Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позо до відповідача [PERSON] , у якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, зокрема житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею ( [PERSON] ) право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, виділивши їй: коридори площею 5,6 кв.м., з позначкою 1; коридор 7,1 кв.м., з позначкою 3, які знаходяться в цокольному поверсі; коридор 6,9 кв.м., з позначкою 4, що знаходиться на першому поверсі; житлову кімнату, площею 16,4 кв.м., з позначкою 4, що знаходяться в цокольному поверсі; житлову кімнату, площею 19,5 кв.м., з позначкою 3, що знаходяться на першому поверсі; житлову кімната розміром 12,4 м.кв., з позначкою 6, що знаходяться на першому поверсі; санвузол площею 5,2 кв.м., з позначкою , що знаходяться в цокольному поверсі; кухня площею 19,7 кв.м., з позначкою 2, що знаходяться в цокольному поверсі. Також просить усунути перешкоди у здійсненні права користування будинковолодінням, яке знаходиться по [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача передати їй ключі від вхідних дверей будинку, надати доступ для користування господарськими будівлями, доступ до лічильника електроенергії , доступ до чотирьох житлових кімнат в будинковолодінні. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період шлюбу вона ( [PERSON] ) із відповідачем розпочали за спільні кошти будівництво житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці, яка виділена відповідачу під будівництво житлового будинку рішенням № 7 від 20.02.1989 року Драганівською сільською радою. Згідно генерального плану забудови земельної ділянки станом на 1991 рік вони вкладаючи спільно зароблені кошти та будуючи власними силами завершували будівництво житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності. У вказаному житловому будинку вони зареєстровані та постійно проживають разом із дітьми та онуками. Рішення на забудову було надано на ім`я відповідача, який відмовляється добровільно здійснити поділ вказаного домоволодіння та перешкоджає у здійсненні прав щодо користуванням вказаним майном. З цих підстав, покликаючись на рівність часток у спільному сумісному майні подружжя, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння, виділивши їй у власність відповідні приміщення. При цьому вказує, що відповідач вчиняє дії, які порушують її право на користування будинковолодінням, що знаходиться по [ADDRESS] . Неправомірні дії відповідача полягають в тому, що він міняє замки у вхідних дверях без її згоди як співвласника будинку. Не допускає її до користування будинком, господарськими будівлями та спорудами, позбавивши її права на вільне та безперешкодне користування майном, зокрема санвузлом та особистими речами і меблями, які знаходились в будинку та господарських будівлях. Відпредставника відповідача адвоката Яворського А.В. надійшли до суду заперечення проти позовної заяви, згідно із якими відповідач заперечує проти викладених у позові обставин, покликаючись на те, що відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. У листі №119, від 11 червня 2015 року, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації повідомило, що державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами [ADDRESS] не була проведена, а тому вважають, що житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами [ADDRESS] не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки за час шлюбу у відповідача не виникло права власності на спірний будинок. Також вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] був збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідних документів, які давали право виконувати будівельні роботи та належним чином затвердженого проекту, то даний будинок вважається самочинним будівництвом, відповідно він не є об`єктом права власності і не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування. Крім того, визнання права власності на житловий будинок, не прийнятий в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] був збудований на земельній, що не була відведена для цієї мети, без відповідних документів, які давали право виконувати будівельні роботи та належним чином затвердженого проекту, то даний будинок вважається самочинним будівництвом, відповідно він не є об`єктом права власності і не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування. Крім того, визнання права власності на житловий будинок, не прийнятий в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Також вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, які порушують її право на користування спірним будинковолодінням. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Також, представником відповідача - адвокатом Яворським А.В. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій просить застосувати до пред`явлених позивачем позовних вимог термін позовної давності, покликаючись на те, що у пред`явленому позові позивач заявила клопотання про поновлення їй терміну позовної давності на звернення до суду із вимогою про поділ спільного майна подружжя, таким чином вважає, що позивач сама підтвердила факт пропуску нею терміну позовної давності на звернення до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. У письмових поясненнях наданих від 03 травня 2017 року представник відповідача - адвокат Яворський А.В. покликається на те, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що при будівництві житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] отримано всі відповідні документи, які надають право виконувати будівельні роботи чи будівельні роботи проведені у відповідності до будівельних норм і правил. А тому, вказує на неможливість визнання за позивачем право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, оскільки вказаний будинок не прийнятий в експлуатацію. 03 травня 2017 року від представника відповідача адвоката Яворського А.В. надійшла заява про закриття провадження у справі, згідно якої просить закрити провадження у вказаній цивільній справі, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання прав забудовника на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року скасовано рішення Тернопільського місьрайонного суду від 09 серпня 2016 року та ухвалено визнати за [PERSON] право забудовника на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право на здачу об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію та отримання правостановлюючих документів на вказаний будинок. З цих підстав сторона відповідача вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю, оскільки судом ухвалене рішення з приводу спору між тими самими про той самий предмет і з тих самих підстав. Також, у наданих письмових поясненнях від 03 грудня 2018 року представник відповідача вказує, що 03 листопада 2017 року судовим експертом Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Переймибіда В.М. складений судовий висновок за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №655/17-22, у якому вказано, що для проведення поділу житлового будинку по [ADDRESS] необхідно виконати будівельні роботи по реконструкції, переплануванню та переобладнанню, зокрема необхідно виконати наступні роботи: влаштувати окремі мережі для двох співвласників електропостачані водопостачання, газопостачання, каналізації (септик), вентиляції, системи опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів. Вважає, що за вказаних обставин позов не підлягає до задоволення, оскільки, здійснюючи виділ (поділ) житлового будинку в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, в тому числі влаштування інженерних систем комунікацій, необхідно з`ясували, чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та відповідно перевірити чи потрібні відповідні висновки відповідних органів про допустимість пов`язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку (у разі втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування). За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] та її представника - адвокат Петровець Л.Р. у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представника відповідача [PERSON] - адвокат Яворський А.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Від третіх осіб: Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції попередньо надійшли до суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1978 року (актовий запис Таурівської сільської ради Козівського району, Тернопільської області №21 від 25 листопада 1978 року), що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014111014 від 03 липня 2014 року. Шлюб між сторонами розірвано 24 лютого 2000 року, про що складено актовий запис №14 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 24 лютого 2000 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Як убачається з матеріалів справи рішенням № 7 від 20 лютого 1989 року винесеного Драганівською сільською радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку за рахунок земель Обплемоб`єднання в [ADDRESS] ( на даний час - [ADDRESS] ). Рішення про погодження, щодо виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку [PERSON] було на підставі наказу Тернопільського обласного племоб`єднання від 01 лютого 1989 року за № 13. Відповідно із Рішенням № 150 Підгороднянської сільської ради від 26 жовтня 2006 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га, з яких: 0, 15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та обслуговування господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової забудови, які розташовані в [ADDRESS] та 0,10 га - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель с/г призначення. Рішенням Підгороднянської сільської ради № 60 від 19 лютого 2016 року відмінено рішення № 150 від 26 жовтня 2006 року в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] . Як слідує із наявних у матеріалах справи довідок №186 виданої 01 березня 1989 року виконавчим комітетом Драганівської сільської ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області та №348 виданої 02 листопада 1989 року Начальником Тернопільського облплемоб`єднання, станом на 01 березня 1989 року [PERSON] разом із сім`єю: дружиною - [PERSON] та дочками: [PERSON] та [PERSON] проживали в гуртожитку облплемоб`єднання, немали власного житлового будинку на території Драганівської сільської ради, а тому оскільки відповідач працював на вищевказаному підприємстві, йому було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку. Так, відповідно до чинного законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ст.77 Земельного кодексу Української РСР від 08 липня 1970 року радгоспи та інші державні сільськогосподарські підприємства, організації і установи надавали присадибні ділянки або городи із земель, призначених для цієї мети, постійним робітникам і службовцям, а також вчителям, лікарям та іншим спеціалістам, які працюють і проживають у сільській місцевості. Надання присадибних ділянок або городів провадилося на основі рішення адміністрації радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств, організацій і установ. Робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживали у сільській місцевості, при наявності вільних присадибних земель у колгоспах, радгоспах, інших державних сільськогосподарських підприємствах, організаціях і установах, присадибні ділянки могли надаватися відповідно за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або адміністрації радгоспу, підприємства, організації чи установи, затверджуваним виконавчим комітетом сільської Ради народних депутатів. Робітники, службовці та інші громадяни, які проживали у сільській місцевості, використовували надані їм присадибні земельні ділянки для будівництва жилих будинків та господарських будівель, а також ведення особистого підсобного господарства. 26 травня 1989 року Виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] видано Паспорт [NUMBER] садиби в сільських населених пунктах УРСР, яким забудівнику [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку у с . Підгороднє, Тернопільського району, Тернопільської області на земельній ділянці, яка виділена [PERSON] згідно рішення Драганівської сільської ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області від 20 лютого 1989 року. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Тернопільської Ради народних депутатів від 26 травня 1989 року. Як убачається із наявного у матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1991 року побудови; Ц.п. - цокольний поверх, 1991 року побудови; а - прибудова, 1991 року побудови; сх. - сходи, 1991 року побудови; Б - хлів, 1991 року побудови; В - літня кухня, 1991 року побудови; Пд (в) - підвал, 1991 року побудови; Г - гараж, 1991 року побудови; Д - вбиральня, 1991 року побудови; Е - навіс, 1991 року побудови; Пд. (Е) - підвал, 1991 року побудови; 1 - огорожа; 2 - ворота; 3 - хвіртка; І - вимощення; ІІ - вимощення. Відтак, зазначений у технічному паспорті на спірний житловий будинок фактичний стан нерухомості, а саме, інформація про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристиках покрівлі та фундаменту свідчить про безпосередню готовність вказаного житлового будинку та можливість його здачі в експлуатацію . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання прав забудовника на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] - відмовлено. Надалі , Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року скасовано рішення Тернопільського місьрайонного суду від 09 серпня 2016 року та ухвалено визнати за [PERSON] право забудовника на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право на здачу об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію та отримання правостановлюючих документів на вказаний будинок. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року залишено без змін. Висновком експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №655/17-22 від 03 липня 2017 року запропоновано варіант поділу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в рівних частках по 1/2 частині. Зокрема, згідно варіанту №1, який є додатком до Висновку пропонується наступний поділ спірного будинку: першому співвласнику виділити 1/2 частину домоволодіння, що складає 51/100 ідеальних долей (перший співвласник) і більша від належної частки на 14508,5 гривень, а саме: коридор 1-1, площею 5,6 кв.м., вартістю 13452 гривень; кухня 1-2, площею 19,7 кв.м., вартістю 70980 гривень; коридор 1-3, площею 7,1 кв.м., вартістю 25582 гривень; жила (кімната) 1-4, площею 16,4 кв.м., вартістю 59090 гривень; санвузол 1-9, площею 5,2 кв.м., вартістю 20818 гривень; жила (кімната) 2-3, площею 19,5 кв.м., вартістю 78066 гривень; коридор 2-4, площею 6,9 кв.м., вартістю 27623 гривень; частина жилої (кімнати) 2-5, площею 2,7 кв.м., вартістю 10809 гривень; жила (кімната) 2-6, площею 12,4 кв.м., вартістю 49642 гривень; літня кухня «В», вартістю 72000 гривень; підвал «Пд.(В)», вартістю 39702 гривень; «Г» гараж, вартістю 64980 гривень; 1/2 частина огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; 1/2 частина воріт 2, вартістю 2936 гривень; 1/2 частина хвіртки 3, вартістю 830 гривень; 1/2 частина вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; 1/2 частина вимощення ІІ, вартістю 26936,5 гривень; другому співвласнику виділити 1/2 частку домоволодіння, що складає 49/100 ідеальних долей і менша від належної частки на 14508,5 гривень, а саме: коридор 1-5, площею 11,0 кв.м., вартістю 39633 гривень; кухня 1-6, площею 10,6 кв.м., вартістю 38192 гривень; кладова 1-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 36431 гривень; кладова 1-8, площею 6,5 кв.м., вартістю 10409 гривень; коридор 2-1, площею 7,5 кв.м., вартістю 21018 гривень; коридор 2-2, площею14,0 кв.м., вартістю 56046 гривень; частина жилої (кімнати) 2-5, площею 14,8 кв.м., вартістю 59250 гривень; жила (кімната) 2-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 52044 гривень; жила (кімната) 2-8, площе. 16,8 кв.м., вартістю 49642 гривень; сходи «сх.», вартістю 511 гривень; хлів «Б», вартістю 74170 гривень; вбиральня «Д», вартістю 7404 гривень; навіс «Е», вартістю 19404 гривень; підвал «Пд.(Е)», вартістю 21958 гривень; 1/2 огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; 1/2 воріт 2, вартістю 2936 гривень; 1/2 хвіртки 3, вартістю 830 гривень; 1/2 вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; 1/2 вимощення ІІ, вартістю 26936, 5 гривень. Також, згідно зазначеного висновку експерта пропонується влаштувати окремі мережі для двох співвласників електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізації (септик), вентиляції, системи опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів та виконати ремонтно-будівельні роботи по переобладнанню житлового будинку по [ADDRESS] . У 2018 році Тернопільською філією Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектконструкція «Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» виготовлено робочий проект реконструкції інженерних мереж (водопостачання, каналізації, опалення (вентиляції) газопостачання, електропостачання) в двохквартирному житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року, встановлено, що ступінь готовності житлового будинку, який споруджений в період шлюбу між сторонами, складає 100 % та сторони у ньому проживають. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15 зроблено висновок, що оскільки спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 22, 24, 28 КпШС 1969 року. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Суд критично сприймає твердження представника відповідача щодо того, що спірний житловий будинок був збудований на земельній, яка не була відведена для цієї мети, без відповідних документів, які давали право виконувати будівельні роботи та належним чином затвердженого проекту, то даний будинок вважається самочинним будівництвом, і відповідно він не є об`єктом права власності і не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування. Оскільки, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Поняття самочинного будівництва трактується цивільним Кодексом, як забудова на земельній ділянці, яка не була належним чином відведена, або була відведена для іншого цільового призначення, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, самочинними забудовниками можуть бути як власники та інші титульні володільці земельних ділянок, так і суб`єкти, які взагалі на мають належним чином оформлених прав на земельну ділянку. Проте, як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка була відведена саме під будівництво житлового будинку згідно рішення Драганівської сільської ради № 7 від 20 лютого 19889 року, а тому спірний житловий будинок не може вважатися самочинним будівництвом Крім цього, судом установлено, що ступінь готовності житлового будинку на даний час складає 100 %, про що сторони не заперечують та вказують, що проживають в ньому. Як вбачається із матеріалів справи та установлено у судовому засіданні житловий будинок [ADDRESS] побудований за спільні кошти подружжя, що не заперечувалось стороною відповідача та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно із доводами обох сторін, будівництво вказаного житлового будинку закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але з вини відповідача позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право власності на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. При цьому, суд критично приймає викладені представником відповідача твердження щодо пропуску позивачем терміну позовної давності на звернення до суду та наявності підстав для закриття провадження, як такі, що повністю спростовані матеріалами справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. У даній справі, судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво вказаного житлового будинку закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи наданий висновок експерта, яким підтверджується наявність технічної можливості здійснити реальний поділ спірного житлового будинку, приймаючи до уваги те, що будівництво вказаного житлового будинку закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] шляхом проведення реального поділу вказаного житлового будинку підлягають до задоволення. А тому в порядку поділу майна подружжя провести реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №655/17-22 від 13 листопада 2017 року. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування будинковолодінням, яке знаходиться по [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача передати їй ключі від вхідних дверей будинку, надати доступ для користування господарськими будівлями, доступ до лічильника електроенергії , доступ до чотирьох житлових кімнат в будинковолодінні, суд зазначає наступне. Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у частині позовних вимог про усунення позивачу [PERSON] перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial