Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач вказує, що 26 червня 2015 року він за договором позики передав [PERSON], кошти в сумі 4 200 грн., про що вона написала розписку. У зазначений термін відповідач борг не повернула та ухиляється від його повернення. На підставі вище наведеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], на його користь суму боргу за договором позики, 3 % річних та сплачену суму судового збору. Позивач в судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з'явилась, але надала суду заяву, у якій позов визнає повністю, справу просить розглядати у її відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: З письмової розписки від 26 червня 2015 року, вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 4 200 гривень. Строком на два місяці. Враховуючи наведене суд вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Доводи позивача про наявність між сторонами боргових зобов'язань підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. ст. 599, 610 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов'язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача, що свідчить про невиконання зобов'язання відповідачем, а саме: про не повернення йому боргу. Із правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 встановлено, що згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України може бути пред'явлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому позичальнику певної грошової суми або певної кількості речей. У відповідності із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов'язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов'язанням їх повернення і дату отримання коштів. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли договірні зобов'язання (договір позики), умови якого відповідачем не виконані, то позовні вимоги [PERSON], підлягають до задоволення, згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем. На підставі ст. 218, 525, 526, 625, 1046 - 1051 ЦК України, постановою ПВСУ № 6-1967цс15 від 11.11.2015, ст. 10, 60, 88, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: approved