Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 113\~254,49 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 23 серпня 2011 року надав, а [PERSON] отримала кредит в сумі 2\~700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 травня 2018 року становить 113\~254,49 грн., яка складається з 2\~570,14 грн. заборгованості за кредитом, 105\~899,87 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4\~784,48 грн. заборгованість за пенею та комісією. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. 1 листопада 2018 року представник відповідача - адвокат [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обгрунтування відзиву зазначає, зо 23.08.2011 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір, де розмір кредиту становив 2700,00 грн., відсоткова ставка 30 %. Так, позивач 01.09.2014 року без згоди відповідача в односторонньому порядку здійснив підвищеня відсотків до 34,80, а потім 01.04.2015 року взагалі до 43,2 %. Представник відповідача зазначає, що нарахування відсотків у підвищеому розмірі не вірно. 26 листопада 2018 року до суду надійшла від представника позивач відповідь на відзив, в якому представник відповідача просить позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, аргументуюче це тим, що відповідач не виконував належним чином зобов'язання визначенні вказаним вище кредитноим договором, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість по кредитному договорую. Підвищення тарифів банку в односторонньому порядку позивач вважає законним, оскільки відповідач, підписуючи кредитний договір усвідолював у розумів наслідки цього договору і вважав їх справедливими по відношенню до себе. Відповідач не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними зміами та не ініціював розірвання договору, більше того активно кристувався картою, що говорить про прийняття відповідачем діючих умов банківського договору, тому вважає заперечення відповідача необгрунтованими. 6 грудня 2018 року представником відповідача - адвокатом [PERSON] до суду було подане заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він вважає, що стягнення кредитної забогованості необгрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству. Відповідач вважає, що позивач в односторонньому порядку не мав права збільувати відсоткову ставку, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства, а саме нормам ст. 1056-1 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON]П.у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача - адвокат [PERSON] подав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача. Також зазначив, що позовні вимоги визнають частково з урахуванням відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 23 серпня 2011 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою [PERSON] від 23 серпня 2011 року, яка, окрім умов кредитного договору, містить розписку про ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 113\~254,49 грн., яка складається з 2\~570,14 грн. заборгованості за кредитом, 105\~899,87 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4\~784,48 грн. заборгованість за пенею та комісією. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Разом з тим, при встановленні суми заборгованості відповідача зі сплати відсотків суд враховує такі обставини та норми права. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таке тлумачення норм права відповідає постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц. Також, виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, які встановлюють право кредитора змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, а також ті, що встановлюють неустойку (пеню та штраф) мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобовязання зі сплати змінених в односторонньому порядку відсотків та неустойки у разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до наданої позивачем копії заяви [PERSON] про видачу кредитної картки та довідки про умови кредитування з використанням кредитних карт Універсальна, яка підписана відповідачем, достовірність, належність і допустимість якої не оспорюється сторонами, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 36,00 % на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом підтверджується, що процентна ставка була збільшена 01.09.2014 до 34,80 % на рік і 01.04.2015 до 43,20 %. Доказів письмової згоди відповідача на збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, позивачем не надано. Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають право кредитора змінити процентну ставку в односторонньому порядку, а також сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того. що саме на ці умови щодо одностороннього збільшення відсоткової ставки і пені погоджувався позичальник. Тому відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України така одностороння зміна відсоткової ставки є незаконною та не може бути врахована при розрахунку заборгованості. Із цих же підстав незаконним є застосування у розрахунку заборгованості відсоткової ставки 43,20 %. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова ВСУ 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15). З урахуванням викладеного, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною відсотковою ставкою, зміненою позивачем в односторонньому порядку суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як достатній доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 23.08.2011 по 31.05.2018 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36% річних без врахування її односторонньої зміни банком, крім періоду з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року, коли банком було зменшено відсоткову ставку до 30 % річних. Тому розмір заборгованості за процентами за період з 23.08.2011 по 31.05.2018 року складає 4\~985,72 грн. (розрахунок за період з 01.09.2014 по 31.05.2018 року: 2\~570,14 грн. (заборгованість за тілом кредиту) / 100 х 36,00 (річна процентна ставка) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1353 (дні прострочення з 01.09.2014 року по 31.05.2018 року) = 3\~477,40 грн.). До цієї суми слід додати суму заборгованості за процентами за період з 23.08.2011 по 31.08.2014 року, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості складає 1\~508,32 грн. Тому загальна сума заборгованості зі сплати процентів за кредитом складає 4\~985,72 грн. Враховуючи те, що [PERSON] не виконала передбачені договором і законом зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Також, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання складає 2\~570,14 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) + 4\~985,72 грн. (заборгованість за процентами за користування кредитом)+ 4784,48 = 12340,34 грн. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 117,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial