Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач вказує, що 19 листопада 2001 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] . Зазначений договір було укладено на товарній біржі «Інтеграл» та зареєстровано 03 грудня 2001 року у Василівському РБТІ за реєстровим номером 6 в книзі 5, на підставі чого їй було видано технічний паспорт на квартиру. На теперішній час позивач вирішила розпорядитись своєю квартирою шляхом її продажу, однак нотаріус в усному порядку відмовила їй, посилаючись на те, що позивачу необхідно звернутись до суду для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2001 року між нею та [PERSON] , укладеного на товарній біржі «Інтеграл». В судове засідання позивач не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. В засідання представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 19 листопада 2001 року на товарній Біржі «Інтеграл» між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано Василівським районним бюро технічної інвентаризації 03 грудня 2001 року (а.с.5). Технічна характеристика зазначеної квартири підтверджується технічним паспортом, виданим Василівським районним бюро технічної інвентаризації, складеним 20 жовтня 1995 року (а.с.6-7). Згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] , вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 28 червня 2020 року, становить 162 134, 00 грн. (а.с.18-21). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на 14 серпня 1996 року, зазначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Положеннями ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що позивач, у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на квартиру, позбавлена можливості розпоряджатись своєю власністю, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved