Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач вказує на те, що він народився 06 жовтня 2001 року в с.Нова Чортория Любарського району в сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Любарського районного суду від 12.03.2008 року матір [PERSON], позбавлено батьківських прав відносно нього, а рішенням вказаного суду від 03.08.2018 року батьківських прав відносно нього позбавлено і батька - [PERSON] Обставини в сім'ї склались таким чином, що мати продовжує ухилятися від виконання батьківських обов'язків, проживає окремо від нього і не надає матеріальної допомоги на його утримання. Саме тому позивач змушений звернутися до суду з проханням ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на його користь на його утримання у розмірі 1/4 всіх видів її доходів щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення ним повноліття. Позивач також просив суд стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, але подав заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, відзив на позов не подала. За таких обставин суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України, приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: [INFO] року народився [PERSON], батьками якого, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], значаться [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Любарського районного суду від 12.03.2008 року [PERSON], [INFO] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Довідка №821 від 18.09.2018 року, видана виконавчим комітетом Новочорторийської сільської ради вказує на те, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із батьками, братом та сестрою, однак там не проживає, а проживає у [ADDRESS]. Судом встановлено, що обставини в сім'ї склались таким чином, що мати проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на його утримання. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у ч.2 ст.182 СК України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідачки у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704,80 грн. та на користь позивача 400 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved