Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до заповіту від 05 лютого 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстровим №305, він є спадкоємцем частини нерухомого майна померлої [INFO] [PERSON], а саме права на земельну частку (пай) реформованого КСП «Авангард». У встановлений законом строк та у встановленому законом порядку він прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. З матеріалів судової справи за позовом [PERSON] до Пирятинської міської ради Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом (де позивач був залучений як третя особа) було встановлено, що [PERSON] 02.03.2011 року склала заповіт на все своє майно на користь свого сина [PERSON] Зазначений заповіт був посвідчений заступником головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Тетяною Іванівною та зареєстровано в реєстрі за №1. Позивач вважає цей заповіт нікчемним, оскільки він був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення відповідно до вимог ч.2 ст.1253 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України. З тексту заповіту вбачається, що свідки при його посвідченні були відсутні. Крім того, зазначено, що текст заповіту записано зі слів заповідача нотаріусом (який був відсутній при його складанні) та прочитано заповідачем, що не відповідає дійсності, оскільки остання була неграмотною. З цих підстав позивач просив визнати вищевказаний заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з тих підстав, що відповідно до закону визнання нікчемного правочину недійсним у судовому порядку не передбачено. Представник відповідача також пояснив, що при посвідченні спірного заповіту свідки були присутні, але вони не були проінформовані особою, що посвідчила заповіт, про необхідність поставити свої підписи у тексті заповіту. Того ж дня зазначений заповіт був зареєстрований державним нотаріусом у Спадковому реєстрі та жодних заперечень щодо його форми нотаріусом не було висловлено. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - заступник головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Т.І. у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно поствідчувала заповіт [PERSON], однак свідків при його посвідченні не було. Вона не знала, що закон вимагає присутність свідків при посвідченні заповіту. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що познайомилася із померлою [PERSON] у 2011 році, коли остання перебувала на лікуванні в Пирятинській ЦРЛ. [PERSON] поскаржилася їй на [PERSON], якому вона передала свої земельні паї, але ніякої плати за їх використання не отримувала. Тоді свідок вирішила їй допомогти, так як діти померлої ці питання тривалий час не розв'язували. Було вирішено, що [PERSON] напише заповіт на користь свого сина [PERSON], який скасує попередній заповіт, складений на користь [PERSON] Свідок звернулася у нотаріальну контору, де їй видали бланк заповіту і роз'яснили, хто його повинен посвідчити у лікарні, де знаходилася в той час [PERSON]. Остання попросила [PERSON] записати текст заповіту, оскільки сама погано писала. Свідок записала текст заповіту своєю рукою в палаті лікарні, передала його [PERSON] і вони разом пішли до заступника головного лікаря по медичній частині Пирятинської ЦРЛ Іванченко Т.І., щоб вона його посвідчила. В кабінеті Іванченко [PERSON] була одна, там вона і підписала заповіт. Свідків написання заповіту в приміщенні палати лікарні також не було. Після цього вони поїхали до нотаріуса державної нотаріальної контори, яка зареєструвала посвідчений Іванченко Т.І. заповіт. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дочкою померлої [PERSON] Про те, що мати склала заповіт на земельний пай на користь [PERSON], вона не знала. Свідок вважала, що позивач орендував у матері землю. І померла [PERSON] і вона, як її дочка, просила у позивача матеріальної допомоги, але він тільки обіцяв допомогти та майже нічим не допомагав. Тоді мати вирішила скласти заповіт на її брата - [PERSON], на що вона не заперечувала. Заповіт був складений, але за яких обставин він складався та посвідчувався свідку не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що померла [PERSON] також є її матір'ю. Про те, що мати заповіла свій земельний пай позивачу вона не знала. Свідок була впевнена, що мати надала йому пай в оренду. Позивач в рахунок плати за землю орав матері город, давав зерно, виділяв невеликі суми грошима. [PERSON] така плата не влаштовувала і вона вирішила розірвати договір оренди. Про заповіт, Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 81, 89 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 25 лютого 2004 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті належну їй земельну частку (пай) майно заповіла [PERSON] (а.с.8). Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Батрак В.Г. за реєстром № 305 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №8550461 (а.с.46). 02 березня 2011 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті все належне їй на праві власності майно заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.53). Заповіт був посвідчений заступником головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Т.І. за реєстром № 1 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №50812514 (а.с.46). [INFO] [PERSON] померла (а.с.7). Після її смерті спадкоємець за заповітом від 25.02.2004 [PERSON] у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.45). Спадкоємець померлої за заповітом від 02.03.2011 [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та 14.06.2016 звернувся до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи (а.с.51, 47 на звороті). З матеріалів спадкової справи №81/2015 вбачається, що свідоцтва про право на спадщину ні за заповітом померлої [PERSON] від 25.02.2004, ні за заповітом від 02.03.2011 нотаріусом спадкоємцям не видавалися (а.с.44-56). За приписами ч.1 ст. 1252 Цивільного кодексу України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів. У судовому засіданні було встановлено, що заповіт від 02.03.2011 [PERSON] вчинила перебуваючи на лікуванні у Пирятинській центральній лікарні (а.с.17). Заповіт був посвідчений заступником головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Т.І. Положення ч.7 ст.1252 та ч.2 ст.1253 Цивільного кодексу України встановлюють обов'язкову участь не менш як двох свідків при посвідченні заповіту особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні. Відповідно до ч.5 ст.1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до ч.6 ст.1253 ЦК України у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Як убачається із тексту заповіту, такий був посвідчений заступником головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Т.І. одноособово, тобто у відсутності свідків. Ці обставини підтвердили у судовому засіданні як сама Іванченко Т.І., яка посвідчувала заповіт, так і свідок [PERSON] Свідок також зазначила, що сам текст заповіту записала вона, хоча у ньому зазначено, що текст на прохання заповідача записано нотаріусом, який при складанні заповіту був відсутній. Статтею 1257 ЦК України встановлено підстави для визнання недійсним заповіту. Так, у відповідності до ч.1 ст.1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складний особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Оскільки в даному випадку при складанні заповіту [PERSON] від 02 березня 2011 року в лікарні відповідальною особою не було дотримано вимог щодо його посвідчення - не було залучено свідків, що передбачено ч. 2 ст.1253 ЦК України, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про нікчемність цього заповіту. При цьому, суд не бере до уваги до уваги доводи представника відповідача про те, що складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення заповіт є нікчемним та визнання його недійсним судом не вимагається. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Між спадкоємцями померлої [PERSON] за заповітом виник спір з приводу права на спадкове майно, а встановлення недійсності заповіту рішенням суду необхідне для захисту прав спадкоємців померлої [PERSON] за законом. Таким чином, позов [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON], складеного 02 березня 2011 року на користь [PERSON] та посвідчений заступником головного лікаря по медичній частині Пирятинської центральної районної лікарні Іванченко Тетяною Іванівною є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 640 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved