Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Гончар С.М., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 02.07.2020 року [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 600 000 гривень, які зобов`язалася повертати частками по 20 000 гривень щомісячно, до 10 числа відповідного місяця, перший платіж зобов`язалася здійснити до 10.09.2020 року. Кінцевим терміном повернення боргу визначено 10.02.2023 року. [PERSON] написано відповідну розписку. Позика була передана при свідках [PERSON] та [PERSON] , які розписалися про це у розписці [PERSON] . Вказує, що до сьогоднішнього дня [PERSON] не здійснила жодного платежу, спрямованого на повернення позики. У зв`язку із порушенням її права (не здійснено жодного платежу на повернення позики) та наявністю підстав для дострокового повернення позики у повному обсязі, змушена звернутися із цим позовом до суду. Зазначає, що невиконання зобов`язання відповідачем підтверджується наявністю у неї оригіналу розписки та відсутністю у відповідача будь-яких розписок з її боку про повернення хоч якоїсь частини позики. Тож, наявність розписки у кредитора, підтверджує невиконання обов`язку боржника. Сума основного боргу складає 600 000гривень. Виходячи із приписів ст. 1048 ЦК України щодо права на одержання процентів на рівні облікової ставки НБУ, яка на сьогодні становить 6%, вважає за необхідне заявити також вимогу про стягнення процентів, розмір яких станом на 26.02.2021 становить 23 572, 60 грн., виходячи із такого розрахунку: 600 000 х 6% : 365 х 239 = 23 572, 60, де 600 000 - сума основного боргу; 6 % - облікова ставка НБУ; 365 - кількість днів у календарному році; 239 - кількість днів користування позикою на дату подання позову. Крім того, щодо попереднього (орієнтовного) розрахунок судових витрат додала наступне. Так, до вже понесених судових витрат належить оплата судового збору за подання позову у розмірі 6 235,73 грн., а також за подання заяви про забезпечення позову 454 грн., витрати на консультацію щодо вартості об`єкту нерухомості в розмірі 800 грн. Також, вказала, що нею буде понесено витрати на професійну правничу допомогу, які згідно укладеного із адвокатом договором складуть: 2000 грн. за підготовку позову (куди включено первинну консультацію, формування правової позиції по справі та безпосередньо підготовку позову), 1000 грн. за підготовку заяви про забезпечення позову, 1500 грн. за підготовку відповіді на відзив (в разі надходження відзиву), 1000 грн. за участь в одному судовому засіданні. Таким чином, інформувала, що якщо припустити надходження відзиву (на який необхідно підготувати відповідь) та участь адвоката лише в одному судовому засіданні, то витрати на професійну правничу допомогу складуть 5 500 грн. За наявності більшої кількості судових засідань, за необхідності у підготовці більшої кількості процесуальних документів (вартість яких визначена в діапазоні 500 - 1500 грн.), остаточна сума цих витрат може виявитися істотно більшою. Тож, докази понесених судових витрат будуть надані в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України - не пізніше 5 днів після ухвалення рішення суду. Зважаючи на викладене вище, посилаючись на вимоги ст.ст.1047, 1048, 1049,1050 ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 27.06.2018 у справі №712/14562/17-ц, просить суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , борг за договором позики, що підтверджений розпискою від 02.07.2020 року, в розмірі 600 000 гривень основного боргу, 23 572 гривні 60 копійок процентів, а всього 623 572 гривні 60 копійок. Ухвалою суду від 02.03.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали (а.с.24-25). Ухвалою суду від 02.03.2021 року, заяву [PERSON] про забезпечення позову, задоволено. З метою забезпечення позову про стягнення боргу з [PERSON] , накладено арешт на нерухоме майно, яке їй належить, а саме, - 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с.27-28). На виконання ухвали суду від 02.03.2021 року про забезпечення позову, приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плексюком О.С. надано суду 10.03.2021 року постанову про закінчення виконавчого провадження №64735028 від 04.03.2021 року, зі змісту якої вбачається, що на виконання виконавчого документу (ухвали від 02.03.2021 року за №711/1331/21), ним винесено постанову про арешт нерухомого майна - 1/4 частки квартири [ADDRESS] та внесено відповідне обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виконавче провадження №64735028 закінчено, відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с.34-39). 13.04.2021 року, судом отримано від відповідача [PERSON] відзив на позов (а.с.46-55). Свою позицію не визнання в повному обсязі позовних вимог [PERSON] вона обґрунтовує наступним: так, зазначає, що дійсно 02 липня 2020 року, у невідомому для неї офісі, в м.Черкаси куди відповідача привіз її син - [PERSON] , нею було написано розписку [PERSON] під диктовку невідомої їй жінки, про ніби-то взяття нею в [PERSON] в борг коштів в сумі 600 000,00 грн. Запевняє, що фактично дані кошти вона у [PERSON] не брала, а розписка нею була підписана під психологічним тиском невідомої їй особи, яка була присутня разом з [PERSON] . Зауважила, що на розписці, про яку йдеться, стоять підписи свідків, які не були присутні при написанні нею розписки. Коли розписка вже була написана, зайшла ще одна невідома жінка, яка підписала розписку як свідок. Між тим, вказує, що при ній ( [PERSON] ) другий свідок розписку не підписував, враховуючи наявний у неї примірник розписки. Крім того, відповідач зазначає, що навіть при тяжкій хворобі її чоловіка, у неї не було необхідності брати в [PERSON] кошти в сумі 600 тис. грн. Запевняє, що [PERSON] знає поверхово, вона не є її родичем, чи близькою знайомою. Позивач [PERSON] , як вона зазначає, даючи в борг кошти, які є значними не перевірила наявність у відповідача активів (майна, землі, тощо) і нічого не вимагала поставити в заставу. Проте, будь-яка особа, даючи значні кошти в борг, буде піклуватися щодо повернення наданих коштів в борг в майбутньому, шляхом забезпечення позики. Позивач [PERSON] таких дій не вчинила. Крім того, вважає відповідач, що у позивача відсутнє джерело походження коштів в сумі 600 тис. грн. які вона, ніби-то, надала їй в борг. Зважаючи на викладені вище обставини, відповідач просила суд, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з неї 623572,30грн. - відмовити. Відзив на позов судом прийнято та приєднано до матеріалів справи, що підтверджується протоколом судового засідання від 15.04.2021року (а.с.59-60). У додатку до зазначеного відзиву містяться документи видані медичними установами, які характеризують стан здоров`я чоловіка відповідача - [PERSON] , [INFO] (а.с.49-54), а також Свідоцтво про смерть вказаної особи серії [NUMBER] , видане 09.09.2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.55). Під час підготовчого засідання 15.04.2021 року (а.с.59-60), закрито підготовче провадження по зазначеній цивільній справі, суд перейшов до розгляду справи по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача, адвокат Гончар С.М. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив суду, що відповідач взяла у борг кошти у позивача, про що надала відповідну розписку у присутності свідків. Оригінал розписки знаходиться у позивача, на даний час борг не повернуто. Згідно з вимогами ст.1048 ЦК України, нараховано відсотки від суми позики. Строк повернення коштів було обумовлено-до 10.02.2023 року, кошти повинні були повертатися щомісячно по 20000,00грн. Позивач скористалася своїм правом вимоги дострокового повернення коштів. У строк, вказаний у розписці, відповідачем жодного разу кошти щомісяця не поверталися. З письмовими вимогами про необхідність погашення боргу позивач до відповідача не зверталася. Крім того, додав, що відповідач не заперечує, що розписка написана саме нею, у розписці передбачено усі істотні умови, які необхідні для укладення договору позики. Саме він порекомендував позивачу взяти з відповідача розписку в присутності свідків, хоча наявність в даному випадку свідків не є обов`язковою. Тож мовив, що оскільки борг взято, кошти не повернено взагалі, а відтак, - позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати за подання позовної заяви в сумі 6235,72грн. та заяви про забезпечення даного позову в сумі 454,00грн. - покласти на відповідача. Зауважив, що сума коштів, належна до стягнення з відповідача, за надання правової допомоги позивачу вказана орієнтовно, а тому відповідні письмові докази будуть надані суду з врахуванням вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. Позивач [PERSON] підтримала думку свого представника. Пояснила суду, що з [PERSON] вона особисто знайома давно, відповідач і раніше отримувала від неї гроші в борг. Відповідач, коли прийшла в офіс [PERSON] , остання надала їй в борг суму, про яку йдеться, при свідках, про що було складено відповідну розписку. Запевняє, що [PERSON] кошти в борг у розмірі 600000,00грн. у неї взяла, пояснивши, що у неї сімейні проблеми. Зауважила, що позивач дістала кошти і віддала відповідачу, остання, будучи із сумкою, поклала отримані кошти в ту ж сумку, тут же була написана розписка. Номери та серії купюр не переписували під час написання розписки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в цілому, заперечивши проти нього. Вказала, що розписка дійсно написана нею, проте коштів вона ніяких не брала у позивача. Розписку про отримання коштів у сумі 600000,00грн. в борг її змусили написати, в момент написання розписки, про яку йдеться, вона була у тяжкому емоційному стані, свідки під час написання цієї розписки були відсутні. Присутньою була жінка яка іменувалася [PERSON] і вона всіма керувала. Відповідач мовила, що у копії розписки, яку вона написала, підпис свідка [PERSON] відсутній, так як вій не був присутнім в кабінеті при її написанні. Інших свідків також не було. Свідок [PERSON] суду в судовому засіданні пояснив, що влітку 2020 року він привіз на офіс позивача квіти і вона попросила його бути свідком при передачі коштів. Він перебував у кабінеті, де ще були [PERSON] , [PERSON] та ще якась жінка за комп`ютером, а також [PERSON] . Відповідач розповідала про якусь хворобу, потім вона та [PERSON] дійшли згоди щодо наявної домовленості між ними, потім [PERSON] дістала із шухляди 600000,00грн. Звернув увагу, що гроші дістала [PERSON] купюрами по 200,00грн. - дві пачки і купюрами по 500,00грн. - одну пачку, і передала [PERSON] . Відповідач перерахувала кошти і поклала їх до своєї сумки, а потім почала писати розписку. Про те, що її прізвище - [PERSON] , він дізнався по її ж підпису у розписці. Зауважив, що він стояв поруч, на відстані одного метра, від автора розписки. Після написання відповідачем розписки - він пішов. Подія, під час якої був він присутнім, тривала близько однієї години. Згодом, через 15 хвилин, зателефонувала йому [PERSON] і просила повернутися, так як він не підписав розписку. Повернувшись, він підписався у розписці, але [PERSON] вже не було у кабінеті. Наголосив, що він не допускає, що розписка, яку він підписав інша, ніж та, що писала при ньому [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є директором товариства з обмеженою відповідальністю, в якому вона раніше працювала. 02.06.2020 року, вона була на роботі, [PERSON] попросила бути свідком при передачі грошей і вона погодилася. [PERSON] завела до кабінету [PERSON] , де було і робоче місце [PERSON] . Остання надала своє місце, щоб змогла сісти відповідач, яка повідомила про наявність проблем із чоловіком і попросила грошей у [PERSON] . При цій події були присутні ще [PERSON] та ще якась працівниця. Зауважила, що позивач надала гроші, які тут же перерахували, і їх взяла [PERSON] . Потім свідок підписалася у розписці. Зазначила, що потім [PERSON] пішов, проте згодом повернувся та також підписав розписку [PERSON] . Наголосила, що перед приходом [PERSON] , [PERSON] вже був присутнім у кабінеті. Кошти були передані купюрами по 200,00грн. - дві пачки, по 500,00грн. - одна пачка, десь 600000,00грн. було. Крім того, коли особа писала розписку, то свідок стояла поруч, [PERSON] особисто її паспортні дані вписала у розписку. Розписка була одна. Гроші відповідач поклала собі в сумку, її прізвище, що позичальник саме [PERSON] , свідок дізналася зі змісту розписки, яку та написала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що того дня, коли була написана розписка, його мати (відповідач по справі) сказала, щоб він підійшов до офісу позивача. Вона також повідомила, що їй потрібно зайти до позивача. Зайшла вона до [PERSON] з однією сумкою, він в офіс не заходив, залишився її чекати. Вказав, що його мати (відповідач) вийшла заплакана з одним гаманцем, грошей у кількості 600000,00грн. він у неї не бачив. Зазначив, що він знає, що у них був борг 50000,00грн. перед [PERSON] , оскільки ці кошти бралися у позивача в його присутності, з яких вони 20000,00грн. повернули, а 30000,00грн. залишилися не повернутими. Додав, що саму дату, коли була написана розписка, про яку йдеться, він не пам`ятає, оскільки було декілька зустрічей між його матір`ю та позивачем. Після зустрічі з позивачем, вони того ж дня поїхали до Києва у медичний заклад з приводу лікування хвороби - раку у батька. Коштів на його лікування було у них достатньо. Кошти у розмірі 50000,00грн. отримувалися у борг, на його з матір`ю спільний бізнес. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 02.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 14.02.2003 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , отримала у [PERSON] в борг кошти у сумі 600000,00грн. (шістсот тисяч гривень), які зобов`язується повернути частками по 20000,00грн. (двадцять тися гривень) щомісячно до 10 числа. Перший платіж буде здійснено до 10 вересня 2020 року. Вказана сума боргу буде повернута до 10 лютого 2023 року. Крім того, зазначено, що при поверненні боргу частками, буде складатися розписка щодо отримання та залишку боргу. (а.с.8). Дана розписка підписана свідками [PERSON] , паспорт № [NUMBER] , виданий 19.09.2019 року, орган 7111, та [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 17.02.1998 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області. У матеріалах справи наявні відомості з офіційного веб-сайту Національного Банку України, з яких вбачається встановлена НБУ облікова ставка за обрані періоди 2019,2020 та 2021 років, а також % річних за ті ж самі періоди (а.с.9). Вищезазначена розписка від 02.07.2020р., надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт написання власноручно відповідачем розписки від 02.07.2021 року не заперечується і самим відповідачем, про що нею підтверджено в судовому засіданні. Варто зазначити, з огляду на те, що відповідач стверджує про, буцімто, перебування її в тяжкому емоційному стані в момент написання розписки, а також наявність психологічного тиску на неї з боку позивача задля написання розписки про отримання коштів в сумі 600000,00грн. - [PERSON] не доведено відповідними доказами. Крім того, відповідачем не надано суду доказів її звернення до уповноважених правоохоронних органів з приводу вчинення відносно неї, як вона вважає, психологічного тиску з боку [PERSON] під час написання розписки. Також у суду відсутні докази, які повинні бути надані відповідачем, наявності об`єктивних перешкод для такого звернення з метою захисту своїх, на її думку, порушених прав задля реагування останніми, згідно вимог чинного законодавства, на неправомірні дії відносно неї, хоча з моменту написання нею розписки (02.07.2020р.) минуло вже більше одного року. Тож, судом встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочив повернення коштів у сумі 600000,00грн. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростованими відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому, на час розгляду справи відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами позики не погашає, що є порушенням законних прав [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц. Згідно з вимогами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у постанові від 28.03.2018 року у справі № 6-249цс15. Також, в цій же постанові, Велика палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договорі, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту, права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідний договір позики (розписка від 02.07.2020р.). У розписці зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта, порядок і строк повернення. Грошові кошти відповідачем не були повернуті позивачу на умовах передбачених договором. Відповідно, правомірно нараховані відсотки, відповідно до ст. 1048ЦК, тобто в межах строку договору позики. Варто вказати, що сторонами не заперечується факт складення тексту розписки, проте, ствердження відповідача про відсутність свідка [PERSON] у момент написання нею розписки, але наявності його підпису у тексті розписки, не тягне за собою недійсності укладеного правочину, адже в даному випадку, обов`язкового підтвердження цього правочину свідками, як обов`язковою умовою підтвердження його дійсності, законодавством не вимагається. Крім того, відповідачем жодним чином не доведено обставини про те, що нею написана розписка під тиском певних осіб або під впливом тяжких обставин. Разом з тим, суд вважає, що клопотання відповідача, викладене нею у відзиві на позов від 13.04.2021 року, стосовно необхідності витребування в ГУ ДПС у Черкаській області відомостей щодо доходів [PERSON] за ІПН [NUMBER] за період 2019 року - перше півріччя 2020 року, з метою встановлення її джерел прибутку та реальної можливості надати кошти в борг без відсотків на значний термін - 3 роки задоволенню не підлягає, оскільки правомірність джерел походження коштів, про які йдеться, не є предметом дослідження у даній справі. Таким чином, під час розгляду справи суд дійшов до висновку, що договір позики, що оформлений розпискою від 02.07.2020р., оригінал якої досліджено в судовому засіданні, фактично між сторонами [PERSON] та [PERSON] - відбувся; сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору і в розписці визначено обставину про те, що [PERSON] отримано в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 600000,00грн.; передбачені умови щодо повернення коштів, строку виконання зобов`язання, тощо; на час розгляду справи сторони визнали факт укладення договору позики від 02.07.2020 року. Як зазначено, посилання відповідача, на буцім-то, укладення договору позики під впливом психологічного тиску - є безпідставними. Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи та дослідженими і не спростовані відповідачем. При цьому, слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що позичені у позивача грошові кошти, відповідачем не повернуті, тобто не виконані умови договору; розписка знаходиться у позивача. Доводи відповідача щодо заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 623572 грн. 60 коп., враховуючи норми ч.1 ст. 13 ЦПК України. Доводи відповідача не знайшли свого підтвердження. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6689 грн. 72 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved