Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи\~без самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, посилаючись на те, що 21 березня 2007 року між ними та\~ [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0007/82/39268, згідно\~ умов якого банк зобов`язався\~ надати\~ останньому кредит у розмірі 25\~500 доларів США строком до 20.03.2017 року, а [PERSON] зобов`язався\~ належним чином використати та повернути\~ банку отриманий кредит, а також сплатити відсотки за користування\~ кредитними коштами у розмірі 13,75 % річних та комісії. 02 вересня 2009 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість\~ за кредитним договором, строк сплати якої настав. Крім того, сторони домовилися тимчасово, на період з 15.09.2009 року по 15.02.2010 року, зменшити розмір\~ щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру,\~ визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів. Крім того, відповідно до умов Додаткової угоди позичальник зобов`язався з 02.09.2009 року здійснювати погашення кредитної заборгованості\~ шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіку погашення кредиту, однак\~ [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а тому, використовуючи надане право, банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням\~ Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.01.2010 року\~ стягнуто солідарно\~ з [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 22\~784,15 доларів США, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення\~ розгляду справи в розмірі 30 грн. Однак, позичальник продовжує не виконувати\~ умови кредитного договору та рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області,\~ а саме: не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв`язку з чим станом на 31.03.2017 року загальна заборгованість по кредиту становить: 19\~687 доларів США 98 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку\~ становить: 531\~104 грн. 09 коп., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом 13449 доларів США 61 центів, що становить 362\~817 грн. 46 коп.; заборгованості\~ за відсотками у розмірі 6\~238 доларів США 37 центів, що становить\~ 168\~286 грн.63 коп. З метою забезпечення виконання зобов`язань\~ за кредитним договором 31 березня 2007 року між банком\~ та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 011/0007/20736, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме:\~ житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 119,50 кв.м., житловою 76,80 кв.м., що знаходиться\~ за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з наведеного, просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/007/82/39268 від 21.03.2007 року\~ у сумі 19\~687 доларів США 98 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 531\~104 грн. 09 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 119,50 кв.м., житловою 76,80 кв.м., який знаходиться\~ за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу його на прилюдних\~ торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати. 13.02.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання посилається на те, що між нею\~та Банком\~був укладений\~іпотечний договір\~№ 011/0007/20736\~вiд\~21.03.2007\~р.\~для забезпечення\~виконання кредитного\~договору №\~014/0007/82/39268\~вiд\~21.03.2007\~р.,\~укладеного між\~Банком та\~Шевченко Д.I.\~Iпотекою\~є застава\~нерухомого майна,\~що залишається\~у володінні\~заставодавця або\~третьої особи\~(стаття\~575\~ЦК України). Скориставшись своїм правом, Банк звернувся в суд про дострокове стягнення всієї заборгованості по неповернутому кредиту, вiдсотків за користування кредитом та пені. Такими діями Банк на власний розсуд змiнив умови основного зобов`язання щодо строку дiї договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішенням Глибоцького районного суду позовні вимоги Банку були задоволені та стягнуто солiдарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 22784,15 доларiв США, у тому числі: суму основного боргу, нарахованих вiдсотків за користування кредитом та суму пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Отже, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не пiдлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Як вбачається із наданого позивачем в суд розрахунку заборгованості, банк продовжував нараховувати і стягувати відсотки після прийняття судом рішення про дострокове стягнення заборгованості по неповернутому кредиту. Разом з тим, на виконання заочного рішення суду від 28 січня 2010 року позичальником [PERSON] було сплачено до 29.11.2013 року 18781,47 доларів США. Отже, станом на 29.11.2013 року несплачена сума заборгованості по неповернутому кредиту, згідно рішення суду становить 4002,68 доларів США. Крім того, вказує на те, що у зв`язку із міною строку умов основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору припинилась і іпотека. Зважаючи на вищевикладене просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. 25.03.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача посилається на те, що виходячи із змісту статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовiдносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином, а тому вiдсутні будь-які законні підстави для задоволення вимог відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. 03.04.2019 року від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відзив, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви у зв`язку із зверненням позивачем з позовом про дострокове стягнення кредиту. 07 травня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування судом строку позовної давності до вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову в позові на цій підставі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Мігоряну [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, застосувавши позовну давність, перебіг якої обраховувати з грудня 2013 року. Третя особа [PERSON] в судовому засідання заперечував проти задоволення позовної заяви.\~\~\~ Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню частково. Так, судом встановлено, що між АТ\~ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0007/82/39268 від 21.03.2007 року, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 25 500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20.03.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,75%. [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21.03.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] \~ було укладено Договір іпотеки № 011/0007/20736, предметом якого стало нерухоме майно:житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 119,50 кв.м., житловою 76,80 кв.м., який знаходиться\~ за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.01.2010 року в солідарному порядку стягнуто з [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 22\~784,15 доларів США, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення\~ розгляду справи в розмірі 30 грн. Як вбачається з квитанцій, наданих представником відповідача, а також розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви, до 29.11.2013 року позичальником [PERSON] після винесення заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.01.2010 року було сплачено на користь позикодавця 18781,47 доларів США. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Аналіз п.п. 8.3. кредитного договору, який доданий до позовної заяви позивачем, вказує на право АТ «Райффайзен Банк\~Аваль» у випадку порушень позичальником умов цього договору, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених договором платежів. Відповідно до п. 9 договір діє до повного погашення кредитної заборгованості. Судом встановлено, що саме згідно у зв`язку прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі заочного рішення суду від 26 березня 2015 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку виконання договору позичальником, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль». У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц. Відтак, суд вважає, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором не припинились в повному обсязі, а пред`явленням позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивач лише змінив умови зобов`язання в частині строку сплати належних йому платежів за кредитним договором. Разом з тим, нарахування АТ «Райффайзен Банк Аваль» після заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.01.2010 року відсотків та інших платежів за користування кредитними коштами є неправомірним, а тому сплачені [PERSON] на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 18781,47 доларів США є частковим виконанням зобов`язань ним за кредитним договором. При цьому сума невиконаного зобов`язання на сьогодні складає 4002 (чотири тисячі два) долари США 68 центів. З огляду на зазначені вище обставини, суд відхиляє твердження відповідача щодо припинення іпотеки, які, серед іншого, спростовуються п. 6 Договору іпотеки № 011/0007/20736 від 21.03.2007 року «Строк дії договору». Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Стаття 257 ЦК України вказує на те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В матеріалах справи міститься протокол зустрічі представника позивача та позичальника [PERSON] від 10.10.2014 року, в ході якої останній визнав свої боргові зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до ст.\~589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, \~забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави \~заставодержатель \~має \~право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи\~сплату процентів, неустойки, відшкодування \~збитків, \~завданих \~порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у \~зв`язку \~із пред`явленням \~вимоги, якщо \~інше \~не встановлено договором. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на \~предмет \~застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право \~звернення \~стягнення \~на предмет застави в разі, \~коли зобов`язання \~не \~буде виконано \~у встановлений \~строк \~(термін), \~якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання, відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпеченні нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане і іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~\~\~\~ Стаття 39\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачає,\~що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з врахуванням невиконаної суми основного зобов`язання за кредитним договором 21.03.2007 року, яка складає 4002 (чотири тисячі два) долари США 68 центів У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати у справі. На пiдставi викладеного,

Outcome: partial