Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON], з серпня 1991 року і по теперішній час постійно проживає без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок переданий позивачу колгоспом «Правда» в серпні 1991 року в рахунок заборгованості по заробітній платі, проте в архівних документах відомостей стосовно права власності на житловий будинок за колгоспом «Правда» та його передачу позивачу немає, що підтверджується довідкою Архівного відділу Миколаївської районної державної адміністрації № 324 - Б. За весь час його проживання в будинку жодних претензій до [PERSON], ніким не було пред'явлено. Таким чином, понад десять років, тобто з серпня 1991 року позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою як власним, доглядає та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно та безперервно проживає в будинку і вважає, що являється його власником. В КП Миколаївське РБТІ право власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А - житловий будинок, Б - літня кухня, В - сарай, Г - погріб, Д - сарай, № 1 огорожа, 1 - ганок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - ні за ким не зареєстроване. У зв'язку з чим позивач вважає, що набув права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності за набувальною давністю на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А - житловий будинок, Б - літня кухня, В - сарай, Г - погріб, Д - сарай, № 1 огорожа, 1 - ганок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цей факт підтверджується матеріалами справи, копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 ), довідками виданими виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради ( а.с. 6 - 8 ), копією Зведеного акту вартості будинку ( а.с. 9 - 12 ). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. У відповідності до роз'яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: п. 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено ЦК. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння ), а також на безхазяйну річ. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved