Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, власником якого до дня своєї смерті був [PERSON], яке включає право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,18 гектарів, розташованої в межах згідно з планом на території Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, що підтверджується Державним актом про право власності серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області № 103 від 24 лютого 2005 року та право власності на житловий індивідуальний будинок садибного типу [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,18 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, власником якого до дня своєї смерті був [PERSON], яке включає право власності на житловий індивідуальний будинок садибного типу [ADDRESS], що підтверджується рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 6 березня 2003 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилася [INFO] року, про що Хрестівською сільською радою в Книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис № 65 від 9 жовтня 1965 року. [PERSON] помер [INFO] року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис № 173 від 25 грудня 2014 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка включає право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,18 гектарів, розташованої в межах згідно з планом на території Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, що підтверджується Державним актом про право власності серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області № 103 від 24 лютого 2005 року, та право власності на житловий індивідуальний будинок садибного типу [ADDRESS], що підтверджується рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 6 березня 2003 року. Після смерті свого батька [PERSON] [PERSON] звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на що отримала роз'яснення про неможливість вчинення нотаріусом нотаріальної дії з видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом через фактичну втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Встановлено, що до Чаплинської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] надійшло дві заяви від спадкоємців про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця - від [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Нормами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи в день смерті спадкодавця, до складу якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, беручи до уваги, що заповіту спадкодавець, згідно даних Спадкового реєстру, не складав, та те, що інші можливі спадкоємці відсутні, позивач за первісним позовом [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Пунктом 7 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до п. 4.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Пунктом 4.6 Порядку встановлено, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття. Вимогами пункту 4.9 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. В реалізацію даної вимоги пунктом з 4.12 Порядку слідує, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктами 4.14, 4.15 регламентовано, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна Вимогами п. 4.18 Порядку визначено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тобто, як висновок, для звернення спадкоємця із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку відмова нотаріуса не є обов'язковою, достатнім в даному випадку є роз'яснення нотаріуса щодо причин неможливості вчинення вказаної нотаріальної дії. Як встановлено судом, з початку 1996 року позивач за первісним позовом [PERSON] та померлий [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу в належному їй будинку [ADDRESS]. З 1996 року з ними проживала сестра [PERSON] - [PERSON], що встановлено як факт рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 3 вересня 2015 року (справа № 665/983/15-ц). [PERSON] та [PERSON], проживаючи однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, веденням спільного господарства, спільним бюджетом, спільними трудовими та фінансовими зусиллями набули у власність будинок [ADDRESS]. З норм п. 1 ч. 2 ст. 3 СК України вбачається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, пов'язані спільним побутом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Outcome: approved