Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] особа Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 044/1 від 04.07.2007 року (далі Договір) у розмірі 547828 грн.95 коп. Свої вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 44/1 від 04.07.2007 , відповідно до якого надано кредит в розмірі 30\~000 доларів США у тимчасове користування до 03.07.2012 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (13.5% річних). В подальшому до Кредитного договору було укладено додаткові угоди від 13.06.2008 та 20.06.2008 року. Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надавався у доларах США, шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника № 26208500101842 МФО344001 в Черкаській області філії ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]». Згідно з п.2.3 Договору передбачалося, що повернення кредиту буде здійснюватися у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок за платіжним дорученням в наступному порядку: щомісячно рівними частинами по 517, 00 доларів США до «10» числа кожного місяця, починаючи з 01.09.2007 року, останній платіж в сумі 517, 32 доларів США до 03.07.2012 року. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.07.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено Договір застави, відповідно до якого [PERSON]передав в заставу фургон-рефрежиратор С марки MAN, модель 18.224, рік випуску 1999, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач свої догоірні зобовязання виконав в повному обсязі, а саме, - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. 30.11.2011 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси на користь ПАТ «ВіЄйБі Банк» стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №044/1 від 04.07.2007 року в розмірі 24469,36 доларів США, що еквівалентно станом на 15.11.2011 року 195\~351, 14 грн., з яких: 22758,39 доларів США тіло кредиту; 1710,37 відсотки за користування кредитом; 18466,25 грн. пеня. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.11.2011 року по вказаній справі залишено без змін. Не зважаючи на існування судового рішення відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17.10.2016 року має заборгованість перед позивачем 1\~178 897 грн. 60 коп., яка складається з наступного : 22758,39 доларів США тіло кредиту, 22304,59 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом. Всього заборгованість за тілом кредиту та відсотками в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 17.10.2016 року становить 1\~162\~209 грн.85 коп. Штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) нарахована за останній рік 16687,75 грн. Таким чином, різниця нестягненої суми заборгованості складає 547\~828 грн.95 коп., яку позивач просить суд стягнути на свою користь. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЄйБі Банк» за довіреністю [PERSON] не зявився. До початку судового засідання подала заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, повністю підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. До початку судового засідання подав дві заяви про застосування позовної давності. Враховуючи думку представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Загальні положення про правочин, в т.ч. договори, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені главою 16 розділу 1V ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору №044/1 від 04.07.2007, - недійсними, оспореними чи розірваними. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковим для всіх судів України, суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду україни.

Outcome: approved