Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернулась з позовом про визнання права власності на нежилі приміщення № 1 , 2, 3 ( групи приміщень № 3) з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3А), які розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1694,80 кв.м., що складає 67/100 частин від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.10.2015 року між позивачем та ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за яким було відчужено нежилі приміщення № 1 , 2 , 3 (групи приміщень № 3) з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3А), які розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1694,80 кв.м., що складає 67/100 частин від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м. В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/1646/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ», ФОП [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року. Вказує, що вищезазначений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Назарчук Н.В., укладений належним чином з додержанням вимог чинного законодавства. Під час посвідчення договору приватним нотаріусом КМНО [PERSON] . перевірено, що нежилі приміщення на момент продажу належали ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 05.09.2011 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 570-В від 05.09.2011 року. Також нотаріусом було перевірено відсутність заборон (арештів) на відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору та відсутність податкової застави. 31 серпня 2015 року МПП «ЕКСПЕРТ» було проведено оцінку вартості нежилих приміщень № 1, 2, 3 (групи приміщень № 3) з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3А), які розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1694,80 кв.м. Згідно даного висновку оціночна вартість об`єкта оцінки складає без ПДВ 3 000 000 грн. Також зазначає, що [PERSON] вважає, що договір порушує його права. Так, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» від 21.11.2014 року затверджено вихід [PERSON] зі складу учасників ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ». Договір купівлі-продажу укладений 09.10.2015 року після виходу [PERSON] з учасників товариства, а тому він ніяким чином не впливає на майнові права чи інтереси [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 44-45). 11 травня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» (т. 1 а.с. 69-70). 27 червня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва від третьої особи ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» надійшли письмові пояснення на позов у яких представник ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» вказує, що позов підлягає задоволенню у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 09.10.2015 року з позивачем був укладений належним чином з додержанням вимог законодавства України та за власною волею ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ», як єдиного та законного власника нежилих приміщень, а тому [PERSON] є законним та добросовісним набувачем на нежилі приміщення. В свою чергу у ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» та [PERSON] наявні суперечки та судові спори щодо розділу належної відповідачу частки у зв`язку із виходом зі складу учасників товариства, у зв`язку із чим останній подає багаточисленні позовні заяви до ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ», при цьому вважаючи, що йому належать і права на нежилі приміщення, що належать [PERSON] , при цьому намагається оспорити її право власності (т. 1 а.с. 105-111). 18 липня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову у зв`язку із тим, що позивачем не надано доказів порушень відповідачем прав позивача на нерухоме майно, у зв`язку із чим відсутній предмет спору (т. 1 а.с. 141-152). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] . [PERSON] про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 200, 201). 24 вересня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] . [PERSON] про закриття провадження у справі (т. 1 а.с. 204, 205). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 212, 213). 25 вересня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вказує, що із запереченнями відповідача викладеними у відзиві на позов не погоджується та просить позов задовольнити (т. 1 а.с. 228-234). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, додатково пояснив, що причиною звернення до суду з позовом є те, що відповідач постійно звертається до судів із різними позовними заявами, а тому не визнається наявне у позивача право власності на нежитлові приміщення. Таким чином, позивач вважає за необхідне підтвердити наявне у неї право власності на вказане нерухоме майно рішенням суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» та позивачем, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1103, [PERSON] набула право власності на нежилі приміщення № 1 , 2, 3 ( групи приміщень № 3) з № 1 по № 27 (групи приміщень № 12), з № 1 по № 25 (групи приміщень № 3А), які розташовані за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1694,80 кв.м., що складає 67/100 частин від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м. (а.с. 13-16). Відповідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведеної норми права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач не визнає її право власності на нежитлові приміщення, які були нею придбані у ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. За нормою ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження своїх суб`єктивних прав на спірне нерухоме майно позивачем також надано копію Витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45592838 від 13.10.2015 року та Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2018 року № 118014415 (а.с. 17-18, 19-20). Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що чинним законодавством не передбачено можливості повторного або додаткового визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка вже набула таке право власності. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, вищевказаний договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року, відповідно якого позивач придбала спірне нерухоме майно, на даний час є чинний, недійсним не визнавався, позивач володіє та користується цими об`єктами нерухомості. Відповідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наявність у інших справах корпоративних спорів між [PERSON] та ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ», а також спору між учасниками даної справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року не є підставою для задоволення цього позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., ТОВ «ВАТСОН-ТЕЛЕКОМ» про визнання права власності. За правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернулася до суду з проханням визнати за нею право власності на майно власником якого вона являється та право власності на яке зареєстроване за нею у визначеному законом порядку. Крім цього, судом також не встановлено фактів порушень відповідачем прав позивача у межах даного спору. З огляду на відмову у задоволенні позову в силу положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат по сплаті позивачем судового збору.

Outcome: dismissed