Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач в лютому 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вказує, що 24.12.2015 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 01.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що відповідач самоусунувся від обов`язку утримувати дитину, має нерегулярний, мінливий дохід та офіційно не працює, у зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.03.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував відносно розміру аліментів в сумі 5000 грн., які заявлені до стягнення позивачем, вказує, що нерегулярно, але надавав дитині кошти. Окрім того зазначив, що є учасником бойових дій, хворіє та наразі не працює, а тому не може сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис №3065 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.2016 року (а.с.8), який проживає разом із матір`ю. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 01.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). В судовому засіданні позивач не заперечувала відносно запропонованого відповідачем розміру сплати аліментів, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням того, що відповідач готовий сплачувати, аліменти на утримання малолітнього сина однак в меншому розмірі ніж заявлено позивачем, оскільки є учасником бойових дій, хворіє та не має постійного доходу, та зважаючи на ту обставину, що позивач не заперечує відносно стягнення аліментів в меншому розмірі ніж заявлений нею першопочатково та враховуючи обов`язок обох батьків по утриманню дитини, суд вважає за можливе стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються, зокрема, учасники бойових дій. Враховуючи, що відповідач - [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , суд вважає за можливе звільнити відповідача від сплати судового збору. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial