Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2020 року звернувся до Роменського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що він з 05 червня 2020 р. працював на посаді техніка-будівельника ремонтно-механічної групи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів». Наказом № 70/К від 05.11.2020 р. його звільнено з роботи з 05 листопада 2020 р. за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Всупереч вимогам ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відповідач протягом трудових відносин частково не виплачував йому нараховану заробітну плату, а при звільненні з роботи 05 листопада 2020 р. не виплатив всіх сум, що належать йому від підприємства у якості остаточного розрахунку при звільненні. При цьому, у видачі довідки про розмір заборгованості з виплати всіх сум, що належать йому від під\-приємства та які мали бути виплачені в день звільнення, відповідач відмовляє, тому він змушений визначити розмір заборгованості самостійно, на підставі відомостей про заробітну плату, які міс\-тяться в розрахункових листках за період з 01.06.2020р. по 05.11.2020 р. Відповідно до розрахункового листка, виданого ТОВ «РЗП» у листопаді 2020 р., загальний борг за підприємством перед ним становить 21466,77 грн. В рахунок погашення заборгованості по заробітній платі ТОВ «Роменський завод продтоварів» 13 листопада 2020 року перерахувало на належну йому банківську картку частину боргу в розмірі - 1000 грн. Таким чином, на даний час розмір заборгованості по заробітній платі ТОВ «РЗП» перед ним становить - 20466,77 грн. (21466,77-1000). У вересні 2020 року він відпрацював 13 робочих днів і йому була нарахована заробітна плата в розмірі - 4119, 32 грн., у жовтні 2020 р. - відпрацював 21 робочий день і йому була нарахована заробітна плата в розмірі - 7250 грн. Середньоденна заробітна плата за останні два повні місяці роботи (вересень-жовтень 2020 р.) становить 334,4 грн. ((4119,32+7250) :34= 334,4). Станом на 18.12.2020 р. розрахунок йому затриманий за 32 робочих дні (листопад 2020 р. - 18 днів, грудень 2020 р. - 14 днів). Середній заробіток за весь період затримки розрахунку станом на 18.12.2020 становить 10700 грн. (334,4х32=10700). Вважав, що остаточний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку має визначатись на день постановлення рішення суду в цій справі відповідно до положень ст. 117 КЗпП України. Крім цього, невиплата з вини відповідача у встановлені строки заробітної плати та затримка розраху\-нку при звільнені свідчить про порушення його законних прав, гарантованих трудовим законо\-давством, що призвели до його моральних страждань, які полягають в усвідомленні фактів порушення його законних прав та інтересів щодо отримання у встановлені строки зароб\-лених коштів. Затримки виплат заробітної плати та остаточного розрахунку призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з вини відповідача він був позбавлений достатніх засобів для існування. Із-за не прове\-дення остаточного розрахунку він змушений звертатись за юридичною допомогою до адвоката, до суду, тратити на це особистий час та кошти. З врахуванням характеру та тривалості моральних страждань він оцінює заподіяну йому моральну шкоду в 2000 грн. Просив стягнути також судові витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн. Ухвалою від 21 грудня 2020 року по вказаній справі відкрито провадження. ТОВ «Роменський завод продтоварів» у відзиві на позовну заяву від 02.02.2021 року заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, оскільки заборгованість по заробітній платі сплачена в повному обсязі, період прострочення заборгованості був незначним, позивачем не надано належних та допустимих доказів про понесені майнові втрати, пов`язані із затримкою розрахунку по заробітній платі. Вважають можливим зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на висновок, викладений у постанові ВС від 17.03.2020 року у справі № 569/6583/16-ц. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів» в частині заявленої позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. у зв`язку із сплатою 06.01.2021 р. відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. У судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав, обґрунтував обставини, викладені в позовній заяві, щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, а саме позивач [PERSON] працював у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» з 05 червня 2020 р. на посаді техніка-будівельника ремонтно-механічної групи. Наказом № 70/К від 05.11.2020 р. його звільнено з роботи з 05 листопада 2020 р. за влас\-ним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно наданого розрахункового листка, виданого ТОВ «Роменський завод Продтоварів» за листопад 2020 року, борг за підприємством на кінець місяця становить 21466,77, в листопаді позивачу перераховано на його банківську карту 1000 грн. У відповідності з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній плату шляхом перерахунку на її рахунок лише 06.01.2021 р., що доводить існування обов`язку відповідача по виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченоїст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці»за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, щопідлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15. Як вбачається із позовної заяви, позивачем здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно норм закону викладених вище, обрахувавши при цьому як останній день затримки розрахунку при звільненні 18.12.2020 року, однак суд не в повній мірі погоджується із порядком такого обрахунку та встановленим позивачем розміром середнього заробітку, який було використано для цих цілей, виходячи з наступного. Час затримки належних [PERSON] сум заробітної плати складає період з 05.11.2020 року по 18.12.2020 року (включно), тобто по день звернення до суду, що особисто визначено позивачем у розрахунку позовної заяви. Згідно довідки №83 від 02.02.2021 ТОВ «Роменський завод продтоварів» середньоденна заробітна плата [PERSON] за відпрацьований період становила 189,49 грн. (а.с.56). Як вказано вище, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Останні два календарні місяці роботи позивача є вересень та жовтень. Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи позивача складає 43 робочих дні. Отже, середньомісячне число робочих днів складає 21 (43/2). Так як позивач був звільнений з роботи 05.11.2020, то середньомісячна кількість робочих днів у період з 05.11.2020 по 18.12.2020 склала 21 робочий день. Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні [PERSON] складає 3 979,29 (189,49 грн/день х 21 робочий день), що є меншим, ніж зазначено позивачем у розрахунку, наведеному у позовній заяві. Однак суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме у сумі 3 979,29 грн. Також судом при визначенні [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховується позиція представника відповідача, яка, вказуючи на можливість зменшення розміру середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, згідно висновку якої суд, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, визначений ст. 117 КЗпП України, а тому вважає стягнення вищезазначеної суми на користь позивача співмірним та відповідним принципу розумності, справедливості та пропорційності. У відповідності з вимогами ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою належних йому сум заробітної плати при звільненні, позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положенняПостанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 500,00 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 500,00 грн., разом з компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 3979,29 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Окрім того з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 814 грн. 03 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial