Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон малолітньої дитини без згоди батька, в якому просила надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], в період з 01 квітня 2017 року по 01 квітня 2018 року до Єгипту, Турції, Болгарії, Кіпру, Тайланду, Греції, Іспанії, Республіки Італія без дозволу батька дитини [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 24 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] року у сторін від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON]. 22 листопада 2010 року на підставі Рішення Лутугинського районного суду Луганської області шлюб між сторонами було розірвано та з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не виконує вищезазначене Рішення суду та не сплачує аліменти в розмірі, визначеному Лутугинським районним судом Луганської області. Сторони проживають окремо, Відповідач участі у вихованні сина не приймає з 2008 року, не цікавиться його життям, не виявляє інтересу до дитини. Позивач намагається забезпечити для сина усе найкраще, в тому числі надати можливість дитині побачити світ, оздоровити її та приймати останнім участь у міжнародних змаганнях, але [PERSON], який на її прохання для надання дозволу для виїзду за кордон не з'являється до нотаріуса. В зв'язку з вищевикладеним, Позивач змушена звертатися до суду з даним позовом, для отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву, згідно якої просили справу розглянути за їх відсутністю та позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.48). Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутністю та з будь-яким рішенням суду згоден (а.с.51). Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника служби та прийняти рішення згідно чинного законодавства, виходячи з інтересів малолітньої дитини (а.с.45). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2007 року, який було розірвано 22 листопада 2010 року на підставі Рішення Лутугинського районного суду Луганської області № 2-562/10, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією Рішення Лутугинського районного суду Луганської області № 2-562/10 (а.с.17, 19-21). [INFO] року у сторін від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] (а.с.18). Також, на підставі вищезазначеного Рішення Лутугинського районного суду Луганської області № 2-562/10 від 22 листопада 2010 року стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 березня 2010 року до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю, а Відповідач не виконує вищезазначене рішення суду та не сплачує аліменти в розмірі визначеному Лутугинським районним судом Луганської області, що послугувало підставою для звернення Позивача до відділу поліції з цього приводу (а.с.23-26). 15 грудня 2016 року Оболонським УП ГУНП в м. Києві на підставі заяви [PERSON] відкрито кримінальне провадження № 12016100050012607 щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (злісне ухилення від сплати встановлених Рішенням суду розміру аліментів на утримання дитини), що підтверджується копією Витягу від 15.12.2016р. (а.с.27). [PERSON] ігнорує усі звернення щодо надання дозволу на виїзд сина за кордон для відпочинку, оздоровлення та участі в міжнародних турнірах та змаганнях, що порушує права та інтереси малолітнього [PERSON] (а.с.31). Позивач разом з сином на даний час проживає та зареєстрована у м. Києві, що позбавляє останню постійно приїжджати до м. Харкова з проханнями про можливість отримання від Відповідача дозволів на виїзд їхнього малолітнього сина за кордон (а.с.11-13). Згідно ст. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724 (з наступними змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» оформлення проїзного документа дитини може провадитися за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду наведеного, чинне законодавство вимагає при виїзді з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, зазначення у дозвільному документі держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Водночас, суд бере до уваги вимоги ст. 141 СК України, якою встановлено рівність прав і обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав. Частинами 1 та 2 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цих державах, строку та мети виїзду. Метою виїзду Позивача з дитиною за кордон є оздоровлення дитини та участь [PERSON] у міжнародних змаганнях, що підтверджується листом директора МГО «Сьогун» (а.с.50). Оскільки, Позивачем доведена мета та доцільність виїзду дитини за кордон, що підтверджено наданими суду доказами, що відповідає інтересам малолітньої дитини, а також визнанням Відповідачем позовних вимог в повному обсязі, необхідно позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved