Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20735,05 грн., та судові витрати в розмірі 1762 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 20.05.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами, тарифами, складає між ним та Банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. В порушення вищезазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 року має заборгованість у розмірі 20735,05 грн., яка складається з наступного: 2670,26 грн. - заборгованість за кредитом; 14120,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2481,03 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 963,57 грн. - штраф (процентна складова). 04.07.2018 року від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки він не згоден з даним позовом. Так, він має діючу карту банку, яку він використовує для отримання пенсії як інвалід третьої групи загального захворювання, та як такий, що перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері як психічно хворий. Він користується карткою і має кредит, який вважав погашеним, оскільки працівники банку ніколи йому не надсилали повідомлень про погашення боргу. Ніяких претензій банк на його адресу не надсилав. Тому він вважає, що звернення позивача з позовом передчасне без попереднього досудового врегулювання, а також позивач звернувся з пропуском строку позовної давності, яка складає три роки. 23.07.2018 року та 10.09.2018 року до суд надійшла відповідь на відзив позивача, відповідно до якої останній зазначає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Просив врахувати, що відповідача не визнаний рішенням суду недієздатним чи обмежено дієздатним. Також, зазначив, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки строк дії карти закінчився 02.2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 10.05.2018 року,тобто до спливу строку позовної давності. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представник не направив, надав до суду клопотання згідно якого позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити, справу розглянути без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та його представник за угодою адвокат - [PERSON] в судовому засіданні вимоги зазначенні у відзиві на позов підтримали, просили їх врахувати при винесенні рішення, також просили відмовити банку в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач є її племінником і живе разом з бабусею. Їй відомо, що він брав кредит в « Приватбанку» , але з отриманих коштів нічого собі не придбав, куди витратив кошти їй не відомо, можливо він коштів взагалі не отримував. На даний час він перебуває на групі інвалідності і лікується в лікарні. Його пенсія складає 1400 грн. і він не зможе виплатити кредит. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою відповідача. Відповідач є хворою людиною і не відповідає за свої дії. Проте, що останній брав кредит в банку вона взнала від його бабусі, з якою він проживає по сусідству. Паспорт він взяв у бабусі, коли їхав в м. Дніпро і тому мав можливість отримати кредит. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши відповідача, представника відповідача, свідків приходить до наступного. Між позивачем - Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем - [PERSON] 20.05.2011 року було укладено кредитний договір № б/н за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. А відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених в договорі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачем була отримання кредитна карта «Універсальна» з пільговим періодом користування кредитом 55 днів. Відповідно до умов якої, базовою відсотковою ставкою в місяць - 2,5 відсотків; за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9 відсотків, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6 відсотків. Обов'язковим щомісячним платежем є 7 відсотків від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 року - 5 відсотків від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. Пеня - 0,24 відсотки від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня - 0,24 відсотки від суми загальної заборгованості(нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань. Складає 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених в договорі. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, згідно п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не інформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно п. 2.1.1.12.11 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач зі свого боку зобов'язання по кредитному договору не виконав та станом на 31.03.2018 року має заборгованість у розмірі 20735,05 грн., яка складається з наступного: 2670,26 грн. - заборгованість за кредитом; 14120,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2481,03 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 963,57 грн. - штраф (процентна складова). Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач є інвалідом третьої групи з 14.03.2017 року за загальним захворюванням, що підтверджується копією довідки МСЕК серії АВ № 0557756. Також, відповідно до копії довідки № 132 [PERSON] перебуває з 29.05.2009 року по теперішній час під наглядом лікаря-психіатра. При цьому, стороною відповідача до суду не надано доказів того, що відповідач за рішенням суду є недієздатним або обмежено дієздатним. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, на підставі досліджених доказів є доведеним факт наявності заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки позивач його пропустив. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг», строк позовної давності відносно вимог банку з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагорода, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Однак, з таким твердження, суд погодитися не може, оскільки відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року зазначено, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалі справи стороною позивача не доведено на підставі належних та допустимих доказів, що на момент укладання кредитного договору з відповідачем діяли саме ці умови про збільшення строку позовної давності, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи Анкету - заяву про отримання кредиту. Також, Анкета - заява не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, а тому суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати загальний та спеціальний строк позовної давності визначені статтями 257, 258 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об'єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об'єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об'єднаної палати, Великої Палати. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, відповідно до яких: Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту з обов'язковим щомісячним платежем, який становить 7 відсотків від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості та сплатою відсотків, суд вважає, що перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 14.05.2018 року, а тому до стягнення підлягає сума заборгованості за платежами з погашення процентів за користування за період з 29.05.2015 року по 31.03.2018 року, що складає: 2670,26 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10406,98 грн. - заборгованість по процентам. Що стосується стягнення пені, то суд враховує висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких: Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором припинилося 31.03.2018 року, а позивач звернувся до суду 14.05.2018 року, тобто стягненню підлягає пеня нарахована за період з 28.05.2017 року по 14.05.2018 року, що складає 500 грн. Що стосується сплати штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 963,57 грн. (процентна складова) суд зазначає, що відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15 та від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2670,26 грн. - заборгованість за кредитом; 10406,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. заборгованість за пенею. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1145,3 грн.

Outcome: partial