Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 27 жовтня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON] , народження [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки та непорозуміння, втрату взаємних почуттів. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2016, спільне господарство не ведеться. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов та розірвати шлюб. Пояснила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. Не бачить у подальшому спільного з відповідачем подружнього життя, вважає, що примирення сторін неможливе, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2007 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1997 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], народження [INFO] (а.с.6), спору про місце проживання якої у сторін не виникає. Спільне життя сторін не склалося через постійні сварки та втрату взаємних почуттів. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, спільний побут не ведеться. Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що у позивача відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме її інтересам та моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України. З огляду на те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявила про відновлення дошлюбного прізвища , тому після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище позивача [PERSON] відновити. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню 551,20 грн понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved