Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Територіальної громади міста Києва, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просила визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ѕ частин садового будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її вітчим [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на ѕ садового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:90:087:0023, загальною площею 0,0613 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту від 15.05.2002 І-КВ 137481, виданого згідно рішення органу місцевого самоврядування Київської міської ради 17.12.1998 90-10/191. При цьому ј частина садового будинку [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду міста Києва від 22.11.2000 (підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2020). Цим же рішенням ѕ частини будинку було визнано за [PERSON] 07.10.2001 позивач звернулася до Сьомої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не є спадкоємцем за законом. При цьому згідно листа Сьомої державної нотаріальної контори за № 2564/2-15 від 26.06.2008 позивачеві було вказано, що вона матиме право на спадщину її вітчима [PERSON] лише у випадку визнання її судом як спадкоємця. Не дивлячись на винесення Деснянським районним судом міста Києва рішення, про визнання її спадкоємцем, свідоцтво про право на спадщину позивачеві видано так і не було. Мотивовано це тим, що до цих спадкових відносин застосовуються норми Цивільного Кодексу України 1963 року, за яким було лише дві черги спадкування, а не чотири (лист Сьомої Київської державної нотаріальної контори за № 1062/02-14 від 18.06.2016. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає свої права порушеними та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві та Садівниче товариство «Злагода» масиву «Міжозерний» у Дарницькому районі міста Києва в судове засідання своїх представників не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступне. [INFO] помер вітчим позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві 08 .06.2001, актовий запис № 7882. Після його смерті відкрилася спадщина на ѕ садового будинку [ADDRESS] , та на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:90:087:0023, загальною площею 0,0613 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту від 15.05.2002 І-КВ 137481, виданого згідно рішення органу місцевого самоврядування Київської міської ради 17.12.1998 90-10/191. Згідно довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2019 року СБ-2019 № 514, садовий будинок за вищевказаною адресою має загальну площу 72,4 кв.м. ѕ частин будинку за вищевказаною адресою належали померлому на підставі рішення Харківського районного суду міста Києва від 22.11.2000. Інша ј частина будинку належала позивачеві, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2020. 07.10.2001, тобто у встановлений законом 6-місячний строк після смерті вітчима, позивач звернулася до Сьомої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не є спадкоємцем за законом. Так, згідно листа Сьомої державної нотаріальної контори за № 2564/2-15 від 26.06.2008 позивачу було вказано, що вона матиме право на спадщину вітчима [PERSON] лише у випадку визнання її судом як спадкоємця. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2010 встановлено факт проживання [PERSON] з чотирьох років однією сім`єю з вітчимом [PERSON] до дня його смерті. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10.03.2016 було встановлено факт того, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Натомість свідоцтво про право на спадщину позивачеві видано так і не було. Мотивовано це тим, що до цих спадкових відносин застосовуються норми Цивільного Кодексу України 1963 року, за яким було лише дві черги спадкування, а не чотири (лист Сьомої Київської державної нотаріальної контори за № 1062/02-14 від 18.06.2016). З такими висновками суд погодитись не може, з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови). Судом було витребувано з Сьомої Київської державної нотаріальної контори та досліджено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину, на яку претендує [PERSON] , не було прийнято жодним із спадкоємців за законом, оскільки інших спадкоємців за законом судом встановлено не було. Таким чином, позивач [PERSON] має всі законні підстави претендувати на прийняття спадщини після померлого [INFO] вітчима [PERSON] . Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved