Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору (Заяви) № б/н від 26 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до позивача із метою отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту, заборгованість за відсотками, пенею та комісією за користування кредитом відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 31 травня 2019 року, виникла заборгованість у розмірі 211 598 грн. 78 коп. Кредитодавець на свій розсуд вимагає будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 124\~958 грн. 91 коп. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.10.2011 року станом на 31.05.2019 року у розмірі 124\~958 грн. 91 коп., яка складається з: 4370 грн. 17 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 120588 грн. 74 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.10.2011 року по 30.10.2018 року, а також судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені. 22 лютого 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року по цивільній справі № 205/5377/19 за вищевказаним позовом і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, під час звернення до суду із позовною заявою надавав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що на сьогоднішній день у відповідача не має заборгованості перед позивачем, крім того зазначила, що позивач не довів обставини, на які посилаються у позові, як на підставу своїх вимог, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, також надала заяву в якій просила застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, просила розглянути справу без участі сторони відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 26 жовтня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 6). Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 6), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 7), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 8-31), розрахунок заборгованості (а. с. 4-5). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 р., яка відповідно до розрахунку станом на 31.05.2019 року складає 211\~598 грн. 74 коп., яка складається з: 4370 грн. 17 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 201943 грн. 52 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5285 грн. 09 коп. - заборгованість по пені та комісією (а.с.4-5). Однак, кредитодавець на свій розсуд вимагає будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 124\~958 грн. 91 коп., яка складається з: 4370 грн. 17 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 120588 грн. 74 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.10.2011 року по 30.10.2018 року. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до довідки від 12.03.2021 року, виданої представником АТ КБ «Приват Банк» Д`яченко Н.О. станом на 12.03.2021 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк» (а. с. 86). Враховуючи вищевикладене, суд вважає що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» слід відмовити, оскільки відповідач не має заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 р. Крім того, що стосується заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд дійшов таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, оскільки в задоволенні позову відмовлено з підстав відсутності заборгованості у [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 року, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності судом не встановлено. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed