Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12459,80 грн., з яких 2455,86 грн. - заборгованість за кредитом; 3070,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3730,93 - пеня; 3202,78 грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом. а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (а. с. 60-63). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25.02.2011 року фізичною особою-підприємцем Борульник Олександром Володимировичем підписана заява про відкриття поточного рахунку (далі - Заява). Згідно Заяви відповідач приєднався до «Умов та правила надання банківських послуг», «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, та разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 25.02.2011 року та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору. Відповідно до договору встановлений кредитний ліміт, на поточний рахунок [NUMBER] в електронному виді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк тощо), що врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 05.01.2017 року відповідач припинив господарську діяльність, про що внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач посилається на ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якою передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Також посилається на ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України; у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки як фізична особа він не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, вимоги кредиторів фізичної особи-підприємця, чия діяльність припинена, можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України, такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року (справа №6-125цс13). Позивач посилається на п. 3.18.1.16 Умов, що при укладенні договорів та угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у виді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль. Підписання договорів таким чином прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма і не вимагалася. Відповідно до п. 3.181.3 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта. Позивач зазначає, що укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем підтверджується копією анкети-заяви про відкриття поточного рахунку та витягом з Умов та правил банківських послуг; надання кредиту підтверджується копією довідки про розміри встановлених кредитом лімітів, а також копією виписки по рахунку 2600, з якого вбачається наявність дебетового сальдо на рахунку відповідача; порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором - копіями виписок по рахунках 2067 та 2063; розмір нарахованих відсотків, комісії та пені - розрахунком заборгованості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач двічі надав клопотання про відкладення розгляду справи для того, щоб скористатися правовою допомогою і у зв`язку з зайнятістю по інших справах; суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача, якому наданий достатній час для підготовки участі у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] підписана заява про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», копія, а. с. 69). У заяві зазначений номер поточного рахунку, містяться зразки підпису відповідача, заява підписана відповідачем. Згідно довідки банку кредитний ліміт встановлений станом на 02.03.2014 року складав 4970,41 грн. (а. с. 80). Рух коштів по рахунку підтверджується випискою з банківського рахунку з 11.02.2014 року по 01.06.2014 року (а. с. 84-87). Згідно наданого банком розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 2455,86 грн. (а. с. 83). Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що 05.01.2017 року [PERSON] припинив господарську діяльність, про що внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч.2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом. Таким чином, цивільне законодавство чітко визначає, що фізична особа має право на зайняття підприємницькою діяльністю, і, у разі зайняття підприємницькою діяльністю, несе відповідальність всім своїм особистим майном, у тому числі часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, тобто, підкреслює єдність фізичної особи та фізичної особи-підприємця, отже, у разі припинення статусу підприємця, фізична особа продовжує нести відповідальність по своїх зобов`язаннях. Суд вважає обґрунтованим та доведеним наявність боргу відповідача за тілом кредиту у розмірі 2455,86 грн., яка утворилася в період, коли [PERSON] мав статус фізичної особи - підприємця. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом та пені, комісії по кредитному договору, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач зазначив, що відповідач підписав заяву про відкриття поточного рахунку та приєднався до «Умов та правила надання банківських послуг», «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, та разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 25.02.2011 року, тобто фактично має місце укладений договір приєднання. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблений банком (позивачем), він повинний бути зрозумілим усім споживачам і доведений до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Дослідивши заяву про відкриття поточного рахунку від 25.02.2011 року, суд дійшов висновку, що вона не містить визначену процентну ставку за користування кредитом, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не міститься строку повернення кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.02.2011 року, посилається на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (а. с. 70-79) і Тарифи банку як невід`ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття рахунку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного суду у Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що у подібних правовідносинах також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.02.2011року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.07.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.02.2011 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача. З огляду на викладене, факт ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг», не можна визнати доведеним, а самі Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 року №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові від 05.03.2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 2455,86 грн.; в іншій частині позовних вимог щодо сплати процентів за користування та пені, комісії за кредит, суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме, сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог в розмірі 347,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial