Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги просив постановити рішення, яким розділити між ним та відповідачем їх спільне майно подружжя, визнати за ним право власності на ? ідеальну частину будинковолодіння № 12 по вул. Зеленій в с. Почаєвичі Дрогобицького району, виділити йому кухонний меблевий гарнітур вартістю 8000 грн., килим на підлогу (розмір 2х5) вартістю 800 грн., меблевий гарнітур в приймальню вартістю 2700 грн., компютер «ASUS» вартістю 5600 грн., бензопилу «Штиль» вартістю 1700 грн., дрель вартістю 400 грн., болгарку вартістю 400 грн., болгарку вартістю 150 грн., фрезер вартістю 500 грн., дрель малу вартістю 200 грн., точило (саморобне) вартістю 300 грн., журнальний столик вартістю 200 грн., кухонний стіл і чотири табуретки вартістю 1300 грн., мікрохвильову піч «SAMSUNG» вартістю 500 грн., декоративний віз вартістю 100 грн., зарядне до акумулятора вартістю 100 грн., дзеркало з вішаком та поличкою (оброблені деревом), накладну різьбу на шкафу у вигляді двох драконів, церковні образи 10 шт. (рамки деревяні- різьба, обпалення), годинник настільний оброблений деревом, всього майна на загальну суму 24650 грн., виділивши відповідачу все інше майно на суму 28670 грн., а також просив стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.01.1997 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі ЗАГСу у Дрогобицькому міськвиконкомі, актовий запис № 21. Від шлюбу у них народилось двоє дітей. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2014 року шлюб між ними було розірвано, оскільки поведінка відповідача змусила його погодитись на розірвання їхнього шлюбу. В добровільному порядку відповідач не бажає розділити їх спільно нажите майно, зокрема житловий будинок в с. Почаєвичі по вул. Зеленій, 12, Дрогобицького району Львівської області, який вони придбали за час перебування у шлюбі. Крім того ними були самочинно побудовані дві веранди та сарай, однак дане будівництво не узаконено у встановленому законом порядку. З часу розірвання їх шлюбу, він не має можливості проживати у спірному будинковолодінні, оскільки бувша дружина створює нестерпні умови для проживання, вчиняє сварки, які переростають у скандали. При цьому відповідач викликає працівників міліції, і його було двічі притягнуто до адмінвідповідальності. Використавши його відсутність у будинковолодінні, відповідач привела собі іншого мужчину співмешканця, закрила будинок на ключ та не дає йому та їхньому спільному сину [PERSON] проживати в ньому. Даний чоловік користується його речами, що ставить під загрозу зникнення спільно нажитого майна, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подала суду зустрічну позовну заяву до позивача [PERSON] та просить провести поділ майна подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 ідеальних частин житлового будинку та господарських споруд, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, за [PERSON] право власності на 1/3 ідеальних частин житлового будинку та господарських споруд, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області. В обґрунтування поданого зустрічного позову посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем нею було придбано спірний житловий будинок. Вважає, що поділ майна повинен проводитись з урахуванням тих обставин, що відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2014 року, шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, і їх неповнолітні діти син [PERSON] 24.11.1999 року та син [PERSON] 15.01.2001 року залишились проживати разом з нею у житловому будинку що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, вони там зареєстровані, іншого житла у них немає. З врахуванням вимог ст.70 СК України та наведені нею обставини дають підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у поділі майна, оскільки її частка підлягає збільшенню. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві та заявах про уточнення, збільшення позовних вимог, заперечили проти задоволення зустрічного позову [PERSON] [PERSON] додатково суду пояснив, що будинок, який підлягає поділу вони придбали з колишньою дружиною. Вони вкладали спільні кошти на його ремонт, він брав для цих потреб кредит, який погасив. Згідно рішення суду він сплачує аліменти на своїх дітей, син [PERSON] виявив бажання проживати з ним, а старший син [PERSON] залишився проживати з матірю у спірному будинковолодінні. Майно на яке він претендує крім будинку, він придбав будучи у шлюбі з колишньою дружиною, однак жодних підтверджуючих на це доказів надати суду не може. На даний час він живе з сином на квартирі за яку сплачує грошові кошти, однак жодних договорів найму не укладав. Крім того представник [PERSON] [PERSON] доповнила, що її довіритель справно сплачує аліменти на дітей, жодної заборгованості не має, за свої кошти погасив кредит, який брався для влаштування спірного будинковолодіння. Заначила, що реєстрація її довірителя та його сина в спірному будинку не може розцінюватись як проживання сина [PERSON] з матірю, оскільки це заперечується поданими ними доказами. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом представник позивача за позовом [PERSON] зустрічний позов своєї довірительки підтримав повністю з підстав, які в ньому викладені, заперечив проти задоволення первісного позову з врахуванням його уточнень в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні. Додатково суду повідомив, що суду надано достатньо доказів щоб збільшити частку його довірительки, як це визначено ст.70 СК України, [PERSON] не представив жодних доказів, щоб визнати за ним ? ідеальної частини спірного будинковолодіння та залишити за ним майно, яке на думку останнього було придбано у шлюбі з його довірителькою, оскільки [PERSON] ствердив, що жодних доказів придбання майна у нього немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов [PERSON], [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст. 57 СК). З наведених норм права вбачається, що законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обовязок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2014 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей сини: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. За час подружнього життя на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 02.10.2009 року за № 1850, було придбано житловий будинок в с. Почаєвичі по вул. Зелена, 12, Дрогобицького району Львівської області, і право власності на нього зареєстровано за [PERSON] Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання синів [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] аліменти сплачує справно, заборгованості перед [PERSON] немає. Наведені вище обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались. Беззаперечно судом встановлено той факт та сторонами не оспорюється а тому не підлягає доказуванню, що житловий будинок в с. Почаєвичі по вул. Зелена, 12, Дрогобицького району Львівської області є спільним майном подружжя та підлягає поділу, що повністю узгоджується із вимогами викладеними в ст. 61 ЦПК України. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки № 132 від 21.07.2014 року виданої за підписом в.о. начальника ремонтного вагонного депо Дрогобич, [PERSON] дійсно сплачував безвідсоткову позику Львівської залізниці, яка була надана для поліпшення житлових умов. Як вбачається з довідки ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» від 03.11.2014 року за № 108, [PERSON] повністю сплатив кредит та відсотки по кредиту, який він брав на поточні потреби, а саме для ремонту житла. Відповідно до довідки служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації № 01-15/758 від 14.11.2014 року встановлено, що старший син сторін у справі [PERSON] проживає з матірю, молодший син [PERSON] виявив бажання проживати з батьком, про що свідчить його заява подана у службу в справах дітей від 12.11.2014 року. Із листа Дрогобицького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді вбачається, що спеціалістами центру здійснено соціальне інспектування сімї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та встановлено, що останній дану квартиру винаймає, з 04.09.2014 року з ним проживає його син [PERSON] умови проживання задовільні. Відповідно до довідки № 809 від 08.12.2014 року, яка видана виконавчим комітетом Почаєвицької сільської ради [PERSON], остання проживає в [INFO], з наступним складом сімї: сини [PERSON], [PERSON], колишній чоловік [PERSON] зареєстрований, але за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. ст. 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з нею /ним/ проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд може присудити одному з подружжя більшу частку за обставин, що мають істотне значення. При розгляді заявленого зустрічного позову [PERSON] про проведення поділу майна подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 ідеальних частин житлового будинку та господарських споруд, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, за [PERSON] права власності на 1/3 ідеальних частин житлового будинку та господарських споруд, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, враховуючи надані сторонами докази, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення частки [PERSON], а тому такі слід вважати рівними. Твердження представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що необхідно збільшити частку в спільному майні його довірительки [PERSON] на думку суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам факт реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей в будинку, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області не дає суду підстав вважати, що саме [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають разом з матірю, а навпаки спростовуються здобутими та дослідженими в судовому засіданні вище переліченими доказами. Встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить вирішення справи по суті первинних та зустрічних позовних вимог, враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність між подружжям згоди щодо способу поділу спільного майна, суд приходить до переконання, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 ідеальної частини будинковолодіння, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 ідеальної частини будинковолодіння, що по вул. Зеленій, 12, в с. Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області. Що стосується позовних вимог позивача за первинним позовом [PERSON] де він просить виділити йому кухонний меблевий гарнітур вартістю 8000 грн., килим на підлогу (розмір 2х5) вартістю 800 грн., меблевий гарнітур в приймальню вартістю 2700 грн., компютер «ASUS» вартістю 5600 грн., бензопилу «Штиль» вартістю 1700 грн., дрель вартістю 400 грн., болгарку вартістю 400 грн., болгарку вартістю 150 грн., фрезер вартістю 500 грн., дрель малу вартістю 200 грн., точило (саморобне) вартістю 300 грн., журнальний столик вартістю 200 грн., кухонний стіл і чотири табуретки вартістю 1300 грн., мікрохвильову піч «SAMSUNG» вартістю 500 грн., декоративний віз вартістю 100 грн., зарядне до акумулятора вартістю 100 грн., дзеркало з вішаком та поличкою (оброблені деревом), накладну різьбу на шкафу у вигляді двох драконів, церковні образи 10 шт. (рамки деревяні- різьба, обпалення), годинник настільний оброблений деревом, всього майна на загальну суму 24650 грн., виділивши відповідачу все інше майно на суму 28670 грн. то суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Як встановлено судом, жодної домовленості між сторонами з приводу володіння, користування та розпорядження спільно нажитим майном та їх часток не існує, як і не існує шлюбного договору, укладеного між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечив сам позивач за первісним позовом [PERSON] у нього відсутні будь-які докази щоб свідчили про придбання майна, яке він бажає щоб воно було виділено йому, а все інше спільно нажите майно, яке зазначено в заяві про збільшення позовних вимог від 07.10.2014 року залишено [PERSON], а таких доказів під час розгляду даної справи судом не здобуто. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає що в задоволенні даної вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] слід відмовити. Під час ухвалення рішення, суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України. Як вбачається із вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак суд вважає, що на користь позивача за первісним позовом [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати - 563,14 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а в користь позивача [PERSON] за зустрічним позовом слід стягнути з відповідача [PERSON] 187,71 грн. судових витрат. Винесене по справі рішення, на думку суду, є правильне і основне справедливе.

Outcome: approved