Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «СБЕРБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» заборгованість у сумі 331 641,37 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 268 357,32 грн., та трьох відсотків річних від суми боргу в розмірі 63 284,05 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання по поверненню заборгованості по кредитному договору № 32808-ФО/2014/208 від 20.02.2014 року за період з 09.09.2016 року по 09.09.2019 року, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.02.2014 р. між ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» був укладений кредитний договір № 32808-ФО/2014/208, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у загальній сумі 714 630,00 грн., на придбання об`єкту нерухомості - квартири в [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2016 р. позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто заборгованість у розмірі 831 945,32 грн. 12.04.2018 р. відкрито виконавче провадження. Станом на поточну дату рішення суду не виконане в повному обсязі. Заборгованість по основному договору не погашена. З врахуванням прострочення відповідачем грошового зобов`язання у позивача є право на стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу. 18 вересня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. 08 січня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, постановлено розгляд цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, 20.02.2014 р. між ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 32808-ФО/2014/208, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у загальній сумі 714 630,00 грн., на придбання об`єкту нерухомості - квартири в [ADDRESS] . Таким чином. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, починаючи Відповідач став порушувати умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2016 року у справі 202/6278/15-ц, позовні вимоги ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто заборгованість у розмірі 831 945,32 грн., з яких заборгованість по кредиту у розмірі 702 719,52 грн., проценти з користування кредитом у розмірі 116 395,40 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмір 7 604,81 грн., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 5 225,59 грн. Дане рішення набрало законної сили 23.11.2015 року, що підтверджується відміткою на його копії. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Таким чином, відповідно до розрахунків, розмір заборгованості по трьом відсотках річних від простроченої суми по сплаті заборгованості по тілу кредиту в сумі 702 719,52 грн., за період з 09.09.2016 року по 09.09.2019 року становить 63 284,05 грн. В свою чергу сума інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання по сплаті заборгованості по тілу кредиту в сумі 702 719,52 грн., за період з 09.09.2016 року по 09.09.2019 року становить 268 357,32 грн. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, зважаючи на те, що обставини щодо не виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також виходячи з розрахунку трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 331 641,37 грн.. передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 4 974 гривень 62 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved