Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач вказує, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У його житловому будинку зареєстрований, але з 2016 року не проживає колишній чоловік його доньки [PERSON] . Причиною звернення до суду є та обставина, що відповідач самостійно не бажає знятись із реєстраційного обліку за вказаною адресою, хоча фактично не проживає і даний факт перешкоджає йому у отриманні соціальної допомоги. Саме тому, позивач просить суд ухвалити рішення про позбавлення [PERSON] право користування будинком [ADDRESS] . Позивач у судове засідання на розгляд справи не з`явився, але подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Саме тому суд дійшов висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 54365371 від 02.03.2016, власником будинку [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області № 1059 від 30 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відтак, унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК Української\~РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК Української\~РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з 2016 року. Оскільки відповідач в теперішній час не є членом сім`ї позивача, то право останнього підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст.\~383,\~391 ЦК України. Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення відповідача права користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved