Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулився до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , а [INFO] померла його мати, [PERSON] . Після їх смерті залишилося наступне спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що згідно КП ЛОР «Червоноградське МЕТІ» від 27.08.2019р. № 4764 реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилася. Позивач вказує, він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки його батьки такого права належним чином не зареєстрував.А тому просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача, Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак, відповідачем Потелицькоюсільською радою надіслано до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивача та розгляд справи у відсутності їх представників. Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, не подала клопотання про розгляд справи без її участі. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як від відповідача на адресу суду не надходило заперечень проти задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.02.2019 р. вбачається , [INFO] помер [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 30.01.2002 р. стверджується, [INFO] померла [PERSON] . Після смерті родичів Позивача залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] . Після їх смерті залишився один спадкоємець [PERSON] . Свідченням того, що Позивач є сином [PERSON] та [PERSON] є свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.02.2019 р. Станом на 30.06.1990 року відповідно до виписки Потелицької сільської ради у колгоспному дворі по [ADDRESS] значилися наступні члени господарства: [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мають право на 1\\2 частину згаданого вище будинку кожен. Оскільки, [PERSON] проживав разом з своїми батьками до дати їх смерті то є таким, що спадщину прийняв, тому на дату подання позову маю право 1\\2 частини згаданого вище будинку після смерті [PERSON] , яка фактично прийняла але юридично не оформила. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином всі вище перелічені особи, а саме [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах. Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Таким чином [PERSON] та [PERSON] мають право на 1\\2 частину згаданого вище будинку кожен. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Позивач [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі мені відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки мій батько такого права належним чином не зареєстрував. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки, Позивач проживала зі своїм родичами на час їх смерті, фактично прийняла у користування спадкове майно, яке було зареєстроване в погосподарській книзі, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушеного права є визнання права власності на вказане у позові нерухоме майно. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved