Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON], правонаступником якого є [PERSON] звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради № 112 від 21.07.1995 року про затвердження схеми розподілу земельних ділянок та № 324 від 05.07.2012 року про затвердження земельно-технічної документації, Державний акт на право власності на земельну ділянку № 971 від 29.12.1997 року виданий на імя [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 502966 виданий на імя [PERSON], в частині земельної ділянки площею 33 м.кв., зобовязанти [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 33 кв.м. А також, відшкодувати розмір понесених судових витрат, в точу числі, витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини : Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 09.09.1966 року [PERSON] було виділену для будівництва земельну ділянку площею 245 м.кв. та 14.10.1966 року за №488 рішенням Пустомитівської районної ради депутатів трудящих було затверджено рішення Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради про надання земельної ділянки для будівництва. На виконання вищевказаних рішень, Виконкомом Пустомитівської районної ради депутатів трудящих було видано Свідоцтво на забудову садиби, в якому вказано площу земельної ділянки 245 м.кв. та означено план забудови садиби. Позивач вказує, що виділена земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON] Земельні ділянки є неправильних геометричних форм, лінія поділу земельних ділянок не є прямою, а ламаною. По відношенню до будинків, частина його земельної ділянки площею 33 м.кв., знаходиться за будинком відповідача [PERSON], а частина земельної ділянки відповідача [PERSON] площею 49 м.кв. знаходиться перед його будинком. Для зручності користування, між ними було досягнуто згоди про фактичний обмін частинами земельних ділянок, а саме досягнуто згоди про те, що відповідач [PERSON] користувався частиною земельної ділянки площею 33 м.кв. за своїм будинком, а сімя позивача користується частиною земельної ділянки площею 49 м.кв. перед своїм будинком. Однак, у вересні 1995 року відповідач [PERSON], звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою площею 49 м.кв. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.10.1995 року позов [PERSON] було задоволено та зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки площею 49 м.кв. та знести частину господарської споруди. при цьому, суд застосував рішення Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №112 від 21.07.1995 року, яким, на час розгляду справи, було затверджено Схему розподілу земельних ділянок. Позивачка вказує, що з рішенням №112 від 21.07.1995 року вони не погоджувалися, схеми розподілу земельних ділянок не підписували. Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 13.04.1999 року було відмінено рішення Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21.07.1995 року №142 про затвердження схеми розподілу земельних ділянок. При цьому, рішенням №35 від 13.04.1999 року було встановлено, що згідно плану забудови від 09.09.1966 року частина земельної ділянки, якою користується [PERSON] і площа якої складає 33 м.кв. належить [PERSON], але без належних підстав та згоди по схемі розподілу відійшла [PERSON], що є порушенням ст.31 ЗК України. Позивачка вказує, що судове рішення від 26.10.1995 року вони виконали - усунули перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки площею 49 м.кв. Разом з тим, відповідач [PERSON] протиправно залишив у своєму володінні та користуванні земельну ділянку площею 33 м.кв., створив та створює перешкоди в користуванні даною частиною земельної ділянки. Рішенням [PERSON] сільської ради №126 від 14.08.2000 року було повторно підтверджено та визнано право [PERSON] на спірну земельну ділянку площею 33 м.кв. Однак незважаючи на це відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ, №502966, загальною площею 0,0306 га, на підставі рішень [PERSON] сільської ради 3 сесії 2 скликання від 28.09.1994 року та 26 сесії 6 скликання №324 від 05.07.2012 року, взамін Державного акту на право власності на земельну ділянку №971 від 29.12.1997 року, в котрому неправильно визначені межі та площа земельної ділянки відповідача в яку протиправно включено частину земельної ділянки площею 33 кв.м. При цьому, рішення про передачу відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 33 м.кв. не приймалось, а тому, оскаржуваний державний акт на землю було видано без належної правової підстави. Рішенням [PERSON] сільської ради 26 сесії 6 скликання №324 від 05.07.2012 року було безпідставно та необгрунтовано затверджено земельно-технічну документацію відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 306 м.кв., до якої було помилково включено нашу земельну ділянку площею 33 м.кв. В судовому засіданні позивачка та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимог підтримали та просять суд задоволити повністю, оскільки оскаржуваними рішеннями [PERSON] сільської ради та протиправними діями відповідач [PERSON] порушено її майнові права щодо спірної земельної ділянки, які підлягають захисту в судовому порядку. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та просить суд в задоволенні таких відмовити повністю за безпідставністю. Свої заперечення мотивують тим, що жодного вилучення присадибної земельної ділянки [PERSON] сільською радою не проводилося, при розподілі земельних ділянок [PERSON] підписував схему розподілу і даний факт вбачається із рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.10.1995 року, де він пояснював, що підписував схему розподілу земельних ділянок, а також самим оригіналом схеми розподілу земельних ділянок, яка витребовувалася і оглядалася судом, перевірялися справжність і достовірність підписів сторін, а отже жодних порушень вимог земельного законодавства з боку сільської ради не було. Зокрема, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.10.1995 року, встановлено, що сторони були згідні з розподілом земельних ділянок згідно схеми розподілу земельних ділянок затвердженої головним архітектором району та головою [PERSON] сільської ради, затвердженої рішеннями виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №112 від 21.07.1995р.. Вказане рішення суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувалося, набуло законної сили і виконане. А тому, на даний час жодних правових підстав для відміни рішення [PERSON] сільської ради № 112 від 21.07.1995р., проведення будь-якого перерозподілу чи визнання державного акту на право приватної власності присадибної земельної ділянки [PERSON] не має, оскільки приватизація проведена у відповідності до вимог земельного законодавства України. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району львівської області щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. В судовому засіданні представник третьої особи : відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Проаналізувавши покази сторін та матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог не знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах та встановлених судом фактичних обставинах справи. Так, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 09.09.1966 року [PERSON] виділено для будівництва земельну ділянку площею 245 м.кв. та 14.10.1966 року за №488 рішенням Пустомитівської районної ради депутатів трудящих було затверджено рішення Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради про надання земельної ділянки для будівництва. На виконання вищевказаних рішень, Виконкомом Пустомитівської районної ради депутатів трудящих було видано Свідоцтво на забудову садиби, в якому вказано площу земельної ділянки 245 м.кв. та означено план забудови садиби. Власником суміжної земельної ділянки за адресою с. Сокільники, вул. Івасюка, 8 є відповідач [PERSON] [PERSON] земельна ділянка передана рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської [PERSON] від 28 вересня 1994 року площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Па підставі цього рішення [PERSON] МЛІ. отримав державний акт на право приватної власності на землю №971 від 29 грудня 1997 року. Згідно п. е ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; Судом встановлено, що враховуючи встановлений фактичний порядок користування суміжними земельними ділянками та необхідність проведення [PERSON] будівництва житлового будинку, між сторонами було досягнуто згоди про те, що відповідач [PERSON] користується частиною земельної ділянки площею 49 м.кв., яка належить [PERSON], для розміщення господарської будівлі до закінчення будівництва житлового будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Судом встановлено, що у звязку виникненням між сторонами спору щодо розмежування суміжних земельних ділянок, та враховуючи, що земельні ділянки є неправильних геометричних форм, лінія поділу земельних ділянок не є прямою, а ламаною. була розроблена схема розподілу земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], затверджена головним архітектором Пустомитівського району та головою [PERSON] сільської ради, яка була затверджена рішенням [PERSON] сільської ради № 142 від 21.07.1995 року. Згідно схеми розподілу земельних ділянок, після розподілу площа земельної ділянки [PERSON] становить 392, 92 кв.м. та площа земельної ділянки [PERSON], 298, 75кв.м. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такі ж вимоги встановлюються ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно витягу з протоколу № 5 засідання погоджувальної комісії [PERSON] сільської ради від 13.07.1998 року збільшення площі земельної ділянки [PERSON] з 245 кв.м. до 430 кв.м. відбулося за рахунок доручення до його фактично відведеної площі смуги розміром 43 х 2.6 м., що рівно 0,011 га. та долучено площу земельної ділянки, що відводилась згідно проекту під дорогу. В загальному самодолучення складає 0,0185 га. Доводи позивачки про те, що її сімя не була згідна з схемою розподілу та такою безпідставно вилучено належну їм земельну ділянку, критично розцінюється судом, виходячи з того, що при розподілі земельних ділянок [PERSON] підписував схему розподілу і даний факт вбачається з рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.10.1995 року, де він дав пояснення, що підписував схему розподілу земельних ділянок, а також самим оригіналом схеми розподілу земельних ділянок, яка витребовувалась та оглядалась судом, перевірялися справжність та достовірність підписів сторін, а отже жодних порушень вимог земельного законодавства з боку сільської ради встановлено не було. Факт згоди та підпису схеми розподілу земельних ділянок [PERSON] також стверджується показами допитаного судом в якості свідка колишнього сільського голову [PERSON] сільської ради [PERSON], згідно яких погодження схеми розподілу земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] здійснювалось при взаємній згоді сторін на підтвердження чого сторонами було здійснено відповідні підписи на схемі. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.10.1995 року, встановлено, що сторони були згідні з розподілом земельних ділянок згідно схеми розподілу земельних ділянок погодженої головним архітектором району та головою [PERSON] сільської ради, затвердженої рішеннями виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №112 від 21.07.1995р. Судом встановлено, що жодного вилучення спірної земельної ділянки площею 0,0033 га. [PERSON] сільською радою у [PERSON] не проводилось, оскільки згідно схеми розподілу за взаємною згодою була розпреділена у володіння [PERSON] [PERSON] обставина підтверджується судовим рішенням від 26.10.1995 року, яке позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалося, набуло законної сили та виконане, а відповідно до вимог ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка площею 0,0033 га. приватизована [PERSON] у відповідності до вимог земельного законодавства, а тому належить йому законних підставах, позивачкою [PERSON] не доведено перед судом та не представлено жодного доказу самовільного захоплення відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки. Доводи позивачки [PERSON] про незаконність приватизації спірної земельної ділянки відповідно до рішення [PERSON] сільської ради № 112 від 21.07.1995 року про затвердження схеми розподілу земельних ділянок, яке відмінено рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 35 від 13.04.1999 року, суд також критично оцінює враховуючи те, що статтею 59 Закону України про місцеве самоврядування передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Крім того, у пункті 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Судом встановлено, що з урахуванням рішення [PERSON] сільської ради № 112 від 21.07.1995 року про затвердження схеми розподілу земельних ділянок, проведена приватизації земельної ділянки [PERSON]П, отже, таке рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання, тому не може бути в подальшому скасоване сільською радою. Такими чином, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим судом фактичним обставинам справи, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог позивача, а від так задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed