Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.05.2007 року в розмірі 59746,27 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав у ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у в розмірі 11916,00 гривень. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 07.03.2013 року по 07.03.2018 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 59746,27 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 року скасовано заочне рішення від 20.11.2018 року, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за відсутності, заяву про застосування строків позовної давності підтримав. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що сторони Кредитного договору від 16.05.2007 року погодили строк виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором - не пізніше 15 травня 2009 року, та погодили строк позовної давності. Виходячи з наведеного, перебіг строку позовної давності для звернення Банку до Позивача з вимогою про стягнення заборгованості почався 16 травня 2009 року. Виходячи з погодженого строку позовної давності, останнім днем для звернення Банку до суду було 16 травня 2014 року. Таким чином, Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності на чотири роки. Також представником відповідача зазначено, що надана позивачем анкета, яка виступала доказом ознайомлення Позичальника з умовами договору та безпосередньо факту укладення кредитного договору, містить підпис, що за своїми зовнішніми ознаками явно відрізняється віл підпису Позивача в інших документах, зокрема в паспорті. Вказане дає підстави вважати, що Відповідач не був ознайомлений з умовами кредитного договору та не надав згоди на укладення Кредитного договору. Представником позивача надано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву. Згідно відповіді, відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору, а також доказів, які б підтверджували факт виконання зобов`язань за договором. Крім того, датою 15.05.2009 р. в Договорі (заяві) визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання боржником своїх грошових зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи що сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами пов`язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. В свою чергу, представником відповідача подано заперечення проти відповіді на відзив. Згідно заперечень, у заяві позичальника від 16.05.2007 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої-договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.05.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.05.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, у спірних правовідносинах, міститься наявність у позивача права вимагати захист своїх прав через суд, виключно, шляхом зобов`язання виконати боржником обоє 'язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. 16.05.2007 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір № HAXRRX12100081 (заява позичальника), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11916,00 грн. Згідно розрахунку, заборгованість за відсотками за період з 07.03.2013 року по 07.03.2018 року складає 59746,27 грн. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007 року станом на 07.03.2018 року, наданої суду АТ КБ «Приват Банк», який подано у вигляді таблиці здійснення операцій по картці відповідача, заборгованість за процентами за період з 07.03.2013 року по 07.03.2018 року складає - 59746,27 грн. Умовами Договору № НАХRRХ12100081 визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 11916,00 гри., на строк 16.05.2007 по 15.05.2009 р. включно, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Таким чином, вказана сума заборгованості із виплати процентів за кредитним договором підлягають стягненню з відповідача. Посилання представника відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 03.07.2019 року № 342/180/17 не спростовує вищевказаних висновків суду, оскільки Умови та порядок сплати відсотків за договором кредиту, а саме їх сплата у розмірі 8,5 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості, була зазначена у самому договорі (заяві позичальника) № НАХRRХ12100081, який містить підпис позичальника [PERSON] . Слід зазначити, що посилання представника позивача на невідповідність підпису [PERSON] у заяві позичальника його дійсному підпису не є підставою для відмови у задоволенні позову з цих підстав, оскільки представником не надано суду доказів на підтвердження факту непідписання [PERSON] заяви позичальника та неотримання грошових коштів за кредитним договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, представником відповідача заявлено клопотання про застосування до позовних вимог АТ КБ «Приват Банку» строків позовної давності. У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В пункті 1.5.2 правових Висновків ВСУ у цивільних справах викладених у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2017 року, викладено наступний правовий висновок. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2322цс16. Окрім того, у п.1.5.10 вищенаведених Висновків ВСУ зазначено, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 листопада 2017 р. у справі № 6-2891цс16). З розрахунку суми заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007 року станом на 07.03.2018 року, наданого суду АТ КБ «Приват Банк» у вигляді таблиці здійснення операцій по картці відповідача, судом встановлено, що заборгованість за вищевказаним договором із виплати чергового платежу виникла перед позивальником у червні 2007 року. При цьому, вказаний позов було подано на пошту 06.05.2018 року, тобто після спливу термінів позовної давності передбачених чинним законодавством, що вказує на те, що позивач не вчиняв жодних дій по поверненню кредитних коштів, сума яких з кожним роком все збільшувалася і збільшувалася. У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вважає, що в позові АТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості, слід відмовити за спливом строків давності звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підялгає.

Outcome: dismissed