Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 85,3 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м (3- житлові, 1- кухня) та господарські будівлі і споруди: сарай «Б», літню кухню «Д», сарай «Е», убиральню «Г», гараж «Є», огорожі №ю1, №ю3, ворота № 2, що знаходяться по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] (позивач) - голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Спірний житловий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а тому особи, які були членами колгоспного двору, мають право на частку в праві сумісної власності на підставі ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР 1963 року. Враховуючи, що члени колгоспного двору, які є відповідачами по даній справі, своїми заявами від 15.06.2020 на належні їм частки в майні колишнього колгоспного двору не претендують та відмовляються в його користь, він набув право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] ). На даний час він вирішив належним чином упорядкувати документацію на даний житловий будинок, оскільки після скасування поняття «колгоспний двір» документи не переоформлялися, а тому він має намір оформити право власності за собою. В 2020 році він як голова колгоспного двору звернувся до Підгірцівської сільської ради Стрийського району Львівської області з приводу оформлення права власності на спірний житловий будинок, проте отримав відмову, оскільки з 01.01.2013 сільська рада такі дозволи не надає, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання за собою права власності на житловий будинок. Відсутність належного правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок унеможливлює приватизацію земельної ділянки для його обслуговування та розпорядження ним. Оскільки виконком Підгірцівської сільської ради не може видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх правом шляхом визнання за собою права власності на об`єкт нерухомого майна. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали клопотання, в яких просять розглянути дану справу за їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Підгірцівської сільської ради Стрийського району Львівської області Берник М. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради народних депутатів Стрийського району Львівської області № 33 від 28.05.1987 «Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки» з додатком № 1 до нього; висновком Стрийського МБТІ про можливість оформлення власності на житлові будинки в с. Комарів; рішенням виконавчого комітету Стрийської районної ради народних депутатів Львівської області № 183 від 18.06.1987 «Про оформлення права власності на житлові будинки та їх реєстрацію» та додатком № 1 до нього; свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 01 липня 1987 року та довідкою Стрийського МБТІ № 736 від 27.03.2020, що право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] /а.с. 5-12, 22/. Згідно з витягом з погосподарської книги с. Комарів від 26.11.2019 № 1450 будинковолодіння [ADDRESS] станом на 15.04.1991 рахується як «колгоспний двір»: [PERSON] , [INFO] , - голова двору, члени колгоспного двору: дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] /а.с. 15/. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Підгірцівської сільської ради № 245 від 03.03.2020, за господарством [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,19 га /а.с. 17/. Відповідно до технічного паспорта від 27 листопада 2019 року на житловий будинок [ADDRESS] загальна площа спірного житлового будинку становить 85,3 кв.м, житлова - 56,6 кв.м. Рік забудови - 1978 /а.с. 18-21/. Відповідно до звіту про оцінку майна від 14.07.2020 ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] складає 210000,00 грн. /а.с. 23-30/ Як вбачається з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (в редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР (в редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору, члени колгоспного двору: [PERSON] (дружина), [PERSON] , (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Частка кожного члена двору становила 1/5. З долученої до матеріалів справи інформаційної відповіді Підгірцівської сільської ради № 02-14/259 від 15.06.2020 судом встановлено, що виключно [PERSON] звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про оформлення права власності на спірне майно, проте отримав відмову з роз`ясненням про необхідність звернення до суду для вчинення відповідної дії /а.с. 32/. Окрім того, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що останнім відомо про належне кожному з них право на частку в майні колгоспного двору, проте останні відмовляються від своїх часток у користь позивача як голови колгоспного двору /а.с. 12-14/. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи, що позивач отримати свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок не має можливості у зв`язку з відмовою компетентного органу у видачі такого; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, відмовившись від свої часток у майні колгоспного двору в користь позивача, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved