Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу з [PERSON] вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач від народження дитини не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям та здоров'ям, не спілкується з донькою, не виконує рішення суду від 13.01.2015р. та не надає доньці жодної матеріальної допомоги, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач позов підтримала суду зазначивши, що чоловік не цікавиться дитиною, не допомагає їй, має іншу сім'ю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Стрийської районної державної адміністрації суду пояснила, що відповідач ухиляється від виховання дитини. Будучи присутнім на засідання служби у справах дітей, відповідач повідомив, що змінюватися не збирається і вихованням дитини займатися не буде. Вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Враховуючи, що відповідач не з'явився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також беручи до уваги думку позивача, тому судом проведено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Батьками [PERSON], [INFO]., є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.2011р., актовий запис №54. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.01.2015р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]., в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно з висновком органу опіки та піклування Стрийської РДА, затвердженого розпорядження голови Стрийської РДА від 12.04.2017р. №281, вирішено вважати за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав за ухилення від виконання обов'язків по вихованню доньки [PERSON], [INFO]. Стаття 51 Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 3 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 3 та 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію відкрито для підписання 4 листопада 1950 року, ратифіковано в Україні Законом №475/97-ВР від 17.07.97), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Також, суд бере до уваги положення статті 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, яка зазначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини. Материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу. Всі діти, народжені у шлюбі або поза шлюбом, повинні користуватися однаковим соціальним захистом. Як роз'яснено з п. 15 постанови Пленум Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 даної постанови зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, оскільки не цікавляться її життям та здоров'ям, не приймає участі у її вихованні, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання. Судом встановлено, що вихованням доньки [PERSON], [INFO]., займається її мати - [PERSON] Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також беручи до уваги позицію третьої особи Органу опіки і піклування Стрийської районної державної адміністрації, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved