Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, у якій просить визнати за нею, [PERSON], право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку № 3, що має 33,8 кв. метри житлової площі, 67,7 кв. метрів загальної площі, означений на плані літерою «А-1» по вулиці Чапаєва в м. Семенівка Чернігівської області та відповідну частину надвірних споруд: сараю деревяного «Б-1», льоху цегляного «Г-1», гаражу з ракушника «В-1», огорожі «№ 1,2» які розташовані на землях Семенівської міської ради; зобовязати Реєстраційну службу Семенівського районного Управління юстиції в Чернігівській області, зареєструвати за нею, [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку № 3, що має 33,8 кв. метри житлової площі, 67,7 кв. метрів загальної площі, означений на плані літерою «А-1» по вулиці Чапаєва в м. Семенівка Чернігівської області та відповідну частину надвірних споруд: сараю деревяного «Б-1», льоху цегляного «Г-1», гаражу з ракушника «В-1», огорожі «№ 1,2» які розташовані на землях Семенівської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] послалася на те, що їй [PERSON], та її покійному чоловіку на праві власності належав житловий будинок № 3, що має 33,8 кв. метри житлової площі, 67,7 кв. метри загальної площі, означений на плані літерою «А-1» по вулиці Чапаєва, в м. Семенівка Чернігівської області та має такі надвірні споруди: сарай деревяний «Б-1», льох цегляний «Г-1», гараж з ракушника «В-1», огорожа «№1,2». Після смерті її чоловіка, вона оформила у приватну власність 5/6 частин означеного будинку (свідоцтво про право власності від 31 березня 1989 року та свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 1989 року). Право спадкування 1/6 частини будинку належало донці її покійного чоловіка, яка до цих пір його не оформила. 30 грудня 1998 року вона подарувала належні їй 5/6 частин цього житлового будинку своєму сину - [PERSON]. Вона більше 30 років проживає в даному будинку, доглядає та користується будинком, в тому числі і 1/6 частиною. Вона разом із своїм сином, [PERSON], власником 5/6 частин цього будинку неодноразово робили в будинку капітальний та поточні ремонти, підтримує його в належному стані. Саме вона весь цей час мешкає у цьому будинку та користується ним і по даний час добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном - 1/6 частиною будинку, доглядає за будинком та утримує його. При цьому сам будинок розташований на землях Семенівської міської ради Чернігівської області. Вона обробляє город та користується надвірними спорудами, також підтримуючи їх у належному стані. Це підтверджує її відкрите та добросовісне володіння та користування будинком. Відповідно до договору дарування частини будинку (копія додається) вартість 5/6 його частин становила 13761 гривня 86 копійок, із чого вона і виходила, зазначаючи вартість 1/6 його частини у ціні позову у 2752 гривні 37 копійок. Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Оскільки вже більше тридцяти років вона фактично, добросовісно, відкрито, безперервно володіє, користувалася та користується чужим майном, а саме: 1/6 частиною житлового будинку № 3, по вулиці Чапаєва в місті Семенівка Чернігівської області, утримувала та утримує її, підтримує в належному стані, заявляє про застосування ст. 344 ЦК України. У судовому засіданні позивачем подано письмову заяву про відмову від позовної вимоги про зобовязання Реєстраційної служби Семенівського районного Управління юстиції в Чернігівській області зареєструвати за нею, [PERSON] права власності на 1/6 частину житлового будинку № 3, що має 33,8 кв. метри житлової площі, 67,7 кв. метрів загальної площі, означеного на плані літерою «А-1» по вулиці Чапаєва в м. Семенівка Чернігівської області та відповідну частину надвірних споруд: сараю деревяного «Б-1», льоху цегляного «Г-1», гаражу з ракушника «В-1», огорожі «№ 1,2» які розташовані на землях Семенівської міської ради. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що позов, на її думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві, та зробив уточнення щодо назви вулиці, на якій розташоване спірне нерухоме майно, просить зазначити у рішенні нову назву вулиці [PERSON], замість старої назви - Чапаєва. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради Чернігівської області, позовні вимоги не визнає повністю. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без присутності представника третьої особи та вирішити справу на власний розсуд суду у відповідності до вимог закону. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила, повідомлення про згоду на участь у справі від неї не надходило. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] у судове засідання не зявилась, булучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без присутності представника Семенівської районної державної нотаріальної контори. Допитана свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачем [PERSON], яка живе у будинку № 3 по вулиці Л. Українки в м. Семенівка Чернігівської області. [PERSON] повністю здійснює ремонт та обслуговування всього будинку, у якому проживає. Будинок знаходиться у нормальному стані. У 1970 році до будинку був підведений водогін, у 1991 році підведений газ. Позивач оплачує в повному обсязі всі комунальні послуги. Після смерті свого чоловіка позивач проживає у будинку одна. Крім неї будинком ніхто не користується. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні дали показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що позивач [PERSON] проживає у [INFO] (колишня назва Чапаєва) в місті Семенівка Чернігівської області. Раніше вона проживала у цьому будинку розом зі своїм чоловіком [PERSON], який помер 09 вересня 1998 року. Після смерті чоловіка позивач [PERSON] 31 березня 1989 року одержала у Семенівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області свідоцтво про право власності на 1/2 частку вказаного будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд (копія на а. с. 85) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку цього будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд (копія на а. с. 86). Згідно договору дарування частини жилого будинку від 30 грудня 1998 року, укладеного між позивачем та її сином [PERSON], останній є власником 5/6 частин вказаного жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд (копія на а. с. 12). Право на спадщину за законом на 1/6 частку жилого будинку № 3 по вулиці Чапаєва (зараз [PERSON]) у місті Семенівка Чернігівської області з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд має згідно виданого нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області 09 червня 1989 року свідоцтіва про право на спадщину за законом (копія на а. с. 88) донька покійного чоловіка позивача, [PERSON]. Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41). Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року. Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, є законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 9. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 Цивільного кодексу України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа володільця. Позивач знала про те, що [PERSON] є спадкоємцем після померлого батька [PERSON] на 1/6 частину будинку № 3 по вулиці Чапаєва (зараз [PERSON]) у місті Семенівка Чернігівської області, щодо якої вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, про що позивач зазначила у своїй позовній заяві та поясненні у судовому засіданні. Таким чином, позивачу було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на 1/6 частину будинку, що виключає добросовісність заволодіння вказаним майном. За правилами ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на положення ст. 344 Цивільного кодексу України та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю здійснюється за умови, що майно, яка опинилася у володінні особи, є обєктивно чужим, володілець субєктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня. Той факт, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину будинку до цього часу [PERSON] не зареєстровано в МБТІ, не може бути підставою для позбавлення її права на вказане майно та визнання права власності іншої особи на це майно. Чинним законодавством не встановлено гранічних строків на реєстрацію права на спадкове майно. Також не можуть бути підставами для визнання за позивачем права власності на 1/6 частину будинку проведення ремонту у всьому будинку, підключення газу, оплата житлово-комунальних послуг. З огляду на викладене, норми ст. 344 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на дані правовідносии та підстав для її застосування у даному випадку немає. Доводи сторони позивача в обґрунтування позову, наведені у судовому засіданні та зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач, та спрямовані на порушення конституційних прав іншої особи. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed