Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2017 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 2002 року. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2009 року з відповідача у її користь були стягнуті аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 220 гривень. На даний час вона перебуває у декретній відпустці і отримує допомогу в розмірі 860 гривень. Відповідач за 12-ть років жодного разу не відвідав дитину, не бачив її та ніякої допомоги окрім 220 гривень не надавав. У звязку із тим що вказана сума є мізерною через ріст цін та знецінення валюти гривні їй не вистарчає забезпечити дитину елементарними продуктами харчування, просить збільшити розмір аліментів та стягувати із відповідача суму в розмірі 800 гривень на дитину. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач з часу народження дитини ніколи нею не цікавився матеріально не допомагав. З 2009 року незважаючи на те що судом стягувались з нього мізерні аліменти, останній мав заборгованість, хоча їздив на заробітки до Польщі та Росії, придбав автомобіль на даний час являється інвалідом третьої групи загального захворювання і отримує пенсію по інвалідності, будь-якої фізичної заборони щодо фізичної праці він не має, а тому має можливість і може гідно працювати та забезпечити дитину самим необхідним. Також кричущим залишається і той факт, що відповідач приїхавши за 250 км. у с. Іванівку знявся з реєстраційного обліку а до дитини навіть не зайшов, не провідав, не подивився та не поцікавився його станом здоровя, матеріальним забезпеченням. В звязку з тим, що змінився матеріальний стан відповідача та мінімальний розмір на дитину що визначений СК України, просить заявлені позовні вимоги задовольнити, збільшивши розмір аліментів та стягнути з відповідача в її користь 800 гривень на утримання дочки починаючи з дня подання позову та до повноліття. При цьому вважає необґрунтованими та недоведеними посилання відповідача у своїх запереченнях на інвалідність, діагностику лікування та утримання своєї матері пенсіонерки, оскільки такі пояснення нічим не підтверджені. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, хоча подав суду письмові заперечення проти позову та розгляд справи у його відсутності. У своїх запереченнях відповідач вказав, що відсутні будь-які підстави, що передбачені ст. 192 СК України для задоволення позовних вимог позивача. Крім того просить врахувати його стан здоровя, а саме те, що у нього хронічне захворювання яке щороку потребує діагностики лікування на що йдуть чималі витрати, він являється інвалідом 3 групи загального захворювання, має на утриманні матір, вчасно сплачує аліменти по якій відсутня заборгованість. Крім того посилається на те, що ріст офіційного індексу інфляції не є підставою для збільшення аліментів, а тому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Суд заслухавши пояснення позивача по справі, оглянувши письмові заперечення відповідача, дослідивши та проаналізувавши подані сторонами докази у їх повній сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до часткового задоволення виходячи із наступних міркувань : Згідно рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2009 року стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 220 гривень щомісячно, починаючи з 24 березня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом\~статті 192 СК України\~розмір\~\~аліментів, визначений\~\~за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення\~\~здоров'я\~\~когось\~\~із\~\~них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до\~ст.192 СК\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~(зі змінами, внесеними згідно із\~Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р.), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином як убачається із змісту ст. 182 СК України (зі змінами, внесеними згідно із\~Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є відповідно підставою у відповідності до вимог ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів. Разом з тим як убачається із матеріалів справи після прийняття судом рішення про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 220 гривень щомісячно, змінилися потреби дитини, якій на теперішній час виповнилося 15 років, через що дочка сторін потребує більших витрат, повязаних із забезпеченням повсякденних побутових потреб, харчування, навчання, придбання шкільного приладдя, організації дозвілля, та оздоровлення. Крім того, за період із січня 2013 р. відбулися інфляційні процеси, які вплинули на купівельну спроможність та девальвацію гривні як національної валюти, через що у 2017 р. на ту суму, яка стягнута з відповідача як аліменти, позивач не може придбати для дочки самого мізерного для потреб її проживання. Також суд звертає та бере до уваги зміну сімейного стану позивача, яка перебуває у декретній відпустці, на теперішній час не працює, через що не може за рахунок лише власних доходів забезпечити дитині необхідний рівень життя, створити належні умови для її розвитку. Доказів того, що відповідач в інший спосіб, крім сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі 220 гривень, приймає участь у матеріальному утриманні неповнолітнього дочки, від якого проживає окремо, відповідачем не надано. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні з наданих письмових заперечень проти задоволення позовних вимог, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що у звязку із станом здоровя він витрачає кошти на санаторно-курортне лікування так як це йому рекомендовано медико-соціальною оздоровчою комісією, а також що на його утриманні перебуває матір. Разом із тим суд бере до уваги той факт, що відповідач являється інвалідом третьої групи загального захворювання і йому протипоказана важка фізична праця з тривалою ходою і стоянням, однак і враховує те, що розмір аліментів 220 гривень які відповідач сплачує на утримання дитини, явно не відповідає вимогам достатності для забезпечення повсякденних потреб дитини з урахуванням її віку та стану здоровя, обмежує позивача у можливостях за рахунок допомоги з боку батька придбати дитині мінімально необхідне і цими потребами батько не переймається, усунувшись від участі у житті дочки і турботи за її розвиток, здоровя. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про збільшення розміру аліментів з відповідача на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами\~ст.51 ч.2 Конституції України,ст.141,180,181, 192 СК України\~є підставними та підлягають до часткового задоволення. За вказаних обставин виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, відсутності у суду інформації щодо постійної роботи відповідача на час розгляду справи, обовязок матері нарівні з батьком утримувати їх спільну дитину, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів визначений рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2009 року та стягнути із відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 500 гривень, починаючи з дня предявлення позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того відповідно до\~ст.88 ЦПК України,з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 640 грн.,від попередньої сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial