Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS], раніше частина вказаної квартири належала бабусі позивачки та матері відповідача [PERSON], яка залишила заповіт на належну їй частину квартири на ім»я позивачки. У 2003 році з дозволу дядька та бабусі поселилася в спірну квартиру та стала там постійно мешкати, протягом останніх десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. З 2004 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає та не цікавиться нею, будь-яких претензій на квартиру не пред'являв, комунальні платежі не сплачував. Фактично відповідач відмовився від своєї частки у спірній квартирі на користь позивачки, тому позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартир [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, надала судові аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, однак не оспорював факт того, що позивачка з 2003 року постійно проживає у спірній квартирі з його відома, а також підтвердив, що він в цій квартирі з 2004 року не проживає. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні квартира [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни, укладеного 03 квітня 2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] / а. с. 4/. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] / а. с. 6-9/. У 2003 році з дозволу дядька та бабусі [PERSON] поселилася в спірну квартиру та стала там постійно мешкати разом із [PERSON], після її смерті продовжила проживати в квартирі. Протягом останніх десяти років позивачка відкрито, безперервно володіє квартирою, здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. З 2004 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає та не цікавиться нею, будь-яких претензій щодо володіння квартирою не пред'являв, комунальні платежі не сплачував, його особистих речей в квартирі нема. Свідок [PERSON] пояснила судові, що позивач [PERSON] з 2003 року постійно проживає у спірній квартирі, фактично володіє нею, вона утримує її, сплачує комунальні послуги, підтримує належний технічний стан. Відповідач [PERSON] з того часу в спірній квартирі не проживає, претензій щодо проживання позивачки в квартирі не пред'являв. Свідок [PERSON] пояснила судові, що її сестра [PERSON] з 2003 року постійно проживає у спірній квартирі, утримує її, сплачує комунальні платежі, робить ремонти. Відповідач участі в цих роботах не приймає, квартирою не цікавиться та не проживає в ній. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачає юридичну можливість власника здійснювати щодо неї свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припинити юридичну долю майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При розгляді цього спору судом вставлено, що з 2003 року позивач [PERSON] постійно проживає і відкрито, безперервно володіє частиною квартири [ADDRESS], несе тягар її утримання в цілому та дбає про квартиру як про своє власне майно. Відповідач [PERSON] не має інтересу до спірної квартири, не проживає в ній та не бажає приймати участі в здійсненні своїх прав у якості співвласника. Крім того, дії відповідача свідчать про те, що він фактично відмовився від своєї частки у спільній сумісній власності на квартиру. Тому суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку набувальної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved