Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №б/н від 25.09.2013 року в розмірі 25129,57грн, з яких: заборгованість за кредит в розмірі 2024,22грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 18332,51грн, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3100,00грн, штраф в розмірі 500грн (фіксована частина) та 1172,84грн (процентна складова) посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Шевчука О.П. від 27.01.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] прстягнення заборгованості. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/15321/16-ц, номер провадження 2/754/208/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П. 07.06.2018 року від представник відповідача [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає що позивач посилається на укладення договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Проте, враховуючи погану копію заяви та нечіткість підпису відповідача, не можна однозначно стверджувати, що підпис у ній належить саме відповідачу [PERSON] Крім того, вказана анкета-заява стосується отримання банківської карти, а не укладення кредитного договору. В анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі. Разом з тим до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту на прохання відповідача. Наведене в позовній заяві твердження про підтвердження відповідачем своєї згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між позивачем та відповідачем Договір, є безпідставним. Відповідач не підписувала «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банки її з ними не ознайомили. Отже, вони не є складовою частиною договору. Така позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах від 11 лютого 2015 року в справі № 6- 240цс14. Хоча в даному судовому рішення і йдеться про застосування строків позовної давності, але Верховним Судом однозначно вказується на те, що не підписані умови не є складовою частиною договору. матеріали справи не містять жодного доказу підписання відповідачем договору. У Постанові від 11 лютого 2015 року №6-240цс14 Верховний суд України дійшов висновку, що загальні умови надання споживчого кредиту не є і частиною укладеного між сторонами договору, якщо вони не підписувалися відповідачем. Згідно Директиви №2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради ЄС про договори споживчого кредитування та скасування Директиви Ради СС 7/102 / ЄЕС від 23 квітня 2008 року, зобов'язання по виконанні якої докладено в рамках Угоди про асоціацію з ЄС «у разі необхідності договірна інформація, а також основні характеристики пропонованої продукції повинні бути роз'яснені споживачам в індивідуальному порядку для того, щоб споживач міг зрозуміти наслідки, які можуть вплинути на його матеріальне становище», «з метою забезпечення повної прозорості споживачеві повинна бути надана інформація щодо процентної ставки по кредиту як на попередній стадії, так і на стадії укладання договору. Протягом договірних правовідносин споживач повинен бути проінформований про подальші зміни процентної ставки по кредиту і зміни платежів в результаті змін процентної ставки. Це положення не повинно обмежувати положення національного законодавства, не пов'язані з споживчої інформацією, які встановлюють умови або вводять наслідки, наприклад, правила, що передбачають, що кредитор може змінити ставку запозичення тільки при наявності відповідної причини таких змін або що споживач може розірвати договір з-за зміни процентної ставки по кредиту або зміни деяких інших економічних умов, що стосуються кредиту» . Окрім цього не було дотримано вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідач не був повідомлений у встановлений законом порядок про умови надання кредиту, можливі ризики та негативні для споживача наслідки. Позивач надав в матеріали справи документ з назвою «розрахунок заборгованості по договору № б/н від 25.09.2013 року». Проте, цей документ не є розрахунком, оскільки не містить жодних формул, алгоритму вирахування тих чи інших цифр (жодної), операцій складання, віднімання,множення тощо. А містить лише таблицю з якимись цифрами без наведення операцій, завдяки яким вони були отримані. У зв'язку з цим представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. 12.07.2018 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача, в якому представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER](п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рухунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта ( п.п. 1.1.1.90 Умов)та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку напідставі дистанційних розпоряджень клієнта).Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід'ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років, Позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. У зв'язку з цим представник просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити, застосувавши строки позовної давності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши представника відповідача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволеннія позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.09.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 25.09.2013 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2100,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти в розмірі 2100,00грн. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.09.2013 року, загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31.10.2016року, становить - 25129,57грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 2024,22грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 18332,51грн з яких: несплачені проценти на поточну заборгованість в розмірі 102,63грн та несплачені проценти на прострочену заборгованість в розмірі 18229,88грн ( відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.09.2013 року), заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3100,00грн, штраф в розмірі 500грн (фіксована частина) та 1172,84грн (процентна складова) Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідач не скористувався своїм правом, передбаченим ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що відповідач зобов'язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов установлено, що зобов'язання Клієнта з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. Крім того, відповідно до ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. У зв'язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 25.09.2013року. Представником відповідача [PERSON] було заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України) Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, посилання відповідача на строк позовної давності, судом оцінюється критично, так як перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд вважає, що він не є пропущений, оскільки дія картки розпочалась з 25.09.2013 року, останній день використання картки 14.01.2014 року (відповідно до виписки за період 2013-2018 року), строк випущеної картки до останнього дня 06.2016 року, а до суду позивач звернувся 30.11.2016 року. Таким чином, суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку в розмірі 2126,85грн, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 2024,22грн та несплачені проценти на поточну заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості № б/н від 25.09.2013 року в розмірі 102,63грн, водночас у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача процентів (несплачені проценти на прострочену заборгованість), пені та штрафів, передбачених Умовами - відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 704,80грн.

Outcome: partial