Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2019 року звернувся до суду із позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 216996,00 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що СВ прокуратури Полтавської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 42015000000001359, внесене до ЄРДР 07.07.2015 року, попередня правова кваліфікація кримінальних правопорушень ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.374, ч.1 ст.384 КК України. Так на протязі 4 років та 4-х місяців досудове розслідування вказаного кримінального провадження належним чином не здійснюється, слідчим взагалі не проводяться слідчі дії, до цього часу жодній особі не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження, а оскільки у даному кримінальному провадженні він не має статусу потерпілого, він згідно ст. 307 КПК України не може оскаржити недотримання слідчим, прокурором розумних строків. Проведення належного розслідування та розгляду даної кримінальної справи за результатами якої було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б йому можливість у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно нього за нововиявленими обставинами. Проте, у зв`язку з тим, що слідчий Магда В.Л. належним чином не виконує свої обов`язки, а прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, належним чином на це не реагує, такою можливістю він скористатися не може, що доставляє йому значних моральних страждань. Більше того, у зв`язку з плином часу, можливість збору доказів у даній справі з кожним місяцем втрачається. Неналежність розслідування вказаного кримінального провадження також підтверджується ухвалами слідчих суддів, зокрема ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.06.2019 року, якою було скасовано постанову про закриття кримінального провадження; Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.11.2017 року у справі № 554/6267/16-к, якою було зобов`язано старшого слідчого першого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Мандича С.М. розглянути заяву від 29.06.2017 року про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні; Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 28.08.2019 року у справі № 554/6267/16-к було скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Полтавської області Магди В.Л. від 24.05.2018 року про закриття кримінального провадження № 42015000000001359. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення його прав, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричиняє йому значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів, з вини прокуратури Полтавської області він позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, протягом тривалого часу він вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, які були навмисно, грубо і цинічно порушені відповідачем. Крім того, такими діями та бездіяльністю відповідач підірвав у його очах авторитет правоохоронних органів, обов`язком яких є, в першу чергу, захист прав, свобод та інтересів таких простих громадян України як він. Такі моральні страждання він відчуває вже на протязі 52 місяців. Осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань, а тим більше оцінити їх в грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори з урахуванням вимог розумності та справедливості завдану йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 216996 грн.00 коп. Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.12.2019 року на адресу суду позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 17.12.2019 року на адресу суду представник відповідача прокуратури Полтавської області подав відзив на позовну заяву в якій просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування відзиву вказував, що позивач пов`язує свої моральні страждання із розслідуванням кримінального провадження розпочатого за його заявою. До наданих правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанови слідчого про закриття не відноситься. Таким чином, заявлені позивачем підстави щодо відшкодування шкоди відносяться до деліктних зобов`язань. Шкода завдана фізичній особі незаконними, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. [PERSON] обґрунтовував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок бездіяльності органом досудового розслідування, вважаючи процесуальні рішення та дії слідчого незаконним з огляду на ухвали слідчого судді. Водночас, зазначене не є безумною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки оскарження [PERSON] процесуальних рішень слідчого є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму, як оскарження постанов слідчого у розумінні ст.. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, скільки не є порушенням прав особи. 17.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача Державної казначейської служби України, згідно якого останні просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. В обґрунтування вказували, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Крім того вказували, що позивач має довести наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину, але позивачем всіх чотирьох елементів не доведено та не надані належні тому підтвердження. Ухвалою суду від 20.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження . 03.01.2020 року позивач надав відповідь на відзив де просив задовольнити свої позовні вимоги, обґрунтовуючи відзив на позов посилався на практику ЄСПЛ, законодавство України, та долучив письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно матеріалів справи встановлено, що прокуратурою Полтавської області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42015000000001359 відомості про яке внесено до ЄРДР 08.07.2015 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2015 року за заявами [PERSON] від 01.09.2014, 15.12.2014 р., 21.01.2015 р. про кримінальне правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 374, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 384 КК України за фактом фальсифікації працівниками прокуратури Кобеляцького району матеріалів кримінальної справи № 04580007. Позивач, як на підставу свої позовних вимог, посилається на здійснення протягом тривалого часу, тобто з дати внесення в ЄРДР 08.07.2015 і по даний час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні № 42015000000001359 та винесенням слідчими суддями за результатами розгляду його скарг процесуальних ухвал про їх задоволення. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною 2 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Посилання позивача на звернення до суду з скаргами є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт визнання бездіяльності не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, приниження честі та гідності, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, факту протиправної поведінки відповідачів, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed