Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], усунути перешкоди в користуванні належною позивачу квартирою № 2 (47/100 частин) житлового будинку [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання - [ADDRESS], мотивуючи тим, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору дарування НБ 0018850 від 19.09.1997 року 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], зареєстрованого в Коростенському БТІ; відповідач є колишнім чоловіком позивача, оскільки згідно з рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2011 року у справі № 2-1489/11 яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано; у належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає з серпня 2011 року; проте продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою, що стверджується довідкою виконкому Овруцької міської ради Овруцького району Житомирської області № 3328 від 01.10.2014 року; місце фактичного проживання відповідача позивачу невідоме. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку порушує його права власника щодо розпорядження та користування будинком. Відтак, просить на підставі ст.ст.7, 16 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.150, 167 ЖК України та ст.391 ЦК України позов задоволити. Відповідач та треті особи в судове засідання не прибули, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином, зокрема відповідач - через оголошення в пресі, про причини неявки не повідомили. В судовому засіданні позивач настоює на розгляді справи у відсутності відповідача та третіх осіб, позов підтримала, з мотивів у ньому наведених, пояснила, що є власником 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS], який за договором дарування подарував їй батько [PERSON]; дівоче прізвище її [PERSON], прізвище [PERSON] у неї було по чоловіку від першого шлюбу, а [PERSON] по чоловіку від другого шлюбу; у цьому будинку вона проживає вже 33 роки, поділ на квартири в будинку є умовним, оскільки він є у спільній власності і має два входи; позивач з своїми дітьми, проживаючи на 47/100 частинах будинку, фактично проживає в квартирі № 2; з відповідачем вона розлучена 3 роки, однак не проживають разом вже понад чотири роки. Свідок [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS], пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON], дівоче прізвище якої [PERSON], а колишне прізвище по першому чоловіку - [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає в сім'ї позивача по [ADDRESS] близько 4 років; із розмови з відповідачем при випадковій зустрічі знає, що він живе десь по [ADDRESS]. Свідок [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS], пояснила, що є сусудкою та співробітницею позивача [PERSON], дівоче прізвище якої [PERSON], а колишне прізвище по першому чоловіку - [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає з позивачем по [ADDRESS] вже більше 4 років, де він зараз проживає не знає. Заслухавши думку позивача та покази свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування НБ 0018850 від 19.09.1997 року 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], зареєстрованого в Коростенському БТІ та копією рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2011 року у справі № 2-1489/11 про розірвання шлюбу щодо встановленн обставини зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON]. У вказаному будинку в квартирі № 2, тобто на 47/100 його частинах, зареєстровані три особи, в тому числі позивач та відповідач, що стверджується довідкою виконкому Овруцької міської ради Овруцького району Житомирської області № 3328 від 01.10.2014 року. У позовній заяві позивач стверджує, що у належному їй на праві власності житлі відповідач не проживає з серпня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано. Наведені обставини стверджуються рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2011 року у справі № 2-1489/11 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яке набрало законної сили. Показами свідків [PERSON] та [PERSON], наданими в судовому засіданні, підтверджується, що відповідач не проживає у належному позивачу житлі близько 4 роки. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які перебачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач проживав у належному позивачу на праві власності житлі як чоловік позивача, проте на даний час не є членом сім`ї власника житла. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку, квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Однак на момент подання позову до суду відповідач не проживає у належному позивачу житлі більше одного року і суду не надано доказів, що підтверджують право відповідача на збереження за ним права користування житлом при відсутності за місцем проживання понад рік, зокрема доказів того, що між сторонами існує (існувала) домовленість, що при відсутності відповідача у житлі за місцем реєстрації більше одного року він не втрачає право користування ним. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст.150 ЖК України, таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. При цьому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин норми ст.167 ЖК України, на яку в якості правової підстави позову покликається позивач, оскільки відповідач є колишнім членом сім'ї позивача і позивачем не подано суду належних доказів вибуття відповідача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення. З огляду на викладене позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири № 2, тобто 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно є підставою для зняття з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Відтак, в задоволенні позовної вимоги щодо зняття з реєстрації [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. та понесено документально підтверджені витрати по оплаті публікації в пресі оголошення про виклик відповідача на суму 240 грн. Тому

Outcome: approved