Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», 06 серпня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25 181 грн. 10 коп. та судових витрат в сумі 1762 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2011 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 25 червня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 25 181 грн. 10 коп., яка складається з кредиту в сумі 5921 грн. 23 коп., відсотків - 6 761 грн. 84 коп., пені - 10 822 грн. 74 коп. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 1175 грн. 29 коп., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 762 грн. Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року скасоване заочне рішення по даній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні уповноважений представник позивача Мороз Т.Г. позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись, що 02 березня 2011 року між банком та [PERSON] був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, користувався кредитними коштами. Крім того, відповідач особисто підписавдовідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містила всі істотні умови договору. Крім того, відповідно до п.2.1.1.5.11 Умов та Правил надання банківських послуг, власник картки зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи по факту втрати карти, ПІН-коду, або отримання інформації про їх незаконне використання. Відповідач [PERSON] не повідомляв Банк про втрату кредитної картки чи її блокування, грошові кошти знімались за допомогою банкомату та, відповідно, особа, яка знімала грошові кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН код до неї, який відомий лише держателю карти, тому вважає, що відповідальність щодо виконання боргових зобов`язань покладається на власника картки, тобто [PERSON] до моменту постановки Картки в стоп-лист платіжної системи. Уповноважений представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити, посилаючись, що 12.09.2016 біля 22 год.08 хв. невідома відповідачу особа через банкомат, який розташований в місті Горішні Плавні по проспекту Героїв Дніпра, 42 з картки ПриватБанку № [NUMBER] викрала належні йому грошові кошти в сумі 4160 грн., в зв`язку з чим він 08.02.2017 звернувся до поліції, де було порушено кримінальне провадження по даному факту. Вважає, що заборгованість за вказаним кредитним договором виникла не з вини відповідача, а шляхом неправомірного використання оформленої на його ім`я платіжної карти третіми особами та крадіжки грошових коштів з неї, тому позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 02 березня 2011 року сторони: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір б/н, згідно умов якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 30% річних та погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку становить договір про надання банківських послуг. Крім цього, 02.03.2011 [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5% щомісячно, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Вказана довідка містить всі істотні умови договору. На виконання умов договору, позивач надав відповідачу кошти в сумі 300 грн., виконавши таким чином свої зобов`язання в повному обсязі. Відповідач [PERSON] отримав в АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування, користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, а також частково здійснював їх повернення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 5 921 грн. 23 коп., процентах - 6 761 грн. 84 коп., пені - 10 822 грн. 74 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 1 175 грн. 29 коп. (процентна складова), то вони не підлягають задоволенню. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Твердження відповідача [PERSON] , що з його кредитної картки невідомими особами були викрадені грошові кошти, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, докази, що відповідач звертався до Банку про втрату кредитної картки, її викрадення чи з метою її блокування в матеріалах справи відсутні. Даних, що за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 12017170080000122, зареєстрованому 09.02.2017 встановлені особи, яких було визнано винними у вчиненні злочину також немає. Отже, в силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами вказані ним обставини, а інші докази в справі відсутні. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 1 644 грн. 77 коп.

Outcome: partial