Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 28.09.2009 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 30.06.2019 року має заборгованість в розмірі 372758,91 гривень. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2015 року, яке набрало законної сили було стягнуто з відповідачки на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 12526,34 гривень. З урахуванням рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам користування кредитом за період з 30.11.2018 року по 30.06.2019 року у розмірі 127247,94 грн. та відшкодувати судові витрати по справі у розмірі 1921 грн. Відповідно до ч. 2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку з викликом сторін. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 31.10.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 28.09.2009 відповідачка [PERSON] звернулася до позивача з Заявою, яка відповідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг у сукупності із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання послуг, Тарифами є Договором між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , відповідно до якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік (а.с. 12,15). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В зв`язку з тим, що відповідачка неналежно виконувала умови кредитного договору станом на 30 червня 2019 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 372758,91 грн., яка складається з 4991,15 грн. заборгованість за кредитом, 365567,76 грн. заборгованість за процентами, 2200,00 грн. пеня та комісія. У відповідності до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2015 року в справі № 212/2193/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 28.09.2009 в загальній сумі 12526,34 грн. Рішення набрало законної сили 17.09.2015 року (а.с. 8). З урахуванням вищезазначеного рішення позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30.11.2018 року по 30.06.2019 року в розмірі 127247,94 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості( а.с.9-10). Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку\~розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково\~зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості з нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 127247,94 грн., оцінивши його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, суд повністю з ним не погоджується з наступних підстав. Згідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Як встановлено судом, позивач по справі, пред`явивши позов до відповідача по справі зі стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням яка утворилась станом на 28.02.2015 року, скористався своїм правом на повернення кредиту, що передбачено частиною другою\~статті 1050 ЦК України. З наведеного вище слідує, що пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право було припинено пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення (судовий наказ) про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року. Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed