Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачами подано до суду відповідний позов. В ході розгляду справи позивачами було уточнено вимоги. З урахуванням поданих уточнень позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року серії ААЕ №9572013 на ім'я [PERSON]. Витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] (РНКОПП [NUMBER]) на користь [PERSON] (РНКОПП [NUMBER]), [PERSON] (РНКОПП [NUMBER]) автомобіль марки ZAZ, модель VIDA, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER]. В обґрунтування позову зазначено, що позивачі у справі перебуває в шлюбі з 1984 року, 11.11.2014 подружжя придбало автомобіль марки ZAZ, модель V1DA, номер кузову [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що був оформлений на [PERSON] та в силу ст..60 СК України належав подружжю на праві спільної сумісної власності. В серпні 2015 року [PERSON] вирішила реалізувати зазначений автомобіль та звернулась до [PERSON], за допомогою у пошуку потенційного покупця, для чого передала останньому автомобіль з метою зручності представлення транспортного засобу для огляду. У разі, якщо знайшовся б покупець, всі документи та правочини, необхідні для відчуження автомобіля, вчинялись би саме позивачами та від їх імені. Протягом тривалого часу [PERSON] не повідомляв позивача про те, що знайшов покупця, а тому реалізація автомобіля не відбулась. [PERSON] тимчасово виїхала кордон та планувала при поверненні до України забрати автомобіль та не реалізовувати його. Після повернення до України [PERSON] стало відомо, що автомобіль без її відома був вічужений на користь [PERSON], а з 17.03.2016 зареєстрований за [PERSON]. Вважали, що відповідний договір купівлі-продажу, оформлений відповідно до вимог ч.5 ст.656 ЦК України, довідкою-рахунком є недійсним, скільки між сторонами фактично не укладались жодні договори, спрямовані на перехід права власності на автомобіль від позивачів до відповідачів. Більше того, у день оформлення документів, на підставі яких автомобіль вибув із власності [PERSON]; вона перебувала за межамн України, що унеможливлює підписання будь-яких документів та вчинення інших дій, спрямованих на відчуження автомобіля, жодних довіреностей/доручень на розпорядження та реалізацію спірним автомобілем не складалось та не видавалось. Окрім цього, [PERSON] не укладала будь-яких договорів з дилером - ТОВ «Примаск-Автоексперт», який склав та видав оскаржувану довідку-рахунок. Тобто, фактично дилером проведено реалізацію без укладання відповідного договору з власниками транспортного засобу та взагалі не переконавшись у наявності волевиявлення останніх на чуження автомобіля. Зазначали, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, є правовстановлюючим документом на транспортний засіб. Укладений договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку є недійсним, оскільки положеннями ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, необхідні для чинності правочину, серед яких визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а з їх боку не було жодного волевиявлення для відчуження транспортного засобу. Окрім цього, зазначено, що спірний автомобіль реалізовано злочинним шляхом, без їх участі та волевиявлення. Відповідач [PERSON] «формально» набула право власності на спірний автомобіль без волевиявлення та участі власників, без підписання будь-яких документів. Також зазначали, що в супереч вимогам ст.65 СК України не було отримано письмової згоди позивача [PERSON] на відчуження автомобіля, тому укладеним договором його право власності також порушено. Оскільки відповідний договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку є недійсним, відповідач [PERSON] набула право власності на автомобіль поза волею позивачів. Право власності на автомобіль, на думку позивачів, перейшло до відповідача [PERSON] внаслідок шахрайських дій. Зазначали, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Вважали, що майно підлягає витребуванню в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло з їх володіння не з їхньої волі іншим шляхом. А тому, транспортний засіб підлягає витребуванню на їх користь. В судовому засіданні представник позивачів вимоги позову підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що автомобіль був зареєстровані на праві власності за [PERSON], придбаний був в період шлюбу із другим позивачем [PERSON]. Вони мали намір продати вказаний автомобіль, для цього звернулись до [PERSON], який був знайомим їх доньки. [PERSON] повинен був підшукати покупця. Тривалий час він повідомляв, що покупців не має. Потім [PERSON] перебувала за межами країни, а коли повернулась випадково дізналась, що автомобіль вже проданий, будь-яких коштів їй не передавали, довіреності на продаж автомобілю вона не видавала, самостійно будь-якої угоди пов'язаної з відчуженням автомобіля не укладала. В рамках кримінального провадження, що було порушено за їх зверненням було проведено експертизу та встановлено, що її підпис на угоди та актів огляду транспортного засобу виконані не нею, а іншою особою. Тобто, автомобіль вибув з її володіння поза її волею. Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з'являлись, про час та дату розгляду справи повідомлялись за зареєстрованими адресами місця їх проживання, також через оголошення в засобах масової інформації, суд, з урахуванням думки представника позивачів, що не заперечувала проти заочного розгляду справи, розглядає справу заочно за відсутності відповідачів. Представник 3-ї особи ТОВ «Примаск-Автоексперт» в судове засідання також не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся. Суд, вислухавши доводи представника позивачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. За позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб легковий автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER], білого кольору, на підставі довідки-рахунку ВІА790255 від 31.10.2014 року, виданої в ПП ВТП «Гермес». На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та закріплено номерний знак [NUMBER]. Позивачі у справі [PERSON], [PERSON] перебувають у шлюбі з 1984 року, про що свідчать копії їх паспортів (а.с.34-39). Тобто, на момент придбання транспортного засобу перебували у шлюбі. 03.04.2017 року позивач [PERSON] дізналась про те, що право власності на її автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.40). За фактом незаконного заволодіння [PERSON] автомобілем, що належить [PERSON] було внесено дані до ЄРДР за №12016220470002490 за ч.2 ст.289 КК України та проводиться досудове розслідування (а.с.44-45, 46-47). За інформацією Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 01.11.2016 року вбачається, що право власності за [PERSON] було зареєстровано на спірний автомобіль 25.11.2015 року на підставі довідки-рахунку №ААЕ572013, та в подальшому 17.03.2016 року право власності було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1951 (а.с.61,62). На підставі договору купівлі-продажу проведено перереєстрацію транспортного засобу за [PERSON] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], номерний знак транспортного засобу [NUMBER], автомобіль марки ZAZ, модель VIDA номер кузову [NUMBER] легковий хетчбек-В (а.с.63). За інформацією отриманою з Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України за ухвалою суду транспортний засіб легковий автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER], білого кольору, 19.12.2012 року було зареєстровано в ВРЕВ №0512 ГУМВС України в Хмельницькій області на ім'я [PERSON], [INFO] на підставі довідки-рахунку ДПІ 770625 від 18.12.2012 року, виданої в ПАТ [PERSON]. На транспортний засіб оформлено свідоцтво [NUMBER] та закріплено номерний знак [NUMBER]. 15.10.2014 року транспортний засіб було знято з обліку для реалізації в ВРЕВ в Хмельницькій області. 11.11.2014 року транспортний засіб зареєстровано в ВРЕВ ДАІ з обслуговування м.Харків №1 ГУМВС України в Харківській області на ім'я [PERSON], [INFO], на підставі довідки-рахунку ВІА790255 від 31.10.2014 року, виданої в ПП ВТП «Гермес». На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та закріплено номерний знак [NUMBER]. 21.11.2015 року транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ №6342 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області на ім'я [PERSON], [INFO], на підставі довідки-рахунку ААЕ572013 від 13.11.2015 року, виданої в ТОВ «Примаск-Автоексперт». На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], номерний знак не змінювався. 17.03.2016 року транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ №6341 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області на ім'я [PERSON], [INFO], на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ1951 від 17.03.2016 року, оформленого в ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області. На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], номерний знак не змінювався. (а.с.84-85). Відповідно до вимог ч.1, 5 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1, 5 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. За змістом п. 8 наведеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобівпроводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесенні змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З урахуванням наведеного, суд вважає, що 21.11.2015 року було укладено договір купівлі-продажу на ім'я [PERSON], що був оформлений на підставі довідки-рахунку ААЕ572013 від 13.11.2015 року, виданої в ТОВ «Примаск-Автоексперт». Оскільки відповідна довідка-рахунок є договором купівлі-продажу, то відповідний правочин повинен відповідати вимогам ст.203 ЦК України. Позивачі в позові посилались на те, що позивач [PERSON] будь-яких довіреностей на вчинення дій по відчуженню транспортного засобу не видавала, під час укладання угоди у вигляді довідки-рахунку перебувала за межами країни, окрім того, підпис на договорі та акті, що були складені при проведенні реалізації транспортного засобу, нібито за її особистою участю, виконані не нею. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації від 28.11.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] виїхала за межі країни 28.03.2015 року та повернулась 28.11.2015 року (а.с.59). Відповідно до договору №6218/17/572013 від 13.11.2015 року про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею «Довідки-рахунку» [PERSON], як продавець, [PERSON], як покупець, в присутності представника Харківської філії ТОВ «Примаск-Автоексперт» уклали договір про те, що покупець придбав, а продавець продав належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ VIDA, номер кузову [NUMBER], техпаспорт [NUMBER]. Предмет договору був оцінений в 48500 гривень. Договір містить підписи сторін - [PERSON], [PERSON], директора ТОВ «Примаск-Автоексперт» [PERSON].(а.с.169-170). Відповідно до акту від 13.11.2015 року було проведено перепродажну підготовку та обстеження технічного стану транспортного засобу, даний акт містить підпис [PERSON] та [PERSON] (а.с.171). Відповідно до угоди №6218/17/572013 від 13.11.2015 року ТОВ «Примаск-Автоексперт» було видано довідку-рахунок на ім'я [PERSON], яка придбала транспортний засіб автомобіль ЗАЗ VIDA, номер кузову [NUMBER], техпаспорт [NUMBER], за 48500 гривень, що є підставою для реєстрації права власності на транспортний засіб (а.с.173). За висновком експерта №259 від 22.06.2017 року, що був наданий в рамках кримінального провадження №12016220470002490 від 22.03.2016 року було встановлено, що підпис на договорі №6218/17/572013 від 13.11.2015 року про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею «Довідки-рахунку», акті від 13.11.2015 року проведення перепродажної підготовки та обстеження технічного стану транспортного засобу, підписи від імені [PERSON] виконані не нею, а іншою особою ( а.с.174-184). З скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 13.07.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] в період з 03.07.2011 року по 09.02.2017 року в нотаріальному порядку не уповноважувала будь-яку особу щодо представництва її інтересів (а.с.124). Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Згідно положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а гакож договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто, з урахуванням досліджених доказів по справі в сукупності, суд погоджується з тим, що дійсно на момент укладання договору купівлі-продажу, що оформлений в ТОВ «Примаск-Автоексперт» у вигляді довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року серії ААЕ №9572013 на ім'я [PERSON], від імені [PERSON], остання волевиявлення на укладання даного правочину не надавала, ані особисто, ані через представника. А також, позивач [PERSON] не надавав своєї згоди на відчуження автомобіля. З урахуванням зазначеного, вимоги позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, що оформлений в ТОВ «Примаск-Автоексперт» у вигляді довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року серії ААЕ №9572013 на ім'я [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про витребування майна. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В ході розгляду справи суд дійшов висновку про недійсність договору купівлі-продажу оформленого у вигляді довідки-рахунку. Позивач у справі [PERSON] є власником транспортного засобу та її право власності підтверджується відповідним свідоцтвом. Відтак, виходячи з положень закону право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного суду України по справі № 6-327цс15 від 23.12.2015 року. Тому, на думку суду, вимоги позову позивача [PERSON] про витребування майна з володіння [PERSON] підлягають задоволенню, а вимоги позову позивача [PERSON] в цій частині не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати в рамках даної справи, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом зазначається, що позивачами подано до суду заяву, в якій об'єднано вимоги про визнання правочину недійсним (без реституції), що має немайновий характер і витребування майна, що має майновий характер. Тобто, при подачі позову підлягав сплаті судовий збір за вимогу немайнового характеру - в розмірі 640 гривень, тобто по 320 гривень з кожного позивача, та майнового характеру, враховуючи визначену вартість транспортного засобу - 169 644,60 гривень, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1696.44 гривень по 848 гривні 22 копійок з кожного позивача. Позивачами при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі по 1696 гривень 46 копійок. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В ході розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що був оформлений в ТОВ «Примаск-Автоексперт» у вигляді довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року серії ААЕ №9572013 на ім'я [PERSON], та зазначені вимоги позивачів в цій частині є такими, що підлягають задоволенню. Тому, судові витрати за вимоги немайнового характеру на суму по 320 гривень на користь кожного з позивачів, підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Що стосується вимог про витребування автомобіля, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог саме позивача [PERSON], як власника транспортного засобу, а тому судові витрати понесені позивачем [PERSON] на суму 848 гривні 22 копійок підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Питання повернення надмірно сплаченого судового збору може бути вирішено судом на підставі поданої заяви позивачами в порядку передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial