Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , пред`явила до суду позов до відповідача, [PERSON] , у якому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 17680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог у позові позивач [PERSON] зазначила про те, що 28 березня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 17680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, які відповідач зобов`язана була повернути до 01 грудня 2019 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою в передачі отриманих грошових коштів від 28 березня 2019 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Вказана розписка власноруч написана та підписана відповідачем. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Розписка, на яку вона посилається, як на доказ своїх вимог, написана та підписана позичальником - [PERSON] , що відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення боргу у розписці визначений «до 1 грудня 2019 року», тобто останнім днем розрахунку є дата 30 листопада 2019 року, але станом на даний час сума позики в розмірі 17680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень позивачу не повернута. Ухвалою судді від 24 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29 січня 2020 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд вважає за необхідне розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. По справі встановлено, що 28 березня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошову позику в розмірі 17680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, які відповідач зобов`язана була повернути до 01 грудня 2019 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою в передачі отриманих грошових коштів від 28 березня 2019 року (копія на а. с. 6), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Вказана розписка власноруч написана та підписана відповідачем. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Розписка, на яку позивач посилається, як на доказ своїх вимог, написана та підписана позичальником - [PERSON] , що відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення боргу у розписці визначений «до 1 грудня 2019 року», тобто останнім днем розрахунку є дата 30 листопада 2019 року, але станом на даний час сума позики в розмірі 17680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень позивачу не повернута. За вказаних підстав позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією № 0.0.1546252741.1 від 09 грудня 2019 року (а. с. 1).

Outcome: approved