Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до Територіальної громади міста [PERSON] в особі [PERSON] міської ради, треті особи Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Державний нотаріус Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи в її відсутності позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Треті особи Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Державний нотаріус Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилися, просять розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 25.12.2015 року померла [PERSON], яка була рідною матірю позивача [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 659603, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 26.12.2015 року (а. с. 8), факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-КИ № 412719, виданим Ц-Міським рай. Бюро ЗАЦС 31 липня 1972 року (а. с. 18); свідоцтвом про одруження серії IV-КИ № 359170 від 22.09.1990р., (а. с. 19), згідно якого прізвище «Безверха» змінено на прізвище «Давоян»; свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 061435, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.1998р., (а. с. 20), згідно якого прізвище «Давоян» змінено на прізвище «Довгань». Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Чоловік померлої [PERSON] [PERSON], що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії ІІІ-КИ № 301051 від 14 квітня 1988 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 177 від 14.04.1988р. (а. с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою для обслуговування жилого будинку, господарських споруд за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Стадіонна, будинок 16. Позивач звернулась в [PERSON] державну нотаріальну контору за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище нерухоме майно. 16.12.2016 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою було відмовлено у видачі [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0781 га, розташовану за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Стадіонна, 16, посилаючись на те що у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, зареєстрований за померлою [PERSON] 12.05.2007 року за реєстровим № 1546, між померлою [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Стадіонна, буд. 16, але за життя [PERSON] не встигла оформити державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. 24.01.2017 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Стадіонна, буд. 16. Згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни і іншим цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь- які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved