Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, померла [INFO] , є сестрою [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, померлої [INFO] ; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 63,80 кв.м. з надвірними спорудами по [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її мати - [PERSON] народилась [INFO] в с. Ковалівка Краснокутського району Харківської області. У первісному свідоцтві про її народження прізвищем дитини та батьків зазначено « [PERSON] ». В повторному (відновленому) свідоцтві про народження, виданому в 1963 році, прізвище матері позивача вказано « [PERSON] », ім`я та по батькові « [PERSON] » [INFO] , місце народження с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, батьками вказані: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». У матері позивача була рідна сестра, в свідоцтві про народження якої, прізвищем зазначено « [PERSON] », ім`я та по батькові « [PERSON] », [INFO] , місце народження с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, батьками вказані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». В 1941 році мати позивача була насильно вивезена в Німеччину та репатрійована на Батьківщину в 1945 році. В 1992 році мати позивача з Державного Архіву Харківської області отримала довідку від 30 червня 1992 року № 01-18а/3518, де вірно було вказано її прізвище, ім`я та по батькові - « [PERSON] » . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 1996 року справа № 2-1177 було встановлено факт належності [PERSON] архівної довідки від 30 червня 1992 року за № 01-18а/3518, в якій прізвище матері було вказано « [PERSON] ». Вказаним рішенням встановлено, що під час Великої Вітчизняної війни в 1941 році заявниця була вивезена з Краснокутського району Харківської області до Німечини під прізвищем « [PERSON] ». Документи заявниці згоріли і після війни вона отримала повторне свідоцтво про народження, де прізвище вказано - « [PERSON] ». Також, в судовому рішенні зазначено, що в судовому засіданні в якості свідків були допитані рідні сестри заявниці - [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що прізвище заявниці при народжені було « [PERSON] ». Позивач зазначає,що [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] народились в одному селищі Ковалівка Краснокутського району Харківської області, від одних батьків - [PERSON] та [PERSON] , а тому є рідними сестрами. Свої повторні свідоцтва про народження вони отримали вже після війни з розбіжностями у прізвищах. Позивач народилася [INFO] , про що 11 квітня 1953 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У виданому свідоцтві прізвищем дитини та матері зазначено « [PERSON] ». Після реєстрації народження позивача її мати отримала документи на прізвище « [PERSON] » та після цього всі особисті документи оформлювалися на прізвище « [PERSON] ». В подальшому після державної реєстрації шлюбу 24 липня 1971 року прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». Також, позивач зазначає, що вона разом з матір`ю переїхали на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , у будинок, що належав тітці позивача - [PERSON] . За вказаною адресою позивач та її мати постійно проживали та були зареєстровані, разом з ними проживала тітка позивача - [PERSON] зі своїм чоловіком - [PERSON] . Вказаний житловий будинок був збудований [PERSON] на земельній ділянці, що була виділена забудовнику для будівництва житлового будинку. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями був прийнятий в експлуатацію, про що складений відповідний акт, де забудовником земельної ділянки зазначена [PERSON] , рік закінчення будівництва - 1959 рік. Станом на 31 грудня 2012 року право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - не зареєстровано. Після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] проживала у житловому будинку до 1969 року. В подальшому після реєстрації шлюбу 04 квітня 1970 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та переїхала до чоловіка - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де була зареєстрована до дня смерті. З 1969 року сестра власника спірного житлового будинку разом з дочкою - позивачем по справі, продовжувала проживати у спірному будинку, користуватися ним, підтримувати в належному технічному стані. [INFO] [PERSON] , померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з спірного житлового будинку. [PERSON] не мала дітей, її чоловік - [PERSON] також помер. Позивач разом з матір`ю постійно проживали та були зареєстровані у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS], а тому [PERSON] вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті сестри. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , позивач прийняла спадщину після смерті матері, оскільки була постійно зареєстрована разом з матір`ю на час її смерті, а також, протягом шести місячного терміну позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно, а також відсутність доказів, що беззаперечно підтверджують родинний зв`язок між позивачем та [PERSON] , а також між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2020 року витребувані з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області копію актового запису про шлюб [PERSON] , що був зареєстрований по [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, що був зареєстрований протягом 1970 року. Цією ж ухвалою витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву, відомості про те чи звертався хто-не будь із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , що на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] , чи посвідчувався від її імені заповіт, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2020 року листопада витребувано з Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори відомості про те чи звертався хто-не будь із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , що на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] , чи посвідчувався від її імені заповіт, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року витребувано з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, відомості про те чи звертався хто-не будь із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , що на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] , чи посвідчувався від її імені заповіт, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача адвокат Лаєвська М.Л. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача в межах діючого законодавства. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу № 2 від 05 квітня 1957 року загальних зборів радгоспу ім. Шевченка, [PERSON] виділено земельну ділянку по [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці [PERSON] протягом 1957-1958 років збудовано житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 66,80 кв.м., корисною - 87,00 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди - сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб літ «П». Актом про закінчення та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10 червня 1988 року житловий будинок за вищевказаною адресою був прийнятий до експлуатації. Як вбачається з довідок КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 367 від 27 вересня 2019 року, № С-357 від 03лютого 2020 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] - не зареєстровано. За вказаною адресою розташований житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 90,40 кв.м., житловою - 63,80 кв.м., сараїв літ. «В1», «Д1», гаражу літ. «Г1», вбиральні літ. «З1», літнього душу літ. «Ж1», вигрібних ям №№ 6, 7, огорожі № 2-4, колодязя № 8 Як вбачається з акту депутата Пісочинської селищної ради від 23 січня 2020 року, з 1957 року по 1969 рік [PERSON] була зареєстрована та проживала у належному їй житловому будинку по [ADDRESS] . В 1957-1958 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться у сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Оскільки в смт. Пісочин Харківського району Харківської області не вели погосподарських книг, право власності [PERSON] на спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом з протоколу № 2 від 05 квітня 1957 року загальних зборів радгоспу ім.. Шевченка, яким [PERSON] виділено земельну ділянку по [ADDRESS] , фактом будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за вищевказаною адресою, актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10 червня 1959 року, а також тим фактом, що забудовник після закінчення будівництва житлового будинку та прийняття його в експлуатацію була зареєстрована у збудованому нею будинку. Таким чином, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 04 квітня 1970 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено актовий запис № 244, який внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за номером 00034504660. Під час державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, про що Харківським міським відділом актів громадянського стану зроблено актовий запис № 2945 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Згідно інформації Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори від 01 березня 2021 року № 680/01-16, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] [INFO] - не заводилась, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після зазначеного спадкодавця до нотаріальної контори ніхто не звертався, заповіти від імені померлої не посвідчувалися. Відповідно до вимог п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правовідносини з приводу реалізації права на спадкування після смерті регулюються Цивільним Кодексом України в редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції закону 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) Судом встановлено, що єдиний спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено актовий запис про смерть № 9875, який внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 125770936. Спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є сестра померлої - мати позивача [PERSON] , [INFO] . Суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , виходячи з наступного. [PERSON] , народилась [INFO] в с. Ковалівка Краснокутського району Харківської області. У первісному свідоцтві про народження прізвищем дитини та батьків зазначено « [PERSON] ». Як вбачається з відповіді Державного архіву Харківської області від 12 березня 2020 року № 01-29/3-440,441, книга реєстрації актів про народження по с. Ковалівка Краснокутського району за 1923 рік на зберігання до архіву не надходила, місцезнаходження її архіву не відомо, а тому надати копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] - не має можливості. В повторному (відновленому) свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому районним бюро ЗАГС м. Краснокутська Харківської області 24 травня 1963 році, прізвище матері позивача вказано « [PERSON] », ім`я та по батькові « [PERSON] » [INFO] , місце народження с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, батьками вказані: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , про що в ЗАГС при Ковалівській сільській раді 30 вересня 1927 року зроблено відповідний актовий запис, в свідоцтві про народження якої прізвищем дитини зазначено « [PERSON] », ім`я та по батькові « [PERSON] », місце народження с. Ковалівка, Краснокутського району Харківської області, батьками вказані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». Судом встановлено, що в 1941 році [PERSON] , [INFO] була насильно вивезена в Німеччину та репатрійована на Батьківщину в 1945 році. В 1992 році мати позивача з Державного Архіву Харківської області отримала довідку від 30 червня 1992 року № 01-18а/3518, де вірно було вказано її прізвище, ім`я та по батькові - « [PERSON] » . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 1996 року справа № 2-1177 було встановлено факт належності [PERSON] архівної довідки від 30 червня 1992 року за № 01-18а/3518, в якій прізвище матері було вказано « [PERSON] ». Вказаним рішенням встановлено, що під час Великої Вітчизняної війни в 1941 році заявниця була вивезена з Краснокутського району Харківської області до Німечини під прізвищем « [PERSON] ». Документи заявниці згоріли і після війни вона отримала повторне свідоцтво про народження де прізвище вказано - « [PERSON] ». Також, в судовому рішенні зазначено, що в судовому засіданні в якості свідків були допитані рідні сестри заявниці - [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що прізвище заявниці при народжені було « [PERSON] ». Після державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 26 листопада 1951 року, остання змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації повторного шлюбу 04 квітня 1970 року між [PERSON] та [PERSON] ,остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Таким чином суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року та інші заяви. Отже, суд встановлює факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, оскільки від цього залежить реалізація позивачем свого право на спадкування після смерті матері. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначено у «Методичних рекомендаціях, щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради від 13 квітня 2021 року № 2467, сестра власника спірного будинку - [PERSON] з 18 листопада 1979 року зареєстрована та постійно проживає по [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що позивач разом з матір`ю, здійснювали належні платежі, технічні поліпшення спірного будинку, тобто фактично користувалися та володіли спадковим майном - житловим будинком та надвірними спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 548 ЦК України, в редакції закону 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті сестри - [PERSON] , а тому набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 03 червня 2019 року зроблено актовий запис № 124 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина - житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями по [ADDRESS] Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка померлої - [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » під час державної реєстрації шлюбу. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради від 13 квітня 2021 року № 2467 позивач була постійно зареєстрована разом з матір`ю на час її смерті. Крім того, протягом шести місячного терміну позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М. від 12 грудня 2019 року № 5124/02-31 в шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] до держнотконтори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Інші заяви про прийняття спадщини та/або відмову від прийняття спадщини до держнотконтори не надходили, заповіти від імені [PERSON] нотаріально не посвідчувалися, свідоцтва про право на спадщину після смерті вищевказаної спадкодавці держнотконторою не видавалися. Вищевказаною постановою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Підставою для відмови стала відсутність реєстрації права власності на спадкове майно, а також відсутність доказів, що беззаперечно підтверджують родинний зв`язок між позивачем та [PERSON] , а також між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За частиною першою статті 1297 ЦК України (в редакції,що діяла на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. При таких обставинах, суд вважає встановленим, що спадкодавець [PERSON] на час смерті набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкоємець [PERSON] , померлої [INFO] , - позивач у справі здійснив всі дії щодо прийняття спадщини після смерті матері та отримання свідоцтва про право на спадщину, але у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють родинні зв`язки між матір`ю та її сестрою, а також через відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно - реалізації спадкових прав можлива лише у судовому порядку. На підставівикладеного і

Outcome: approved