Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання у розмірі 4742 гривні 47 копійок. Обґрунтовує позов тим, що рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 09.12.2013 року задоволено його позов, із [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 300000 гривень. На підставі зазначеного рішення відділом державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції в Донецькій області відкрито виконавче провадження. Проте, заборгованість відповідачем не погашена, станом на 27 березня 2014 року рішення суду не виконано. З цих підстав позивач вважає, що відповідно до статті 625 ЦК України має право на стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання, в тому числі трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 2342,47 гривень та встановленого індексу інфляції за час прострочення в розмірі 2400 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав та просить задоволити, розглянувши справу в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 09 грудня 2013 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики, укладеним у формі розписки від 18.09.2013 року в розмірі 300000 гривень та 3000 гривень понесеного судового збору. 05 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції в Донецькій області із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2/248/2892/2013 про стягнення з [PERSON] в його користь заборгованості в розмірі 303000 гривень (а.с. 4). Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 41894664 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції в Донецькій області від 05.02.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/248/2892/2013, виданого 09.12.2013 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 303000 гривень. Із зазначеної постанови слідує, що боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 12.02.2014 року (а.с. 5). Проте, по даний час зобов'язання відповідачем [PERSON] не виконано. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Як слідує з виконаного позивачем в позовній заяві розрахунку, 3% річних від простроченої суми за період з 21.12.2013 року по 27.03.2014 року становить 2342 гривень 47 копійок, сума встановленого індексу інфляції за час прострочення - 2400 гривень. Доказів на спростування зазначеного розрахунку судом не здобуто. При цьому суд враховує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, та досліджені докази, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення в його користь із відповідача 4742 гривні 47 копійок за порушення грошового зобов'язання. Також відповідно ст. 88 ЦПК України слід присудити до стягнення з відповідача в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved