Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який було уточнено в ході розгляду справи, в обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що 18.12.2007р. між нею та ПАТ «Банк «Таврика» (далі - Банк) було укладено кредитний договір №62/07-ВФЛ, згідно якого та додаткових угод до нього позивачу Банком було відкрито кредитну лінію та надано кредит на споживчі потреби у сумі 50 тис. дол. США строком до 18.12.2012р. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 18.12.2007р. №62/07-ВФЛ між Банком та позивачем було укладено договір іпотеки від 18.12.2007р., посвідчений ПНХМНО [PERSON], згідно якого позивач передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором №62/07-ВФЛ заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харків від 18.07.2011р. у справі №711/11 було стягнуто з [PERSON] на користь Банку суму коштів у загальному розмірі 499252,30 грн. 12.11.2013р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір про відступлення права вимоги за яким позивач отримала право вимоги, що належало [PERSON] на підставі договору №17386 від 18.01.2012р. на суму 520000,0 грн. Листом від 22.11.2013р. позивач стверджує, що повідомила Банк про укладення договору про відступлення права вимоги і про припинення зобов'язань з Банком у зв'язку з поєднанням в одній особі боржника і кредитора Банку. Відповідач [PERSON] за договором представництва зобов'язувався у місячний строк отримати від банку підтверджуючі документи щодо припинення зобов'язань позивача з Банком, для чого, як стверджує позивач, йому були надані оригінали всіх документів, які він не повернув. При цьому, позивач просить зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінали документів щодо правовідносин [PERSON] з Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика», в тому числі оригінал договору про відступлення права вимоги від 12.11.2013р.; Визнати припиненим з 12.11.2013 року, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання фізичної особи [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» за кредитним договором №62/07-ВФЛ від 18.12.2007р. та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитом у загальному розмірі 499 252,30 грн.; Визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» права на стягнення з фізичної особи [PERSON] заборгованості за кредитним договором №62/07-ВФЛ від 18.12.2007р. та додаткових угод до нього; Визнати припиненим з 12.11.2013 року договір іпотеки від 18.12.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3071 та додаткової угоди до нього №1 від 10.07.2008р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та фізичною особою [PERSON]; Визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» права на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.12.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3071 та додаткової угоди до нього №1 від 10.07.2008р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» фізичною особою [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS]. Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у Харківській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] та вилучення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та доводів, викладених у позовній заяві, посилаючись на те, що у зв'язку з укладенням 12.11.2013р. [PERSON] договору про відступлення права вимоги, відбулося поєднання боржника і кредитора Банку в одній особі - позивача [PERSON] та Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» хоч і не передбачає таку підставу припинення зобов'язань як поєднання боржника і кредитора банку в одній особі, проте не містить у собі прямої заборони щодо цього навіть на стадії ліквідації банку. Представник ПАТ «Банк «Таврика» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав того, що заява [PERSON] та її позов за своєю правовою природою є припиненням зобов'язань з підстав зарахування однорідних вимог, що не передбачено законодавством на стадії ліквідації банку та може призвести до порушення права інших кредиторів, вимоги яких підлягають задоволенню в порядку черговості. У своєму відзиві на позовну заяву та поясненнях у судовому засіданні представник відповідача не заперечувала правомірності укладення 12.11.2013р. [PERSON] з [PERSON] договору про відступлення права вимоги на суму 520000,0 грн. та повідомила, що відповідна вимога [PERSON] до Банку зарахована до вимог кредиторів і буде погашена Банком у порядку черговості. Представник Реєстраційної служби ГУЮ у Харківській області проти задоволення позову в частині, що стосується реєстраційної служби заперечувала з тих підстав, що Реєстраційна служба ГУЮ у Харківській області не має доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині внесення до нього жодних записів, а є лише в цій сфері контролюючою установою. Крім того, на час розгляду справи в суді діє новий порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р., згідно якого припинення обтяження нерухомого майна віднесено до компетенції нотаріусів. В іншій частині позову покладалася на розсуд суду. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності і заперечував проти задоволення позову в його частині посилаючись на те, що оригінали отриманих від ФОП [PERSON] документів він повернув останній ще на початку цього року. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також повідомила, що між нею та [PERSON] 12.11.2013р. дійсно було укладено договір про відступлення права вимоги, у зв'язку з чим третя особа проти позову не заперечує. Суд, вислухавши доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обов'язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, пред'явлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 18.12.2007р. між Акціонерним банком «Таврика» в особі директора Харківської філії, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» та [PERSON] був укладений кредитний договір №62/07-ВФЛ з додатками: 25.06.2008 договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, 10.07.2008р.- договір №2 про внесення змін до кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику була відкрита кредитна лінія та наданий кредит на споживчі потреби у сумі 50000,00 (п'ятдесят тисяч ) дол. США з оплатою 17,5 % річних із строком користування до 18 грудня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 18.12.2007р. між позивачем та Банком був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3071. У відповідності до даного договору іпотеки (п.1.1.) від 18.12.2007р. №3071 та додаткового договору №1 від 10.07.2008р. до нього, предметом іпотеки забезпечується зобов'язання позивача у розмірах, зазначених у кредитному договорі від 18.12.2007р. №62/07-ВФЛ (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, за умовами якого Іпотекодавець зобов'язаний до 18.12.2012 року повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 50000,0 дол. США зі сплатою відсотків в розмірі 17,5% річних) згідно умов Кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним та цим Договором згідно графіку. Пунктом 3.1.4. договору іпотеки від 18.12.2007р. №3072 сторони погодили, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. Банк має право у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на зазначених в договорі іпотеки умовах. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначені обставини укладання кредитного договору №62/07-ВФЛ від 18.12.2007р., додаткових угод до нього та договору іпотеки встановлені заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харків від 18.07.2011р. у справі №711/11, яке набрало законної сили, за позовом ПАТ «Банк «Таврика» до [PERSON] про стягнення 497432,30грн. за неналежне виконання умов кредитного договору №62/07-ВФЛ від 18.12.2007р. Таким чином, зазначені обставини є встановленими і додатковому доведенню не підлягають. Надаючи оцінку подальшим правовідносинам сторін в частині можливості припинення зобов'язань [PERSON] перед Банком суд приходить до наступних висновків. Відповідно до норм ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до норм статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 204 ЦК України передбачено презумцію правомірності правочину, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено судом, 12.11.2013р. між [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за яким [PERSON] отримала право вимоги, що належало третій особі на підставі договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку в національній валюті України для зарахування та виплати пенсій та грошової допомоги №17386 від 18.01.2012 року на суму 520000,00 грн. На підставі ст. 606 ЦК України, зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. З дослідженого у судовому засіданні листа [PERSON] до Банку від 22.11.2013р. вбачається, що позивач повідомляла Банк про укладення договору про відступлення права вимоги і про припинення з Банком грошових зобов'язань з підстави поєднання боржника і кредитора Банку в одній особі. У відповіді на заяву позивача Банк не заперечував вимог [PERSON] до Банку на суму 520000,0 грн., які виникли на підставі договору про відступлення права вимоги від 12.11.2013р. та у своїх поясненнях в судовому засіданні представник Банку зазначав, що такі вимоги [PERSON] включені до загальної черги вимог кредиторів і будуть погашатися почергово у відповідності до Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», тобто у четверту чергу. Одночасно [PERSON] є боржником Банку на суму 499252,30 грн., що підтверджується заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харків. Таким чином, суд приходить до висновку, що у правовідносинах, що виникли між [PERSON] та Банком, відбулося поєднання в особі [PERSON] боржника і кредитора Банку в грошовому зобов'язанні, у зв'язку з чим, на підставі встановленій законом, зобов'язання [PERSON] перед Банком вважаються припиненими з 12.11.2013р. Разом з тим суд вважає за необхідне відмітити, що законодавство України не ототожнює поняття правочин та зобов'язання, зокрема, один правочин може містити в собі декілька зобов'язань; в розумінні ст. 606 ЦК України припиняється саме зобов'язання, а не правочин, внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі. Така позиція викладена у постановах ВГСУ від 22.02.2012 у справах №33/206, №33/207. Згідно зі ст. 606 ЦК України, припиняється саме зобов'язання, а не правочин внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі. Відтак, між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] укладені правочини, в яких є одні і ті ж зобов'язання один щодо одного, а саме грошові зобов'язання, які підлягають припиненню у зв'язку з поєднанням в цьому зобов'язанні боржника і кредитора в одній особі. Судом також встановлено, що постановою Національного банку України від 20.03.2013р. №97 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Таврика», на підставі чого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №17 від 20.03.2013р., вирішено розпочати процедуру ліквідації Банку з 21.03.2013р. Рішенням №18 від 20.03.2013р. цього ж Фонду призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Соловйову Н.А. Доводи представника Банку щодо неможливості припинення зобов'язань через процедуру ліквідації не заслуговують на увагу, оскільки припинення зобов'язань у розумінні ст. 606 ЦК України є самостійною підставою та не залежить від черговості задоволення вимог кредиторів. В даному випадку суд погоджується також з доводами представника позивача, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом що визначає процедуру ліквідації банків, хоча і не передбачає, але і не містить у собі заборони на припинення зобов'язань у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора банку в одній особі на стадії ліквідації банку. З огляду на вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial