Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2018 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13 грудня 2018 року, прохала суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до країни Єгипет її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без згоди їх батька [PERSON] , у період часу з 08 квітня по 21 квітня 2019 року та з 07 жовтня по 20 жовтня 2019 року (а.с. 87-88). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 31 серпня 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем, який 24 травня 2016 року за рішенням суду розірвано. Від шлюбу має двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу мешкають разом із нею. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, вона сама дбає про їх стан здоров`я та розвиток. З кінця 2016 року діти почали сильно хворіти, за приписами лікарів дітям рекомендований літній відпочинок. При неодноразових зверненнях до відповідача із проханням надати згоду на виїзд їх дітей за кордон для літнього оздоровчого відпочинку їй було відмовлено. Також відповідач відмовляється оплачувати оздоровчий відпочинок дітей, у зв`язку з чим всі необхідні витрати вона здійснює самостійно. Тому прохає суд надати їй дозвіл на тимчасове вивезення її малолітніх дітей до країни Єгипет без дозволу відповідача. Ухвалою від 25 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21 травня 2018 року (а.с. 39-40). 21 травня 2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та прохає відмовити у його задоволенні з наступних підстав. На його переконання, позивач не визначає правової підстави для відповідних позовних вимог; він не отримував звернень від позивача щодо вирішення предмету позову; вартість туристичного продукту значно перевищує рівень доходу позивача; позивач не надає відомості свого закордонного паспорту та паспортів на дітей та не зазначає термін повернення дітей в Україну. Також, він не погоджується із закладом, зазначеним у договорі про надання туристичних послуг, оскільки вважає його не оздоровчим, а розважальним (а.с. 43-44). 29 травня 2018 року до суду надійшов ще один відзив на позов, в якому відповідач прохає відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що закордонний відпочинок вартістю 70509 гривень не сприяє духовному та фізичному розвитку дітей (а.с. 50-51). 01 червня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає наступне. Правовою підставою звернення до суду є ст. 313 ЦК України. Відправлення відповідачу листа про погодження відповідного нотаріального дозволу на виїзд дітей за кордон підтверджується листом з описом вкладення із зазначенням адреси відповідача та квитанцією про відправку. На виконання зобов`язань по договору на туристичне обслуговування позивач здійснила лише попередню оплату, за невиконання яких передбачені штрафні санкції. Термін повернення дітей зазначений у прохальній частині позову. До відповіді на відзив також надано копії закордонних паспортів позивача та їх дітей, та копії довідок від лікаря педіатра від 15 травня 2018 року та 16 травня 2018 року, в яких дітям рекомендовано гіпоалергенну дієту, оздоровлення в умовах глицевого, морського повітря (а.с. 54-55). 13 грудня 2018 року у судовому засіданні прийнято письмову заяву представника позивача про уточнення позовних вимог в частині країни та часу відпочинку (а.с. 87-88). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав його задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви, відповіді на відзив на заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав, прохав відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позов, а також через високий рівень тероризму у Єгипті. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих ними межах, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Шлюб між ними розірвано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року (а.с. 14). Діти мешкають разом із позивачем, яка займається їх утриманням, вихованням та розвитком. При зверненні до відповідача за наданням згоди на виїзд дітей за кордон, що підтверджується описом вкладення та квитанцією про оплату відправлення (а.с. 36), позивач відповіді не отримала. Відповідно до довідок лікаря педіатра [PERSON] , дітям рекомендовано гіпоалергенну дієту та оздоровлення в умовах глицевого, морського повітря (а.с. 54-55). Позивач та її малолітні діти мають закордонні паспорти, необхідні для перетину кордону України (а.с. 56-57). Як вбачається із договору на туристичне обслуговування від 28 листопада 2018 року, позивачем було здійснено бронювання готелю на своє та дітей ім`я у країні Єгипет у період з 07 по 20 жовтня 2019 року (а.с. 94-98). Відповідно до вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Нормою ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року встановлено, що за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішенням законної сили у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків, може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. До того ж, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач здійснює утримання, виховання та розвиток своїх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із нею. На виконання приписів лікаря педіатра, вона забронювала туристичні подорожі до країни Єгипет у квітні та жовтні 2019 року. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування для відпочинку,

Outcome: approved