Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказавши, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 03.08.2005 року уклали кредитний договір №HAR0GF01270017. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 12080,00 (Долар США) на термін до 31.07.2025 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі 12080,00 (Долар США). Відповідач [PERSON] у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №HAR0GF01270017 було укладено договори поруки, з поручителями [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем будо направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №HAR0GF01270017. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. У зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 5481,82 (Долар США), що за курсом 28,00 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2018 року складає 153490,96 грн. станом на 11.10.2018 р. за кредитним договором №HAR0GF01270017 від 03.08.2005 року, яка складається з наступного: 5481,82 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді від 25.01.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 14.02.2019 року до суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позов, в яких вони просять застосувати до вимог позивача позовну давність в частині солідарного стягнення з них заборгованості за кредитним договором на користь позивача, а також просять відмовити в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з них та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №HAROGF01270017 від 03.08.2005 року у розмірі 153490,96 грн., посилаючись на те, що вони проти позову заперечують, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. Позивач просить про солідарне стягнення з боржника, та них, як поручителів заборгованості за кредитним договором. [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти того, що: - між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір; - між [PERSON] і [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача [PERSON] ; - 29.05.2018 року позивачем направлене повідомлення про погашення заборгованості - простроченого платежу 835,08 доларів США; - останній платіж за договором здійснений відповідачем [PERSON] 02.08.2017 року; - строк настання наступного платежу за договором 01.09.2017 року. Між тим, [PERSON] та [PERSON] вважають, що відсутні підстави для солідарного стягнення з них та [PERSON] заборгованості в сумі розмірі 153490,96 грн. та судових витрат. Відповідачі вказують, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором № HAROGF01270017 від 03.08.2005 року був здійснений позичальником 02.08.2017 року, а банк звернувся до суду 22.01.2019 року, що є порушенням строків позовної давності. Крім того, у шестимісячний строк банк не пред`явив жодних вимог до поручителів, що є підставою для застосування судом строків позовної давності. При цьому [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування своїх доводів посилаються на положення ст.ст. 553, 554, 559 ЦК України. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя. В шестимісячний строк з дня останнього платежу з позовом до [PERSON] та [PERSON] , позивач не звернувся, повідомлення 28.05.2018 року також направлене після спливу 6 місячного строку. Так, 14.03.2019 року до суду (електронною поштою) від представника АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив відповідача -2 [PERSON] , в якій просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі вказуючи, що відповідно до положень ст.ст. 509, 546, 553, 554, 559, 598, 1054 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник. При укладенні як кредитного договору так і договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Крім того, згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 31.07.2025 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.01.2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму заперечені, не відповідає дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернені до суду. Беручи до уваги ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України представник позивача вказує, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені не має, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. 15.03.2019 року до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , яка є аналогічною відповіді на відзив, що надійшла до суду 14.03.2019 року. 28.03.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з нього, [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №HAROGF01270017 від 03.08.2005 року у розмірі 153490,96 грн., вказуючи, що проти позову заперечує, вважаючи його незаконним та необґрунтованим в частині солідарного стягнення з нього та відповідачів заборгованості у зв`язку з відсутністю підстав. Останній платіж за кредитним договором №HAROGF01270017 від 03.08.2005 року був здійснений позичальником 02.08.2017 року, а банк звернувся до суду 22.01.2019 року, з вимогою 28.05.2018 року. Таким чином, у шестимісячний строк банк не пред`явив жодних вимог до поручителів, в тому числі і до [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором. В шестимісячний строк з дня останнього платежу з позовом до [PERSON] , позивач не звернувся, повідомлення 28.05.2018 року також направлене після спливу 6 місячного строку. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя. Таким чином, підстав для стягнення з [PERSON] солідарно з відповідачами заборгованості за кредитним договором не має. Позивач посилається на п.12 договору поруки згідно з яким порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до п.11 договору поруки від 03.08.2019 року договір поруки набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Такий строк договором не визначений, тому застосовуються положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача Тахтаулов В.З. вимоги позову підтримав у повному обсязі, який просив суд задовольнити. Відповідач[PERSON] у судовому засіданні визнав позов в частині заборгованості за кредитним договором та заперечував щодо солідарного стягнення даного боргу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у її відсутність та просить відмовити у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з неї та [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до наступного. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 03.08.2005 року між «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №HAR0GF01270017, згідно якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу, а строк до 31.07.2025 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 12080,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,93% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за достроково погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Також було узгоджено між сторонами, графік погашення даного кредиту, що підтверджується їх підписами (а.с. 17-19). Банк свої зобов`язання перед позичальником виконав, надавши кредитні кошти, що не оспорюється відповідачами, та відповідач [PERSON] , свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором кредиту №HAR0GF01270017 від 03.08.2005 року (а.с. 5-11, 12), згідно якого станом на 11.10.2018 року позичальник має заборгованість з урахуванням саме суми, яку позивач просить стягнути з відповідачів складає в розмірі 5481,82 (Долар США), що за курсом 28,00 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2018 року складає 153490,96 грн., яка складається з наступного: 5481,82 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором №HAR0GF01270017 від 03.08.2005 року, між «ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON] , [INFO] укладено договори поруки, предметом яких є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 20-21). Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із кредитного договору та договорів поруки, та регулюються нормами ЦК України. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК У країни зобов`язанням є правовідношення, в як ому одна сторона (боржник) зобов`язана в чинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Стаття статті 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов`язань, встановлені договором або законом, а статті 625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно статті 527 ЦК У країни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Беручи до уваги положення ст.. 5 ЦК України та ч. 4 ст. 559 ЦК України (що була чинна на момент укладення договору та виконання за ним зобов`язань, тобто до набрання чинності 04.11.2018 року, введення в дію 04.02.2019 року змін згідно ЗУ №2478 VIII від 03.07.2018 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК У країни слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК У країни, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Сторона відповідачів не заперечують того, що [PERSON] підписав вищезазначений договір кредиту та отримав від банку кредит, при цьому користувався кредитними коштами та деякий час сплачував заборгованість, тобто відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Разом з тим, відповідачами було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог солідарного стягнення боргу до відповідачів як поручителів. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором №HAR0GF01270017 від 03.08.2005 року був здійснений [PERSON] 03.07.2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості по клієнту [PERSON] кредитним договором станом на 11.10.2018 року, що зокрема не заперечується позивачем. (а.с. 5-11) Повідомлення позивача до відповідачів з вимогою про виконання ними солідарного зобов`язання за договором кредиту, які маються в матеріалах справи є від 29.05.2018 року, а також додані позивачем реєстри згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів (а.с. 13-16). В свою чергу позивач звернувся до суду із позовом 17.01.2019 року, та матеріали справи не місять даних про те, що протягом шести місяців з дня останнього платежу по кредитному договору він пред`явив позов до відповідачів про стягнення заборгованості з поручителів. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК У країни передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст.. 559 ЦК У країни); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК У країни); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК У країни). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК У країни) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК У країни, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід відмовити в частині солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] як поручителів на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором №HAR0GF01270017 від 03.08.2005 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача також треба стягнути і судові витрати, які складаються з розміру сплаченого судового збору - 2302,36 грн..

Outcome: partial