Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з позовною заявою до КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», Державного реєстратора КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В., ФОП [PERSON], Приватного нотаріуса КМНО Мазарчук Н.В., в якій з урахуванням зміни предмету позову просила: -визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46985144 від 22.05.2019 15:15:47, яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна: будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367143880000 (номер запису про право власності 31659970) за [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47868956 від 19.07.2019 16:42:02, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876431380000 (номер запису про право власності 32475704) за [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47867357 від 19.07.2019 15:47:37, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876413880000 (номер запису про право власності 32475327) за [PERSON] ; - скасувати запис про право власності 31659970 на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367143880000; - скасувати запис про право власності 32475704 на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876431380000; - скасувати запис про право власності 32475327 на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876413880000; - припинити право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367143880000 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; - припинити право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876431380000, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; - припинити право власності [PERSON] об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876413880000, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. У підтвердження своїх вимог позивач [PERSON] зазначила, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Завод КІНАП» та [PERSON] в простій письмовій формі укладено Договір купівлі-продажу столярного цеху загальною площею 329,20 кв.м. літ «П», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 26 вересня 2008 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» у справі № 7/2008 договір купівлі- продажу будівлі, укладений 07.08.2008 між [PERSON] та ВАТ «Завод КІНАП», визнано дійсним; за [PERSON] визнано право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м., літера «П», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29 грудня 2008 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва видано виконавчий лист про визнання договору купівлі-продажу будівлі, укладеного 07.08.2008 між [PERSON] та ВАТ «Завод КІНАП», дійсним та про визнання за [PERSON] право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м. літера «П», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03 жовтня 2010 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2а-1001/10 Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зобов`язано зареєструвати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться: в [ADDRESS] , загальною площею 396,4 кв.м., як на окремий об`єкт нерухомого майна, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 26.09.2008 у справі № 7/2008, ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 про видачу виконавчого листа у справі № 6-126/2008 та виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 у справі № 6-126/2008. 18 листопада 2010 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєстровано право власності на будівлю столярного цеху (літ. «П»), загальною площею 396,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 14 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу будівлі столярного цеху (літера «П»), загальною площею 329,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25 квітня 2012 року право власності на будівлю столярного цеху (літ «П»), загальною площею 329,20 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 03 травня 2014 року право власності на спірну будівлю вперше зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009, ухвали Господарського суду м. Києва від 26.09.2012. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 329.2 кв.м. за [PERSON] в зв`язку з тим, що на момент прийняття вказаного рішення право власності на спірну будівлю було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2012, однак державний реєстратор не переніс реєстраційний запис права власності на нерухоме майно за [PERSON] на будівлю столярного цеху, проігнорував його та зареєстрував право власності за [PERSON] як первинне право власності. Постановою Верховного Суду постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасовано та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни, третя особа - [PERSON] , про скасування державної реєстрації, роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. 22 травня 2019 року рішенням Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46985144 від 22.05.2019 15:15:47, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367143880000 (номер запису про право власності 31659970) право власності на спірну будівлю повторно зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008 та ухвали Господарського суду м. Києва від 26.09.2012. Позивач стверджує, що її право власності на спірне майно виникло 25.04.2012. У той же час перша реєстрація права власності на спірну будівлю за [PERSON] відбулась лише 03.05.2014 і стала можливою лише внаслідок протиправних дій державного реєстратора, оскільки реєстрація не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тобто 02.09.2009 (день набрання законної сили рішенням суду про визнання за [PERSON] права власності). На момент прийняття державним реєстратором КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46985144 від 22.05.2019 на будівлю столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367143880000 (номер запису про право власності 31659970) за [PERSON] , право власності на цей об`єкт було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 14.02.2012. Наявність такої суперечності між заявленим ФОП [PERSON] та вже зареєстрованим правом [PERSON] є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Таким чином Державний реєстратор Прошкін О.В. не встановив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, не витребував інформацію, необхідну для реєстрації, не використав відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, в наслідок чого прийняв протиправне рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] . Крім того в рамках справи № 756/3893/18 за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про витребування майна ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2018 було накладено арешт на нерухоме майно та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження спірного нерухомого майна. Відтак, вчинені державними реєстраторами реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, на який було накладено арешт у справі № 756/3893/18, є протиправними. За вказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.11.2019 відкрито провадження по справі. Також ухвалою від 06.11.2019 за заявою позивача [PERSON] з метою забезпечення позову накладено арешт на: - нежитлову будівлю (будівля столярного цеху), група приміщень 2,6, загальною площею 130,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876431380000 (номер запису про право власності 32475704), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлову будівлю (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876413880000 (номер запису про право власності 32475327), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням зміни його предмета підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. У судове засідання представник Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. У судове засідання представник Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник Фізичної особи-підприємця [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, що його довіритель з 19.08.2008 є законним власником будівлі столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 329,2 кв.м. Підставою для виникнення та реєстрації права власності були відповідні рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008, постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009 та ухвала Господарського суду м. Києва від 26.09.2012. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до її заяви від 03.05.2014. Вказаним майном відповідач дійсно постійно й безперервно володіє та користується у своїй господарській діяльності ще з 1999 року на підставі договору оренди з правом викупу, який укладений 02.08.1999 між ВАТ «Завод «КІНАП» та ФОП [PERSON] . Підставою для реєстрації державного реєстратора - приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. став висновок від 23.05.2019 № 0072/19 ТОВ «Проекттехсервісгруп» щодо можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Позивачем не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження протиправності дій як самого нотаріуса, так і ТОВ «Проекттехсервісгруп» щодо висновку про можливість поділу об`єкта нерухомого майна. Стосовно посилання позивача на існування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі № 756/3893/18 про забезпечення позову представник відповідача [PERSON] наголошує, що ініціатором такої заяви була сама ФОП [PERSON] . Суд у вказаній ухвалі постановив накласти арешт на майно та заборонив будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] . Отже судом було заборонено проводити дії саме по відчуженню майна, що і було дотримано його довірителем, оскільки поділ майна не є його відчуженням. У судове засідання Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 по справі № 12/147 за позовом СПД ФО [PERSON] до ВАТ «Завод КІНАП» про визнання права власності позовні вимоги задоволено у повному обсязі, зокрема пунктом 2 резолютивної частини рішення вирішено визнати за суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, загальною площею 340 м. кв., що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.158-161 т.1). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009 вказане вище рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 по справі № 12/147 залишено без змін (а.с.162-167 т.1). Відповідно до ч. 4 ст. 85 ГПК України (в чинній редакції станом на день винесення згаданих рішень та постанови) у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією. Беручи до уваги ті обставини, що касаційна скарга на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009 не була подана ні учасниками справи, ні іншими особами, на думку яких, вказані судові рішення порушують їхні права та інтереси, судом беззаперечно встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 по справі № 12/147 набрало законної сили. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2012 по справі № 12/147 пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 по справі № 12/147 за позовом СПД ФО [PERSON] до ВАТ «Завод КІНАП» про визнання права власності викладено у наступній редакції: «визнати за суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 м. кв., що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.168 т.1). Зазначена ухвала також набрала законної сили та не оскаржувалося сторонами по справі. У мотивувальній частині рішення від 19.08.2008 по справі № 12/147 Господарський суду міста Києва встановив наступне. Між Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] (позивач) та ВАТ «Завод «КІНАП» (відповідач) 02.08.1999 укладено Договір оренди з правом викупу № 28/2. Згідно з умовами договору (п.1.1. Договору № 28/2) в оренду з правом викупу було передано будівлю столярного цеху загальною площею 340 кв. м. розташовану за адресою: [ADDRESS] , деревообробне обладнання та прилеглу земельну ділянку загальною площею 3000 кв.м. Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.06.2007, залишеним без змін Постановою Вищого Господарського Суду України від 06.02.2008 (Відповідно до Ухвали колегії суддів Верховного Суду України від 27.03.2008 відповідачу (ВАТ «Завод «КІНАП») відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду Постанови Вищого Господарського Суду України від 06.02.2008 по справі № 17/397), укладений між позивачем ( [PERSON] ) та відповідачем (ВАТ «Завод «КІНАП») договір оренди з правом викупу № 28/2 від 02.08.1999, був визнаний недійсним в частині передачі в оренду з правом викупу прилеглої земельної ділянки площею 3000 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . В частині передачі в оренду нежитлового приміщення, а саме: будівлі столярного цеху загальною площею 340 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , та деревообробного обладнання, згідно з додатком № 1 до Договору, договір оренди з правом викупу № 28/2 від 02.08.1999, укладений між позивачем ( [PERSON] ) та відповідачем (ВАТ «Завод «КІНАП»), визнаний дійсним. Нерухоме майно, а саме: будівля столярного цеху, та рухоме майно деревообробне обладнання, що було передане в оренду з правом викупу позивачу, належить відповідачу - ВАТ «Завод КІНАП» на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий комплекс від 03.02.1999, серія МК № 010002033, виданим Київською міською Державною адміністрацією. Майно, яке є предметом Договору № 28/2 від 02.08.1999, знаходилося в орендному користування позивача ( [PERSON] ) на підставі договору № 28 про оренду нежилих Приміщень та земельної ділянки з правом викупу від 02.08.1999 та Додатку № 1 до цього Договору. Вказаний Договір оренди № 28 було розірвано Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.03.2003 у справі № 3/306 за позовом ВАТ «Завод «КІНАП» до СПД фізичної особи - [PERSON] . Відповідно до вказаного Рішення, у виселенні СПД [PERSON] було відмовлено в зв`язку з чинністю укладеного між позивачем (ВАТ «Завод «КІНАП») та відповідачем ( [PERSON] ) договору оренди з правом викупу № 28/2 від 02.08.1999, предметом якого є теж саме майно, що й предметом договору № 28, а також в зв`язку з виконанням з боку позивача (СПД [PERSON] ) умов п. 4.1. договору № 28/2 щодо внесення разової орендної плати за орендоване майно. Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.06.2007 у справі № 17/397 було встановлено, що на момент розірвання Договору оренди № 28 від 02.08.1999 відносини оренди між сторонами не припинялися, фактичного припинення користування орендованим приміщенням та обладнанням не було, так як на момент розірвання Договору оренди № 28 був чинний Договір оренди з правом викупу № 28/2 від 02.08.1999, предметом якого було те ж саме майно, а тому Додаток № 1 до Договору № 28 від 02.08.1999, в якому визначено перелік деревообробного обладнання та залишкова вартість нежитлового приміщення і деревообробного обладнання, що передалося в оренду, залишився чинним. Залишкова вартість будівлі столярного цеху та деревообробного обладнання становить 18 567 грн, з яких залишкова вартість будівлі столярного цеху становить 10 851 грн, залишкова вартість деревообробного обладнання 7 716 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору № 28/2 орендна плата за оренду будівлі та обладнання стягується одноразово та становить 66 000 гривень. Відповідно до прибуткового касового ордеру № 64 від 02.08.1999, який був досліджений судом під час розгляду справи № 3/306, достовірність якого встановлена висновками судово-технічної та судово-почеркознавчої експертиз, орендна плата у розмірі 66 000 грн. була перерахована в касу відповідача - ВАТ «Завод КІНАП» позивачем ( [PERSON] ) повністю. Тобто одноразова орендна плата за користування орендованою будівлею та обладнанням відповідно до умов договору оренди № 28/2 була Сплачена позивачем ( [PERSON] ) одночасно з укладенням договору та прийнята відповідачем (ВАТ «Завод «КІНАП»). За наданими у справу копіями платіжних доручень, позивач ( [PERSON] ) перерахував на розрахунковий рахунок відповідача (ВАТ «Завод «КІНАП») суми в розмірі: 913,34 гривень як плату за договором № 28/2 від 02.08.1999 платіжним дорученням № 019 від 23 квітня 2003 р. та 17 653,66 грн. платіжним дорученням № 072 від 10.06.2008, і оплата залишкової вартості майна, загалом 18 567 гривень, всю залишкову вартість майна. Вказані кошти були прийняті відповідачем. 12 червня 2008 року позивачем ( [PERSON] ) на адресу відповідача (ВАТ «Завод «КІНАП») було направлено лист (вхідн. № 41 від 12.06.2008), в якому зазначається про повну сплату позивачем ( [PERSON] ) залишкової вартості предмету оренди за договором № 28/2 та пропонується відповідачу (ВАТ «Завод «КІНАП») виконати визначені а. 7.2. договору № 28/2 від 02.08.1999 обов`язки по передачі та оформленні права власності на майно. Відповіді на лист позивач ( [PERSON] ) не отримав. 11 червня 2008 року відповідач (ВАТ «Завод «КІНАП») повернув на розрахунковий рахунок позивача ( [PERSON] ) перераховані кошти в сумі 17 635,66 грн, оплачену позивачем ( [PERSON] ) залишкову вартість майна, як помилково перераховані. Позивач ( [PERSON] ) відповідно до ст. 537 ЦК України виконав свій обов`язок шляхом внесення належних з нього відповідачу (ВАТ «Завод «КІНАП») грошей у депозит нотаріуса, що підтверджується квитанцією № 6 від 08.08.2008, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. Згідно ч. 1 ст. 289 ГК України - орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Укладеним між сторонами договором оренди № 28/2 від 02.08.1999, а саме розділом 7 цього договору, такий порядок передбачений, і судом встановлено, що з боку позивача ( [PERSON] ) він виконаний повністю. Судом встановлено, що право власності позивача ( [PERSON] ) на майно, що є предметом договору оренди з правом викупу № 28/2 від 02.08.1999, відповідачем (ВАТ «Завод «КІНАП») не визнається і, такою бездіяльністю відповідач (ВАТ «Завод «КІНАП») відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним Договором № 28/2 від 02.08.1999. За таких обставин Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з обставин та фактів, що встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 по справі № 12/147, та враховуючи норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України, судом вбачається, що вказаним рішенням та ухвалою про виправлення описки від 26.09.2012 Господарським судом міста Києва визнано за суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 м. кв., що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.158-161, 168 т.1). Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. З моменту визнання за [PERSON] права власності рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2008, остання не вчиняла дії щодо його відчуження на користь інших осіб, а також не була позбавлена власності на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим у суду відсутні законні підстави для задоволення позовної вимоги про припинення права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Проте суд вважає необхідним додатково зазначити, що 26 вересня 2008 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» у справі № 7/2008 договір купівлі- продажу будівлі, укладений 07.08.2008 між [PERSON] та ВАТ «Завод КІНАП», визнано дійсним; за [PERSON] визнано право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м., літера «П», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-15 т.1). 29 грудня 2008 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва видано виконавчий лист про визнання договору купівлі-продажу будівлі, укладеного 07.08.2008 між [PERSON] та ВАТ «Завод КІНАП», дійсним та про визнання за [PERSON] право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м. літера «П», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17 т.1). 03 жовтня 2010 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2а-1001/10 Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зобов`язано зареєструвати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться: в [ADDRESS] , загальною площею 396,4 кв.м., як на окремий об`єкт нерухомого майна, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 26.09.2008 у справі № 7/2008, ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 про видачу виконавчого листа у справі № 6-126/2008 та виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 у справі № 6-126/2008 (а.с.18-20 т.1). 18 листопада 2010 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєстровано право власності на будівлю столярного цеху (літ. «П»), загальною площею 396,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 14 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу будівлі столярного цеху (літера «П»), загальною площею 329,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22 т.1). 25 квітня 2012 року право власності на будівлю столярного цеху (літ «П»), загальною площею 329,20 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . У той же час 03 травня 2014 року право власності на спірну будівлю зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 329.2 кв.м. за [PERSON] в зв`язку з тим, що на момент прийняття вказаного рішення право власності на спірну будівлю було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2012, однак державний реєстратор не переніс реєстраційний запис права власності на нерухоме майно за [PERSON] на будівлю столярного цеху, проігнорував його та зареєстрував право власності за [PERSON] як первинне право власності (а.с.72-86 т.1). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 у справі № 826/25407/15 було задоволено касаційну скаргу [PERSON] , постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року було скасовано та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни, третя особа - [PERSON] , про скасування державної реєстрації. Предметом позову було скасування за тими ж самими підставами рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 329,2 м.кв. за [PERSON] (а.с.87-88 т.1). У межах вказаної справи [PERSON] оскаржувала реєстрацію спірного об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Остання посилалась на те, що при здійсненні державної реєстрації права власності на будівлю столярного цеху за [PERSON] державний реєстратор не переніс реєстраційний запис права власності на нерухоме майно за [PERSON] на будівлю столярного цеху, проігнорував його та зареєстрував право власності за [PERSON] як первинне право власності. Верховним Судом у даній справі було зроблено висновок про те, що позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою А.О. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13175835, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , правомірність набуття якого позивач ставить під сумнів. Тому Верховний Суд, не зважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, впливає на майнові права позивача і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. Отже суд зробив висновок що такі реєстраційні дії повинні вирішуватись у порядку цивільного судочинства, оскільки наявний спір про цивільне право. Окрім того постановою Вищого адміністративного суду України від 19.08.2015 було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 у справі № 2а- 16350/12/2670 та в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності, проведеної КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 396,4 кв.м. за [PERSON] та про скасування державної реєстрації права власності, проведеної КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 329,2 кв.м. за [PERSON] відмовлено. У вказаній постанові Вищий адміністративний суд вказав на те, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що вимоги про скасування попередньої реєстрації та здійснення реєстрації прав позивач ( [PERSON] ) може заявляти тільки після вирішення спору про право цивільне. Вищий адміністративний суд зробив висновок про те, що між сторонами - ФОП [PERSON] та [PERSON] існує спір про право цивільне і лише після вирішення цього спору, похідним від якого є реєстраційні дії, можливо розглядати законність або незаконність таких реєстраційних дій. У заяві про зміну предмету позову позивач, обираючи спосіб захисту порушеного права, зазначає про те, що належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Але позивачем висувались вимоги і про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора і про скасування запису про право власності, що не відповідає правовій позиції, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 635/2208/16-ц, на яку посилається позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17). Враховуючи ті обставини, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про припинення права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено вище, а також беручи до уваги те, що інші позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, скасування записів про право власності є похідними та прямо залежать від припинення права власності, суд вважає правильним та доцільним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Стосовно тверджень позивача щодо накладення арешту на майно та існування заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження майна, слід звернути увагу на те, що відчуження майна на користь іншої особи у зв`язку із проведенням реєстраційних дій не відбувалось. Відчуження майна - перехід прав власності від однієї особи до іншої, тобто будь-які дії внаслідок яких особа у порядку визначеному Законом втрачає право на це майно, що їй вже не належить. Крім того у наданому позивачем витязі із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна інформація така відсутня. Отже у державного реєстратора не було заборон на проведення реєстраційної дії. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, а саме - у вигляді накладення арешту на майно: - нежитлову будівлю (будівля столярного цеху), група приміщень 2,6, загальною площею 130,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876431380000 (номер запису про право власності 32475704), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлову будівлю (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1876413880000 (номер запису про право власності 32475327), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та ст. 316, 328, 346, 392 ЦК України, ст. 2, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: dismissed