Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 57914,52 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 23.11.2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у сумі 40000,00 грн., зі сплатою 25 % річних. 08.10.2015 позивач направив відповідачу вимогу про сплату боргу, яку він отримав 10.10.2015, кінцевий термін виконання вимоги -12.10.2015. Проте, відповідач суму боргу за вищезазначеним договором позики не повернув, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.07.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 23.11.2009 року у розмірі 165549,81 грн., з яких 104114,97 грн. - сума основного боргу; 61169,56 грн. - проценти за користування позикою за період з 23.11.2009 року по 18.11.2015 року; 265,28 грн. - 3% річних за період з 18.10.2015 року по 18.11.2015 року. Позивач посилається на те, що вказане судове рішення відповідачем не виконано, стягнення здійснюється примусово через органи виконавчої служби,сума заборгованості становить 155888,80 грн. Оскільки частиною другою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з договору та інших правочинів, то вважає, щоу [PERSON] виникли нові грошові зобов`язання, на які поширюється дія ст.625 ЦК України. Позивачем було зроблено детальний розрахунок суми процентів за користування позикою за період з 18.11.2015 року по 30.09.2019 року, яка розраховувалась від суми позики 40000,00 грн. істановить 38712,33 грн., та суми 3% річних за період з 18.11.2015 року по 30.09.2019 року, яка розраховувалась від суми заборгованості 165549,81 грн., і становить 19202,19 грн. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості за договором позики на свою користь. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні визнала позов у частині вимоги про стягнення 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦКУ, розрахованих на суму, визначену в рішенні Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.07.2016 року, з урахуванням уточнень нарахованої суми. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.11.2009 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у сумі 40000,00 грн., зі сплатою 25 % річних. 08.10.2015 позивач направив відповідачу вимогу про сплату боргу, яку вона отримала 10.10.2015, кінцевий термін виконання вимоги -12.10.2015. Проте, відповідач суму боргу за вищезазначеним договором позики не повернула, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.07.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 23.11.2009 року у розмірі 165549,81 грн., з яких 104114,97 грн. - сума основного боргу; 61169,56 грн. - проценти за користування позикою за період з 23.11.2009 по 18.11.2015; 265,28 грн. - 3% річних за період з 18.10.2015 по 18.11.2015. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики від 23.11.2009 року сторони погодили сплату 25 відсотків річних від суми позики, які виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами. Згідно з п.5 умов Договору, позичальник зобов`язаний повернути позику зі сплатою належних з нього процентів за користування грошовими коштами по першій вимозі позикодавця. Суд встановив, що 19.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 19.11.2015 позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] 3% річних за прострочення виконання рішення суду, відповідно до ст.625 ЦПК України, обґрунтованими. Разом з тим, суд приймає до уваги наданий представником відповідача розрахунок 3% річних, оскільки такий розрахунок узгоджується з матеріалами справи та є правильним. Суд приймає до уваги той факт, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.07.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 23.11.2009 за період з 18.10.2015 по 18.11.2015, а також те, що [PERSON] було частково сплачено кошти. Отже, розрахунок 3% річних слід здійснювати з урахуванням зазначеної стягнутої суми, 3% річних за користування коштами розраховується за формулою: сума боргу х 3% х дні протермінування / 365 днів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача встановлену в судовому засіданні заборгованість 3% річних за договором позики від 23.11.2009 у в сумі 11772,05 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 57914,52 грн., однак позов підлягає задоволенню на суму 11772,05 грн. (11772,05х100): 57914,52), тобто на 20 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає (768,40х20):100=153,68 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial