Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у 2003 році за наміром [PERSON] продати житловий будинок за адресою [ADDRESS], який належав йому як такий, що у 1970 році був переданий колгоспом «Зоря комунізму» без збереження будь-яких документів на підтвердження права у [PERSON] на вказаний будинок. Позивачка обговорила з [PERSON] вартість будинку та умови сплати, яка була погоджена та становила 5 000 (п'ять тисяч) гривен. В зв'язку з важким матеріальним становищем сторони у справі домовились, що договір купівлі-продажу не будуть нотаріально посвідчувати і [PERSON] надав розписку за отримані від позивачки кошти за проданий будинок. Після цього позивачка відразу за згодою [PERSON] переїхала жити в будинок за адресою [ADDRESS], тобто, починаючи з 2003 року проживає в цьому будинку. Позивачка на сьогоднішній день зі своєю родиною продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Позивачка просить суд визнати право власності за нею на будинок з господарськими будівлями, а саме згідно технічного паспорту А-житловий будинок загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., допоміжна площа 32,9 кв.м.; а-веранда 21,9 кв.м.; а1-тамбур 5,9 кв.м.; Б-літня кухня 27,3 кв.м.; б-веранда 5,2 кв.м.; В-сарай 9,8 кв.м.; під Г-гараж 21,2 кв.м.; Д- уберальня 2,7 кв.м.; Е-сарай 22,4 кв.м.; Ж-сарай 15,8 кв.м.; 1 огорожа, 2 хвіртка, 3 водопровід, І вимощення, які знаходяться за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні її позовних вимог. Відповідачі у справі у судове засідання не з'явились, надавши свої письмові заяви про визнання позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що згідно довідки К-Володимирівської сільської ради від 17.12.2013 №577 [PERSON] проживає з 2003 року в [ADDRESS] Згідно довідки К-Володимирівської сільської ради від 17.12.2013 №576 встановлено, що згідно запису №0058-1 по господарської книги №1 Кучерявоволодимирівської сільської ради за [PERSON] на праві особистої власності рахується будинок [ADDRESS]. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» зазначає, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, а саме право власності на нерухоме майно. Ст. 5 цього кодексу перераховує об'єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, серед іншого зазначено житлові будинки. Згідно п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» передбачає, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи визначені цим Порядком. Відповідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до вимог ст. 657 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі - продажу нерухомого майна, в тому числі будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове визнання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. За таких обставин вимоги позивачки не ґрунтуються на законі.

Outcome: dismissed