованими. 20.05.2019р. [PERSON] подала відповідь на відзив. Зазначено, що відповідач визнає факт свого батьківства щодо дитини, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що певний проміжок часу з червня по вересень 2016 року проживала однією сім`єю із відповідачем, але шлюб вони не реєстрували; вели спільне господарство, мали спільний бюджет, планували подальше спільне життя. Мають спільного сина, батьком якого є відповідач, спору про батьківство немає. На даний час вона не може працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Син проживає із нею і знаходиться на її утриманні. Незважаючи на наявність судового наказу про стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання сина, відповідач кошти не сплачує, але цей судовий наказ до органів ДВС вона не подавала. У вихованні та утриманні сина їй допомагає її матір, яка також з нею проживає. Вважає, що відповідач повинен утримувати її, як матір спільного сина до досягнення ним трьох років. В судовому засіданні відповідач зазначив, що спору щодо батьківства немає - він є батьком сина [PERSON] , а позивач - матір. Пояснив, що позов визнає частково, а саме згоден сплачувати на матір дитини аліменти в розмірі 500грн. щомісяця, а не 2000грн., як просить позивач; не визнає факт спільного проживання однією сім`єю із позивачем. У червні 2016 року він орендував житло, зустрічався із позивачем і вона часто бувала в нього вдома. Позивач завагітніла і вони вирішити залишити дитину. Спільного побуту не було, спільних покупок не здійснювали, від дитини він не відмовляється. На даний час відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, шукає роботу і отримує державну допомогу. Інших утриманців немає, є працездатним. В судовому засіданні позивач погодилась на пропозицію відповідача щодо розміру аліментів на її утримання - 500грн. 00коп. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (серія [NUMBER] , актовий запис №461). Спору про батьківство немає. [PERSON] проживає та зареєстрований разом із позивачем [PERSON] , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 03.10.2018р. Департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради та даними паспорта позивача серія [NUMBER] . Відповідно до судового наказу, виданного Придніпровським районним судом м. Черкаси 06.11.2018р. (справа №711/8605/18) із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , 2017р. народження в розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку), але не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.10.2018р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На думку суду, під час розгляду справи позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави для задоволення позову в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Посилання на письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в обгрунтування доводів позову, подані позивачем до суду, не є допустимими доказами, оскільки, як зазначено у ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, слід зазначити, що позивач [PERSON] не заявляла і не подавала клопотання про допит вказаних осіб в якості свідків. Крім того, долучені до позову фотознімки, також не свідчать про факт спільного проживання сторін по справі однією сім`єю. Також, позивачем не доведено, що сторони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували побутові проблеми. Доказів проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини у вказаний період, не надано. При цьому, слід зазначити, що домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таке рішення суду відповідає висновкам, що викладені у постанові ВС від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17. Як передбачено статтею 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 80 СК). Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). При вирішенні даного спору судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю, що також не оспорюється сторонами. На даний час позивач не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, відповідач не заперечував проти сплати аліментів у розмірі 500грн. щомісяця на утримання матері дитини - позивача по справі [PERSON] , яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач у судовому засіданні погодилась із запропонованим відповідачем розміром аліментних платежів. Отже, суд дійшов до висновку, що відповідач згоден з тим, що мати дитини потребує матеріального забезпечення і спроможний надавати матеріальну допомогу у певному розмірі. При цьому, як на думку суду, ті обставини, що сторони не перебували у шлюбі і судом не встановлено факту їхнього проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, не свідчать про неможливість застосування до виниклих спірних правовідносин положень ст. 84 Сімейного Кодексу України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме, слід стягувати з відповідача на утримання позивача аліменти в розмірі 500грн. 00коп. щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року (дата подачі позовної заяви до суду) та продовжувати до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає до негайного виконання. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 768грн. 40коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial