Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2014 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту. У позові вказала, що 15.07.2005 [PERSON] уклав із [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. У зв'язку з втратою оригінала даного договору [PERSON] не зміг відразу подати відповідні документи до Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»( далі КП «Лубенське МБТІ») відповідні документи для здійснення державної реєстрації будинку та змушений був звернутися до нотаріуса для отримання дубліката договору і лише після цього подавши документи до КП «Лубенське МБТІ» здійснив реєстрацію свого права на будинок. У червні 2014 [PERSON] вирішив продати даний будинок, однак виявилось, що на підставі постанови державного виконавця відділ державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області( далі ВДВС Пирятинського РУЮ Полтавської області) Неживенка А.В., згідно виконавчого листа № 2а-5052, виданого 20.01.2011 Полтавським окружним судом, 23.01.2012 на будинок [ADDRESS] було накладено арешт. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача на адресу суду надав лист у якому просив справу слухати у його відсутність та відсутність його довірителя, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, до суду надіслав заяву, у якій просить справу розглянути без їхньої участі. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що 15.07.2005 [PERSON] уклав із [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. У зв'язку з втратою оригінала даного договору [PERSON] не зміг відразу подати відповідні документи до Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»( далі КП «Лубенське МБТІ») відповідні документи для здійснення державної реєстрації будинку та змушений був звернутися до нотаріуса для отримання дубліката договору і лише після цього подавши документи до КП «Лубенське МБТІ» здійснив реєстрацію свого права на будинок (6,8,9). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У червні 2014 [PERSON] вирішив продати даний будинок, однак виявилось, що на підставі постанови державного виконавця відділ державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської, згідно виконавчого листа № 2а-5052, виданого 20.01.2011 Полтавським окружним судом, 23.01.2012 на будинок [ADDRESS] було накладено арешт. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 23400174 від 24.06.2014, на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.01.2012, ВП № 27600951 виданої Пирятинським ВДВС Пирятинського РУЮ у Полтавській області (а.с. 8). Згідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відділом Пирятинським ВДВС Пирятинського РУЮ у Полтавській області відкрито два виконавчих провадження № 235327920 та 27600951 які постанової старшого державного виконавця Пирятинським ВДВС Пирятинського РУЮ у Полтавській області об'єднано в одне провадження, якому присвоєно № 36482658 (а.с. 33). Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 36482658, не вирішено питання про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна [PERSON], що суперечить положенням ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Постановою державного виконавця Пирятинським ВДВС Пирятинського РУЮ у Полтавській області про повернення виконавчого провадження стягувачеві від 21.02.2014 виконавче провадження № 23532792 припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 30), але не винесено відомості до реєстру. Арешт накладений на майно належне позивачу на праві власності, державним виконавцем у установленому законом порядку не знято, суд вважає, що наявність арешту на будинок [ADDRESS], який належить позивачу, порушує його право власності щодо розпорядження зазначеним майном. Відновлення порушеного права власності у даному випадку можливе шляхом звільнення майна з-під арешту. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту,

Outcome: approved