Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] працював з 29.11.1966\~по 27.08.2016на [PERSON] (а.с.7-9). Згідно Повідомленням про хронічне професійне захворювання від 30.09.1986 позивачу [PERSON] встановлено\~професійне захворювання\~ двухсторонній\~кохлеарний неврит.\~Туговухість 1\~ст.,\~причиною виникнення\~якого є\~робота в\~умовах впливу\~шкідливих факторів\~виробничого середовища,\~а саме\~шум (а.с.10). Згідно з висновком МСЕК від 23.12.1993 позивачу [PERSON] встановлена\~стійка втрата\~професійної працездатності\~з 02.12.1993\~в розмірі\~10%\~первинно на\~термін до\~23.12.1994.\~Висновком МСЕК\~від 12.12.1994\~позивачу збільшено\~відсоток втрати\~професійної працездатності\~до 15%.\~При наступних\~переоглядах в\~1996\~та 1998\~роках позивачу\~було залишено\~15%\~втрати професійної\~працездатності.\~Висновком МСЕК\~від 13.12.2000\~позивачу встановлена\~безстроково стійка\~втрата професійної\~працездатності в\~розмірі 15%(а.с.11-15). На час виникнення спірних правовідносин підставами для стягнення моральної шкоди, а також порядок та умови відшкодування моральної шкоди працівникові завданої шкідливими та небезпечними умовами праці регулювалися\~ст.456 ЦК УРСР\~(1963 р.),\~ст.12 Закону України «Про охорону праці»\~та п.п.11, 40 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 (далі - Правила). Згідно зі\~ст.456 ЦК УРСР\~(1963 року), у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток. Згідно з п.п.11,40 Правил моральна шкода відшкодовувалася власником за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі встановленою за домовленістю сторін, рішенням комісії по трудовим спорам, або рішенням суду. Зокрема, ч.2 п.11 зазначених Правил (діяла в редакції від 03.10.1997) було обмежено розмір відшкодування моральної шкоди: він не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином, максимальний розмір моральної шкоди позивачу обмежується 2550 грн. (17 грн.х150), обрахування слід вести виходячи з неоподаткованих мінімумів як це передбачено Правилами, оскільки\~ст.456 ЦК\~і Правила є спеціальними нормативними актами порівняно з загальною нормою\~ст.440-1 ЦК УРСР\~(1963 р). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 16 травня 2012 року по справі №6-27ц12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України, де зазначено, що відповідно до пункту 38 Правил, якими регулюються спірні правовідносини, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Згідно зі\~ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Позивачу, як вказувалося вище, згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлене професійне захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів шуму. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів майже 50 років. Суд при вирішенні спору також керується роз'ясненнями п.п.5,9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до наслідків, що наступили та які підтверджуються медичними документами, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. відшкодування моральної шкоди, виходячи з законодавчо встановленого максимуму, який обмежує визначення шкоди. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial