Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 27 березня 2012 позивачем було видано довіреність на ім`я відповідача з метою отримання останнім грошових коштів належних позивачу. [PERSON] було отримано грошові кошти з фінансових установ, проте він не передав їх позивачу. Таким чином, позивачка вимушена була звернутись до суду з вимогою, щодо стягнення з [PERSON] , на її користь заборгованість за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 163 267, 00 грн., отриманих відповідачем у банківських установах діючи від імені позивача на підставі довіреності за реєстровим № 453, посвідченої 27 березня 2012 року приватним нотаріусом Марченко О.І., з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2018 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2018, було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заявлений [PERSON] позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 163 267, 00 грн. Вказані грошові кошти на виконання постанови були в примусовому порядку стягнуті з відповідача лише 28.06.2019, а відтак враховуючи, що розгляд справи 754/14668/16 за позовною заявою від 25.11.2016 року, закінчився винесенням постанови, яка набрала законної сили лише у 2019 році, та тільки 28.06.2019 грошові кошти було стягнуто у примусовому порядку в рамках виконавчого провадження, прострочення відповідачем зобов`язання припинилось лише 28.06.2019 року, з огляду на те що за період з 26.11.2016 по 28.06.2019 інфляційні втрати та 3 % річних із відповідача стягнуті не були (адже інфляційні втрати та 3 % річних були розраховані до моменту подачі позову 25.11.2016, та позовні вимоги не уточнювались і не збільшувались позивачем протягом всього часу розгляду справи), однак у цей період позивач продовжувала нести втрати від знецінення грошових коштів та від неможливості їх використання, остання звернулась до суду із позовною заявою з вимогою стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми зобов`язання в сумі 52 491, 93 грн., та понесених нею судових витрат. Ухвалою судді від 18.07.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 26.07.2019 позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки Ухвалою судді від 02.08.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 21.10.2019 було постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивачка до суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, на адресу суду направила заяву відповідно якої просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача - Масляковський Д .С. заперечував, щодо заявленого позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві від 20.09.2019, відповідно якого сторона відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не засновані на нормах законодавства, оскільки позивачем надається розрахунок інфляційних втрат за період з 01.04.2012 по 28.06.2019 та 3 % річних за період з 25.11.2016 по 28.06.2019 року, проте дане питання вже було предметом судового розгляду у справі № 754/14668/16-ц, за результатами якого ухвалено відповідну постанову про стягнення з відповідача як основного боргу так і 3 % річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, про що зазначив Київський апеляційний суд в постанові від 14.05.2019 року. Таким чином, позивачем надано суду невірний розрахунок сум інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку із включенням до цього розрахунку періоду з 01.04.2012 по 14.05.2019 року, а відтак вказане унеможливлює задоволення позовних вимог в заявленому розмірі. Крім того, подав заяву про застосування до вказаних вимог строку позовної давності та відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і незаперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] , на підставі довіреності від 27.03.2012, було отримано грошові кошти у наступних фінансових установах та наступному розмірі: 29 березня 2012 року у ПАТ «Укрсиббанк» -13515, 78 грн.; 30 березня 2012 року у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» -24 920, 68 грн.; 10 квітня 2012 у ПАТ КБ «ПриватБанк» - 20 000,00 грн.; 09 листопада 2012 у ПАТ «Укрсиббанк» 1971, 97 доларів США. Постановою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2018 було скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , 163 267, 00 грн., отриманих [PERSON] у банківських установах діючи від імені [PERSON] , на підставі довіреності за реєстровим № 453, посвідченої 27 березня 2012 приватним нотаріусом Марченко О.І., з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 19.06.2019 Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Д.А., було відкрито виконавче провадження № 59379903, проте у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчого документу, виконавцем 02.07.2019 постановлено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, вказані грошові кошти на виконання Постанови Київського апеляційного суду від 14.05.2019, фактично були стягнуті з відповідача лише 28.06.2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума грошових коштів (інфляційних втрат та 3 % річних), яка підлягає стягненню за даним позовом (ціна позову) становить 52 491, 93 грн. При розрахунку інфляції за основу взято Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зазначені в Листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року. Розрахунок сум 3 % річних здійснювався за наступною формулою щодо кожної суми, нарахованої як місячний платіж ( Сума санкції = С*3*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д- кількість днів прострочення ). Відповідач в своєму відзиві просить в позові відмовити посилаючись на ту обставину, що позивачем було невірно здійснено розрахунок сум, оскільки питання вже було предметом судового розгляду у справі № 754/14668/16-ц, за результатами якого ухвалено відповідну постанову 14.05.2019 року, проте згідно наведеного розрахунку в постанові Київського апеляційного суду вбачається, що індекс інфляції та 3% річних стягнуті з відповідача включно по 11.11.2016. Частиною 1 ст. 1000 ЦК України одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії). Правочин вчинений повіреним, створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі №910/8318/16). Відповідно ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц визначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Між сторонами визнається обставина, що лише 28.06.2019 року у ході виконавчого провадження, відкритого на виконання Постанови апеляційного суду від 14.05.2019, виконавцем у примусовому порядку було стягнуто із відповідача відповідні грошові кошти. Належними та допустимими доказами підтверджується факт того, що відповідач здійснював триваюче порушення зобов`язання із передання позивачу грошових коштів, починаючи із дня, наступного за днем їх фактичного отримання у банківських установах. Підставою подання позову у поточній справі - є прострочення відповідача за періоди після подання позовної заяви у справі № 754/14668/16-ц, та до фактичної сплати відповідачем заборгованості, якою питання про стягнення коштів із врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за весь період прострочення не вирішувалось, адже він тривав і після прийняття остаточного рішення у цій справі. Разом з тим, суд на підставі зібраних по справі доказів, приходить до висновку про здійснення перерахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період не осягнутий попередніми рішеннями суду, а саме з 12.11.2016 по 28.08.2019 - дату остаточного розрахунку на загальну суму боргу в гривнях 58 436, 46 грн. Згідно з розрахунком суду інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, які підлягають стягненню з відповідача у загальному розмірі становлять 27400 грн. 23 коп. (інфляційні втрати - 19190,38 грн. та 3% річних - 4593,49 грн.). Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних на суму боргу 1758, 62 дол. США, то суд приходить до наступного Чинним законодавством України не передбачено стягнення індексу інфляції через прострочення виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки офіційний індекс інфляції - знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-77цс5. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом. визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 01.03.2017 року у справі № 761/1617/15-ц. Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ. індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. При застосуванні відповідальності у вигляді трьох процентів річних до зобов`язань, що виражені у валюті слід дотримуватися подібного правового підходу, беручи до уваги, що цей вид відповідальності як і інфляційні втрати регулюється однією статтею та враховуючи правову природу трьох процентів річних. Отже, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 136, 59 доларів США, що станом на дату підписання та подання цього позову (12.07.2019) за офіційним курсом НБУ становить 3 524, 02 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про відшкодування їй відповідачем інфляційних збитків а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial