Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] «Львівська пивна компанія» звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути в свою користь борг в розмірі 6000 гривень та понесені судові витрати в сумі 229 гривень 40 копійок. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.07.2013 року між [PERSON] «Львівська пивна компанія» та працівником товариства - торговельним агентом Дрогобицької філії [PERSON] «Львівська пивна компанія» [PERSON] було укладено договір позики № ГБО - 3. На виконання умов вищевказаного договору позики 12.07.2013 року, позичальник відповідач по справі отримав 6000 грн., в підтвердження чого підписав видатковий касовий ордер. Умовами договору позики № ГБО - 3 від 12.07.2013 року, а саме п. 2.3, передбачено, що у разі звільнення позичальника з виконуваної роботи до закінчення строку дії договору останній зобовязується достроково, в 5-ти денний строк, повернути позику із врахуванням сплаченої суми за договором. Відповідач [PERSON] будучи звільненим 26.08.2013 року, у пятиденний строк позику не повернув. На неодноразові звернення позивача [PERSON] «Львівська пивна компанія» з приводу повернення позики за вищевказаним договором, відповідачем були проігноровані, позику не повернуто, чим грубо порушено умови зазначеного договору позики. Оскільки, на даний час заборгованість за договором позики № ГБО - 3 від 12.07.2013 року відповідачем не погашена, відповідач уникає зустрічей з представниками позивача і не здійснює ніяких дій щодо погашення боргу, враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється погасити заборгованість, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] «Львівська пивна компанія» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити стягнувши з відповідача заборгованість, яка утворилась в наслідок порушення умов договору позики. Зазначив, що на адресу відповідача скеровувались листи з пропозицією в добровільному порядку повернути отриманні грошові кошти, однак вимоги позивача були проігноровані. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що в установленому законом порядку [PERSON] звільнений не був, оскільки немає жодної документації про те з якого моменту відбулось звільнення, та вважає, що трудовий договір з його довірителем на законних підставах не припинений. Вказав, що позивачем не дотримано процедури звільнення його довірителя, а тому підстав для стягнення немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами даної справи і даного факту не оспорили сторони, що відповідача [PERSON], відповідно до наказу (розпорядження) № 427 від 08.11.2012 року, було прийнято на роботу у Дрогобицьку філію [PERSON] «Львівська пивна компанія» на посаду «Агент торговельний» (а.с. 5). 12.07.2013 року між [PERSON] «Львівська пивна компанія» та працівником товариства - торговельним агентом Дрогобицької філії [PERSON] «Львівська пивна компанія» [PERSON] було укладено договір позики № ГБО 3 (а.с. 2), на виконання умов якого позивач у відповідності до видаткового касового ордеру від 12.07.2013 року (а.с. 3) надав відповідачу позику в сумі 6000 грн. в підтвердження чого останній підписав вищевказаний ордер. Відповідно до умов договору позики № ГБО 3 від 12.07.2013 року укладеного між сторонами, зокрема п. 2.3 передбачено, що вразі звільнення позичальника з виконуваної роботи до закінчення строку дії договору, позичальник зобовязується в пяти денний строк достроково повернути позику із врахуванням сплаченої суми за договором. 26.08.2013 року, у відповідності до наказу № 367к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) - (табельний номер 3282), [PERSON] було звільнено з посади «агент торговельний» - [PERSON] «Львівська пивна компанія», за прогули без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із ч. 1 ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON], 12.07.2013 року, уклавши з [PERSON] «Львівська пивна компанія» договір позики № ГБО 3 в якому зазначено умови повернення грошових коштів, отримавши їх, фактично погодився з умовах їх повернення, після свого звільнення в пяти денний строк, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушивши свої договірні зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку відповідач добровільно погасити відмовляється. Як вбачається із представленого представником позивача поштового конверта, 23.11.2013 року за № 1277, на адресу відповідача [PERSON] скеровувався лист з вимогою достроково повернути позику в порядку та на умовах визначених договором позики № ГБО - 3 від 12.07.2013 року. Як встановлено в судовому засіданні письмова вимога позивача відповідачем [PERSON] проігнорована та не виконана, чого не заперечив його представник [PERSON] Як на обставину заперечення позовних вимог позивача, представник відповідача [PERSON] [PERSON] вказував, що його довіритель в законному порядку із займаної посади не був звільнений, бажає оспорювати наказ про припинення трудового договору, а тому вимоги щодо стягнення з [PERSON] не підлягають задоволенню, то судом беруться до уваги вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], на день розгляду справи судом не надали суду доказів в спростування обставин, на які покликається позивач, жодним допустимим доказом не підтвердили ту обставину, що позовні вимоги є безпідставними, доводи представника відповідача ґрунтуються лише на словах. В судовому засіданні встановлено, що відповідач завчасно отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі, однак не звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів, як це визначено ст. 3 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що заявлений позов є підставним, який підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі в сумі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved