Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати зе нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вулиця Південна, будинок 3, село Хмільниця Чернігівського району Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний вище будинок відносився до господарств колгоспний двір і станом на 01.07.1990 р. та 15.04.1991 р. головою колгоспного двору був її чоловік [PERSON], якому було видано свідоцтво про право власності на даний будинок. Оскільки, позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, тому вважає, що має право на спадкування всього домоволодіння. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила задовольнити. Відповідач - Територіальна громада в особі Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника на забезпечила, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, вирішення позову відносять на розсуд суду (а.с.60). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають, проти задоволення позову не заперечують (а.с.53-54). Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до довідок виконкому Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на а.с.10-11, господарство по вул. Південній,3 в с. Хмільниця Чернігівського району та області відносилось до категорії „колгоспний двір, і станом на 01.07.1990 р. та 15.04.1991 р. головою колгоспного двору був [PERSON], а членами колгоспного двору були: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Земельна ділянка за вказаною адресою згідно земельнокадастрової книги була надана [PERSON] під забудову. 06 листопада 1990 року видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого житловий будинок по вул. Південна,3 в с. Хмільниця Чернігівського району Чернігівської області, належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с.28). Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за одним [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого був останній, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України Про власність. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «Потапенко», [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «Підлісна» мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/5 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №254672, [PERSON] помер 25 травня 2015 року (а.с.9). Відповідно до копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.67-72), після померлого [PERSON], спадщину за законом прийняла його дружина [PERSON], позивач по справі, їх син [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, про що надав нотаріусу заяву. Позивач [PERSON] 18.12.2015 року та 26.12.2015 року отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Отже, до спадкового майна спадкодавця [PERSON] належала 1/5 частина домоволодіння по вул. Південна,3 у с. Хмільниця Чернігівського району та області, яка перейшла до спадкоємця першої черги по закону дружини [PERSON], позивача по справі. Таким чином, після смерті [PERSON], позивач [PERSON] стала мати право на 1/5 частину вказаного вище домоволодіння як спадкоємець першої черги за законом та на 1/5 частину, що належала їй як колишньому члену колгоспного двору, а всього на 2/5 частини. Інші 3/5 частини спірного домоволодіння не відносяться до спадкового майна [PERSON], а тому спадкуванню позивачем не підлягають. 18 грудня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, в якому була б визначена частка спадкодавця на даний будинок так як дане домоволодіння відносилося до господарства колгоспний двір, про що державним нотаріусом винесено постанову ( а.с.81-82). За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] та як членом колгоспного двору можливо визнати право власності на 2/5 частини спірного домоволодіння. Факт визнання відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] позову, судом, не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, а згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд має право ухвалити рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. Як вбачається з копії технічного паспорту складеного станом на 02.10.2015 року, загальна площа спірного житлового будинку становить 85,9 кв.м., а житлова - 63,7 кв.м., допоміжні 22,2 кв.м. (а.с.73-80). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Outcome: partial