Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47\~560,53 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 19.07.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н,згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 25 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 29.08.2018 року позовну заяву було залишено без руху, 19.09.2018 року до суду надано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про усунення недоліків. 04.10.2018 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 26.10.2018 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позов. Заперечення відповідача полягають в тому, що 19.07.2011 року ним дійсно у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була отримана картка, але кредитний ліміт було встановлено не 25\~000 грн., а 1000 грн., що і підтверджено написаною власноручно анкетою-заявою. Не згоден з розрахунком, наданим банком до суду. Визнає тільки суму боргу за тілом кредиту. Заперечує проти нарахованої пені, штрафів, списання за несанкціонований овердрафт, так як банк не попередив про наслідки, чим ввів в оману і порушив п. 2.1 Постанови Національного банку від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Тобто, йому як споживачу не було надано інформації щодо існування великих штрафних санкцій, а доведено тільки про існування відсотків за користування кредитом та комісії про зняття коштів з карткового рахунку. Крім того, банк не попереджував та він з позивачем не укладав додаткових угод про збільшення кредиту на картці. При користуванні карткою вважав, що витрачає свої особисті кошти. 09.11.2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідь на відзив, де зазначив, що 19.07.2011 року до банку звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 25\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладання договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заява на отримання кредиту підписана повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що позивальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови, Правила та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 19.07.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Вказана інформація заповнена власноручно та закріплена особистим підписом [PERSON] До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Отже, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З виписки до карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідно до виписки про рух коштів чітко вбачається, що [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, і тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. В анкеті-заяві клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення пін-коду або підписанням чеку. Тому обставини, на які [PERSON] посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо зменшення розміру неустойки, то представник позивача вважає, що відповідач не виконав зобовязання за кредитним договором належним чином, тому є підстави для застосування ст. 611 ЦК України. Підстав для зменшення розміру неустойки нема, так як відсутня заява чи клопотання відповідача про застосування вимог ст. 551 ЦК України. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Також зазначив, що повністю підтримує пояснення, надані у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що 19.07.2011 року між банком і [PERSON] укладено кредитний договір, відповідач підписав анкету-заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, власноручно написав анкету-заяву та підписав її ознайомився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. 07.02.2014 року відповідачу було видано картку № 5168755373932124, строк дії якої був до 10.2017 року, але за програмою банку картка може бути перевипущено, тому 06.10.2016 року [PERSON] було видано картку № 5168755530283635. 11.04.2017 року відповідача було запрошено до банку для проведення актуалізації даних, [PERSON] надав копію паспорту, зазначив додаткові дані, і саме з цього часу відбулася зміна кредитного ліміту. Відповідач кредитними коштами користувався, частково здійснював погашення заборгованості, а саме по 200-300 грн. через декілька днів, але не більше ніж на 2000 грн., що підтверджено випискою про рух коштів, долученою до матеріалів справи. Вважає, що [PERSON] був обізнаний про збільшення кредитного ліміту, так як на його картку було підключено послугу «Приват 24», за якою можна бачити баланс по картці. Крім того, відповідачем було здійснено оплати за товар на суму, яка перевищувала баланс по картці, тобто [PERSON] користувався кредитними коштами. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме: визнав суму заборгованості за тілом кредиту у сумі 23 851 грн. 31 коп., іншу заборгованість не визнав. При цьому, [PERSON] зазначив, що дійсно оформлював кредитну картку у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у 2011 року, на неї було встановлено кредитний ліміт 1000 грн., але в 2013 році кредит він закрив, його картку було анульовано. У квітні 2017 році знову він отримав картку він ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та почав нею користуватися. Проте, цією карткою він користувався як депозитною, тобто поповнював її своїми особистими грошима, а у подальшому їх витрачав, так як йому було зручно здійснювати безготівкові операції. Так як він періодично поповнював картку, то він вважав, що використовує свої особисті кошти і не має заборгованості перед банком. При оформленні картки банк не повідомив його про те, що встановлено кредитний ліміт в розмірі 25\~000 грн., так як в анкеті-заяві ним було зазначено про розмір кредитного ліміту 1000 грн. Про те, що кредитний ліміт було збільшено його не повідомили, він користувався коштами і не знав про їх залишок на рахунку, так як послугу «Приват24» було заблоковано. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. 19.07.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк), та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1\~000 грн. Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7-8). Згідно змісту вказаної заяви, підписаної [PERSON] останній погодився, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що [PERSON] приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року. У 2017 році [PERSON] отримав від позивача кредитну картку № 5168********3635, на якій з 08.08.2017 року було встановлено кредитний ліміт у сумі 2\~000 грн., котрий у подальшому збільшувався: до 5\~000 грн. 09.08.2017 року, до 8\~000 грн. 11.08.2017 року, до 10\~000 грн. 12.08.2017 року, до 15\~000 грн. 13.08.2017 року, до 20\~000 грн. 27.08.2017 року, до 25\~000 грн. 30.08.2017 року (а.с. 74). Вказані дії банку передбачені п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких, після отримання від клієнта необхідних документів банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт (відповідач у даному випадку) дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Таким чином, враховуючи, що відповідач був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд вважає, що збільшення кредитного ліміту по картці [PERSON] пройшло без порушень умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позивальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як передбачено Умовами і правилами, за користування кредитом [PERSON] нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбаченого п. 2.1.1.12.13 (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою). Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.1.1.12.10 Правил користування платіжною карткою). Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником умов договору або у разі виникнення овердрафту [PERSON] має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту). Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обовязковим платежем наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту - щомісячно за попередній місць до 25 числа (п.2.1.1.12.4 Умов та правил). Як вбачається із виписки з особового рахунку відповідача, [PERSON] активно користувався кредитною карткою № 5168********3635 з 12.04.2017 року. Після вказаної дати він періодично як знімав кошти, так і вносив платежі на погашення заборгованості, але не в повному обсязі. 14.08.2017\~року [PERSON]\~проведена оплата\~карткою в\~магазині «Епіцентр»\~на суму\~596\~грн.\~05\~коп.,\~хоча на\~балансі знаходилось\~лише 71\~грн.\~23\~коп.,\~тобто сума\~значна менша,\~тим самим\~відповідач користувався\~кредитними коштами,\~далі 16.08.2017\~року відповідачем\~знято кошти\~готівкою в\~банкоматі на\~суму 1\~500\~грн.,\~хоч на\~балансі остаток\~суми складав\~лише 228\~грн.\~76\~коп.\~25.08.2017\~року відповідач\~зняв з\~картки грошові\~кошти у\~сумі 2\~500\~грн. (а.с. 82). До цього [PERSON] поповнював картку сумами, що не перевищували 1\~000 грн. Аналіз операцій з виписки по картці відповідача свідчить про те, що [PERSON] коли поповнював грошовими коштами картку, то практично відразу переводив ці кошти іншим особам. Так, 25.04.2017 року відповідач двічі поповнив картку грошима у сумі 500 і 550 грн., які того ж дня, були перераховані [PERSON] 25.04.2017 року [PERSON] поповнив свою картку на суму 1000 грн., які також у цей же день були переведені на рахунок [PERSON] (а.с. 79). Крім того, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] активно користувався додатком «Приват24», на якому на головній сторінці постійно відображено баланс рахунку. Тому, доводи відповідача, що він не знав про грошовий баланс на його рахунку, суд не приймає до уваги. Отже, враховуючи вказані дані, вважаю, що [PERSON] мав можливість відстежувати свої витрати, а тому контролювати грошовий баланс на картці, яку йому видав позивач. Відповідач звертався до банку як з метою отримання картки, так і з метою проведення актуалізації даних, а отже, мав можливість у випадку непорозумінь зясувати усі нагальні питання у представників банку. Таким чином, позивач обов'язки за умовами кредитного договору виконав, а [PERSON] порушує свої зобовязання щодо повернення кредиту з процентами. Станом на 21.06.2018 року у відповідача виникла заборгованість на суму 47\~560,53 грн., з яких: тіло кредиту - 23\~851 грн. 31 коп., проценти 7\~910,62 грн., пеня 13\~057,62 грн., а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 2\~240,98 грн. (процентна складова). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за умовами кредитного договору, але частково, виходячи з такого. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов надання споживчого кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, в даному випадку вони нараховані за один і то же період, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань недопустимо. Тому, в частині вимог банку про стягнення з [PERSON] штрафів на загальну суму 2\~740,98 грн. необхідно відмовити. Таким чином, позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню у сумі 44\~819 грн. 55 коп., з яких: 23\~851,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7\~910,62 грн. заборгованість за відсотками та 13 057,62 грн. заборгованість по пені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 94 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 1656,28 грн. (1762Х94/100).

Outcome: partial