Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2006 року в Озернянської сільській раді Зборівського району Тернопільської області. В обґрунтування цих вимог вказує, що від шлюбу у них народився син та дочка, котрі згідно письмової згоди, у разі розірвання шлюбу, проживатимуть з матірю. Сімейне життя у нього з дружиною не склалось, вони мають різні погляди та такі відносини, а тому подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно, до суду не зявилась, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. За наявності згоди позивача, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: 10 серпня 2006 року між сторонам було зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області 10 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ИД № 019481. 08 листопада 2007 року у сторін народився син [PERSON], а 28 грудня 2012 року дочка [PERSON]. Про вказане свідчать фотокопії свідоцтва про народження: серії 1-ИД № 060694, виданого 16 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (актовий запис № 2450 від 16 листопада 2007 року); серії 1-ИД № 172854, виданого 11 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис № 69 від 11 січня 2013 року), відповідно. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, вони люди різних поглядів на життя, між ними існують формальні шлюбні стосунки, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства. Примирення і збереження сім'ї не можливе. Відтак суд вважає, що оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка до суд не з'явилась та не скористалась своїм право на захист з метою збереження шлюбу, то позов слід задовольнити.

Outcome: approved