Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.04.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 01.01.2019 року виникла заборгованість - 14101,76 грн., яка складається з наступного: 7403,02 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5551,04 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 647,70 грн. - штраф (процентна складова). На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14101,76 грн. за кредитним договором №б/н від 08.04.2010 року. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд стягнути з відповідача всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором №б/н від 08.04.2010 року та судовий збір, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд не фіксувати судове засідання технічними засобами. Також відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення пені. Окрім того, у разі задоволення позову, просить суд розстрочити виконання рішення суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 08.04.2010 року отримав кредит у розмірі 6100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.12), довідкою про умови кредитування (а.с.13), випискою по рахунку позичальника (а.с.43-46). Відповідно до п.3 ст.3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п.1. ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява і умови, і правила надання банківських послуг, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст.634 ЦК України. В анкеті-заяві та Умовах та правилах надання банківських послуг міститься інформація про розмір кредиту, порядок його погашення, розмір відсотків та комісій за користування кредитними коштами та порядок їх сплати. Дана інформація була доведена до відповідача, про що свідчить його підпис в заяві, що, в свою чергу, являється підтвердженням отримання позичальником кредитних коштів. Строк дії кредитного договору відповідно до Умов та правил надання банківських послуг встановлюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, яка відповідно до довідки (а.с.42) дійсна до 08/2019 року. Відповідно до заяви (а.с.12), позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Розмір погашення заборгованості сторонами узгоджений у вигляді 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. щомісячно. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.12), випискою по рахунку позичальника (а.с.43-46). Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 01.01.2019 року виникла заборгованість - 14101,76 грн., яка складається з наступного: 7403,02 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5551,04 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 647,70 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-11). При цьому, враховуючи позицію відповідача по справі, який не звертався до суду з клопотанням про призначення по даній справі судової економічної експертизи з метою визначення остаточного розміру його заборгованості по відсотках за кредитом, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості за відсотками у розмірі 7403,02 грн. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Також за правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Також, згідно постанови Верховного суду України від 18.05.2016 року №6-474цс16, Верховний суд України дійшов висновку про те, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 26.01.2018 року по 01.01.2019 (згідно представленного позивачем розрахунку заборгованості) у зв`язку зі спливом позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки встановлена в один рік і про застосування якої заявлено відповідачем, що складає 3751,04 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафів, відповідно до Умов надання банківських послуг п. 2.1.1.7.6, у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 647,70 грн. (процентна складова), то такі вимоги суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Тому, з метою недопущення застосування накладення на позичальника подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу, нарахованого у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 647,70 грн. (процентна складова) слід відмовити. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного позовні вимоги позивача - АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення частково. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 11154,06 грн. (7403,02 грн. + 3751,04 грн.). Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч.4, 5 ст.435 ЦПК України). В даному випадку, суд вважає, що доводи відповідача щодо необхідності розстрочки виконання рішення суду є обґрунтованими, враховуючи матеріальний стан відповідача, а тому виконання рішення про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 11154,06 грн., слід розстрочити рівними частинами строком на три місяці, стягуючи з відповідача по 3718,02 грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог позивача у розмірі 1519,51 грн.

Outcome: partial