Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 180970,63 грн. за договором позики та судовий збір в сумі 1809,71 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.10.2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики № 30/10/20-2 відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 249935,40 грн., які зобов`язається повернути в строк не пізніше ніж через 3 місяців з моменту укладення договору, тобто до 30.01.2021 року. Відповідно до п. 5 договору, було встановлено графік повернення коштів, а саме: 11811,80 грн. до 30.11.2020 року, 11811,80 грн. до 30.12.2020 року, 226311,80 грн. до 30.01.2021 року. Зазначив, що 31.01.2021 року між ним та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики № 30/10/20-2 від 30.10.2020 року, відповідно до якого було внесено зміни в п.1, 5, 6 договору позики, яким було змінено графік повернення коштів, та було встановлено кінцеву дату повернення коштів до 30.04.2021 року. Станом на 21.09.2021 року відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, в зв`язку з чим заборгованість становить 180970,63 грн., з яких: 92095,00 грн. залишок боргу за договором позики; 88875,63 грн. неустойка. Ухвалою Святошинського районного суду від 29.09.2021 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 30/10/20-2 відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 249935,40 грн., які зобов`язується повернути в строк не пізніше 3 місяців з моменту укладення договору, тобто до 30.01.2021 року (а.с. 3). Відповідно до п. 5 договору позики встановлено графік повернення коштів, а саме: 11811,80 грн. до 30.11.2020 року, 11811,80 грн. до 30.12.2020 року, 226311,80 грн. до 30.01.2021 року. Крім того, 30.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики № 30/10/20-2 від 30.10.2020 року, відповідно до якого було внесено зміни в п.1, 5, 6 договору позики, яким було змінено графік повернення коштів, та було встановлено кінцеву дату повернення коштів до 30.04.2021 року (а.с. 4). Факт передання коштів відповідачу підтверджується розпискою від 30.01.2021 року відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 246876,75 грн. (а.с. 5). У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку заборгованості представника позивача борг відповідача станом на 21.09.2021 року становить 180970,63 грн., з яких: 92095,00 грн. залишок боргу за договором позики; 88875,63 грн. неустойка (а.с. 9). Відповідно до п. 11 Договору позики № 30/10/20-2 від 30.10.2020 року у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Тому, суд вважає, що відповідач має сплатити позивачу суму заборгованості за договором позики в розмірі 92095,00 грн. та неустойку встановлену п. 11 договору позики в розмірі 88875,63 грн. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк по договору позики не виконав, борг за договором не повернув та будь-яких конкретних доказів на спростування доводів позовних вимог не надав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1809,71 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved