Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивача звернулась до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який 11.09.2016 року помер. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на яку їхня донька [PERSON], отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом, а саме на ? частину квартири [ADDRESS]. А інші ? частини зазначеної квартири належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло відповідачу рідному брату померлого. Позивач зазначила, що на даний час проживає в спірній квартирі разом з малолітньою донькою [PERSON], так як раніше відразу після реєстрації шлюбу з своїм чоловіком вселилась до неї в якості члена сімї дружини одного із співвласників квартири. Однак, після смерті чоловіка, позивач не може знайти домовленості із відповідачем щодо користування спірною квартирою, оскільки відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні належною її дитині частиною квартири. Для захисту свого права та права дитини звернулася до суду та просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користування кімнатою площею 11.4 кв.м разом із лоджією 1.5 кв.м; встановити порядок користування квартирою у користування позивача, яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,4 кв.м., з лоджею; - відповідача [PERSON] виділити житлову кімнату площею 16,1 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити: кухню 7,3 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м., ванну кімнату 2,5 кв.м., коридор 8,1 кв.м.; зобовязати відповідача надати всім житлово-експлуатаційним організаціям дозвіл на розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в спірну квартиру. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала аналогічні пояснення тим, що викладені у позові та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, із запропонованим варіантом користуванням спірною квартирою не погодився, зазначивши, що відповідачу належить ? частини квартири, а позивачу ? частина, тобто їх житлова площа складає лише 6, 87 кв.м., відповідні дані, позивачем ігноруються та зазначаються на власний розсуд. Крім того, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими жодними письмовими доказами. Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської міської ради у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наголосила, що діями відповідачів порушуються законні права неповнолітньої дитини, щодо права володіння належною на праві власності часткою квартири, дані порушення призводять до того, що неповнолітня дитина на теперішній час не має можливості спокійно мешкати у квартирі у якій їй належить частка, у звязку із чим просила заявлені позовні вимоги задовольнити усунути перешкоди у користуванні неповнолітній дитині та її матері часткою квартири та встановити порядок її користування. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до суду документи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30.12.2011року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище подружжя після одруження «Гулий» та «Платко» (а.с. 8). Згідно Свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 11.09.2016 року, актовий запис № 234 (а.с. 9). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії НМА № 647025 вбачається, що після смерті батька донька - [PERSON], успадкувала ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10), а інша ? частини зазначеної квартири належить брату померлого відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло. Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], в інтересах якої діє її матір [PERSON], є власником частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], на законних підстав, а саме в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. З висновків наданих Вишгородським ВП ГУ НП в Київській області за результатами перевірки звернення [PERSON] вбачається, що позивач неодноразова зверталася до працівників поліції із повідомленнями, що відповідач перешкоджає у користуванні квартирою розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36-40). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку Згідно положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовлятися про порядок володіння та користування спільним майном, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналізуючи викладені норми, та те, що сторони в добровільному порядку не дійшли згоди, щодо порядку користування квартирою, суд вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], наступним чином: - у користування позивача виділити житлову кімнату площею 11,4 кв.м., з лоджею, а у користування відповідача виділити житлову кімнату площею 16,1 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити: кухню 7,3 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м., ванну кімнату 2,5 кв.м., коридор 8,1 кв.м. Крім того, зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні ? частиною квартири. Стосовно позовних вимог зобовязати відповідача надати всім житлово-експлуатаційним організаціям дозвіл на розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в спірну квартиру, судом зазначається, що це не належить до компетенції суду, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, на підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, у звязку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial