Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримали з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Рівне Рівненської області, який помер [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . Визнати право [PERSON] на спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язати Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області внести зміни до актового запису №43 про народження [PERSON] , і записати: батько дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Рівненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання начальник відділу Г.Давидюк подала до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Першої Рівненської державної нотаріальної контори повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання державний нотаріус О.В.Сергатюк подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Першої Рівненської державної нотаріальної контори. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом в [ADDRESS] . Їй не відомо чи проживала позивач з покійним [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що померлого [PERSON] знала, спілкувалася з ним. Зазначила, що коли [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , вона приходила до них в гості. Вказала, що вона є хресною матір`ю [PERSON] Померлий [PERSON] називав [PERSON] дочкою, піклувався про неї, любив, займався її вихованням. Крім того, вказала, що після смерті [PERSON] вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в інтересах свого малолітнього сина, який являється рідним племінником померлого. Позовні вимоги позивача визнала повністю, не заперечила проти їх задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство. Вказала, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , який за життя визнавав її своєю дочкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом, від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] . При реєстрації народження дитини [PERSON] , її прізвище, імя та по батькові були записані зі слів матері, яка не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Вказала, що [PERSON] був одружений, та не був розлучений коли проживав з [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що з покійним [PERSON] була сусідкою коли він проживав разом з [PERSON] по [ADDRESS] . Вказала, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що [PERSON] називала [PERSON] батьком. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , свідка [PERSON] , свідка [PERSON] , свідка [PERSON] , допитану в якості свідка відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засідання, [INFO] позивач [PERSON] народила доньку [PERSON] . При реєстрації народження дитини [PERSON] її прізвище та ім`я по батькові записано у відповідності ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 10 січня 2007 року, батьками [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено в позовній заяві позивач [PERSON] познайомилася з [PERSON] у 2006 році з яким почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебувала у фактичних шлюбних відносинах.За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , піклувався про дитину та займався її вихованням. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 04 липня 2019 року, актовий запис №1165. Як встановлено судом з пояснень відповідача [PERSON] допитаної в якості свідка, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 2/5 частини квартири [ADDRESS] та дачний будинок, що розташований в селі Новоукраїнка Рівненського району Рівненської області. На випадок своєї смерті померлий [PERSON] особистого розпорядження щодо свого майна не здійснив. У встановлений ст.1269 ЦК України строк відповідач [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57469737 від 07 вересня 2019 року, до спадкового реєстру державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Хомутовським В.С., внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №232/2019 за №64449662 у спадковому реєстрі, в якій спадкодавцем є [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його племінник [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідач [PERSON] . Із відповіді Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області №252Аз/200/04-2019 від 09 грудня 2019 року на адвокатський запит [PERSON] , вбачається, що [PERSON] з початку 2006 року до середини 2016 року проживав разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що повідомили громадяни, які були опитані за адресою [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , який мешкає в квартирі №95 , [PERSON] , який мешкає в квартирі №118 , [PERSON] , яка мешкає в квартирі №101 та [PERSON] , який мешкає в квартирі №98 . Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Цивільне судочинство, згідно ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Відповідно до положень п.п. 2.13.1. п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5, підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів обставини того, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] разом проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, виховували та утримували дочку, а також, що померлий [PERSON] за життя визнавав [PERSON] своєю дитиною, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Рівне Рівненської області, який помер [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] з внесенням відповідних змін до актового запису щодо народження [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині визнання права [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] , то суд виходить з наступного. Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. За своє життя спадкодавець [PERSON] заповіту не склав, а тому відповідно до статті 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 2305,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved