Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 20950,09 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06.01.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативи банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. У позові позивач зазначає, що відповідач станом на 10.07.2019 року має заборгованість у розмірі 20950,09 грн., з яких: 8130,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4803,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5752,90 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 789,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 937,81 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 3, зворот). У якості доказів АТ КБ «Приватбанк» у позові посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а. с. 3 позову, зворот). В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач жодних заяв суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.01.2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (копія, а. с. 8). В анкеті-заяві зазначаються анкетні дані особи, її місце проживання (реєстрації), сімейний стан, інформація про місце роботи та доходи. У розділі анкети-заяви «Виявляю бажання оформити на своє імя…» зазначається перелік карток та послуг, зокрема, платіжна картка «Кредитка Універсальна», зарплатна картка, карта Голд, пенсійна карта, зберкнижка (депозит), дебетова особиста карта, ідентифікація з паспортом; серед запропонованих послуг проставлена позначка у графі «пенсійна карта», з чого суд робить висновок, що відповідачка виявила намір оформити карту для перерахування пенсії (а. с. 8, зворот). У графі «зазначте бажаний кредитний ліміт по карті «Кредитка «Універсальна» жодний розмір кредитного ліміту не зазначений (а. с. 8, зворот). Також в анкеті-заяві зазначено, що особа згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Також особа підтверджує, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг на банківському сайті (а. с. 8, зворот). Будь-якої іншої інформації анкета-заява не містить, зокрема, відсутні будь-які дані про бажання особи укласти кредитний договір, отримати кредитну картку, не зазначений розмір кредиту, кредитний ліміт, процентна ставка за користування грошима, строк дії кредитного договору, розміри та порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Позивач у позові посилається на те, що з відповідачем укладений публічний договір приєднання. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що оскільки умови договору приєднання розроблений банком (позивачем), він повинний бути зрозумілим усім споживачам і доведений до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає позов в межах заявлених вимог та досліджує докази, заявлені на обґрунтування таких позовних вимог. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 9-24), які не підписані відповідачем, як на невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 06.01.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо встановлення кредитного ліміту, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного суду у Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що у подібних правовідносинах також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (у даному випадку з 06.01.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.01.2011 року шляхом підписання заяви позичальника. Як вже зазначалося вище, згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази щодо отримання платіжних кредитних карт відповідачем, встановлення (зміни) кредитного ліміту у розмірі 10000,00 гривень, видачі грошових коштів відповідачу у цьому розмірі, встановлення процентної ставки за користування грошовими коштами, строку дії кредитного договору, порядку погашення кредиту, розміри та порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення, отже, позивач не підтвердив наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8130,43 грн. В підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутнє поняття простроченого тіла кредиту, у позові також не зазначається правова природа простроченого тіла кредиту, а також з чого воно складається, за який час відбулося прострочення, в якому розмірі, і як може існувати заборгованість за простроченим тіло кредиту і не існувати заборгованості за процентами за його користування, при тому, що саму наявність кредитного ліміту в розмірі 10000,00 грн. та видачі коштів позивач жодними доказами не підтвердив, отже в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Враховуючи недоведеність вимог за кредитом, суд також відхиляє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені і штрафів; у заяві від 06.01.2011 року не міститься жодних умов щодо порядку нарахування та розміру пені і штрафу за порушення договірних зобов`язань. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. У зв`язку з відмовою в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed