Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі. Посилається на те, що з останнім з 11 лютого 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, та мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюб розірвано, а відповідач участі у вихованні дітей не бере, добровільно не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, просила суд стягнути з останнього на її користь аліменти в розмірі по 350 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути, окрім аліментів, витрати на правову допомогу в розмірі 650 грн. та витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 899,96 грн. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не оспорюючи факт батьківства, заперечував щодо самого розміру аліментів. Пояснив, що він наразі ніде не працює, має на утриманні ще одну малолітню дитину та дружину, а тому спроможний сплачувати аліменти в розмірі лише по 250 грн. на кожну дитину. Просив суд зважати на його заперечення при прийнятті рішення. Водночас надав суду квитанції про оплату пального на проїзд до суду в розмірі 505,71 грн. та просив суд вирішити питання що їх відшкодування. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З обставин, наведених у позовній заяві і які, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що у сторін [INFO] року народилася донька - [PERSON] (а.с.6), а [INFO] року - син, [PERSON] (а.с.7). Діти проживають разом із позивачем у с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області та перебувають на її утриманні. Позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину від іншого шлюбу (а.с.4-5). Відповідач проживає в [ADDRESS], тобто окремо від дітей, та має на утриманні ще одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.43). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п.17. постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 того ж Кодексу. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 того ж Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.184 СК України). Приймаючи до уваги, що на день розгляду справи судом не здобуто ніяких доказів про те що відповідач працює, то з нього повинно бути стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із розумності та достатності суми, необхідної для задоволення потреб позивача та неповнолітніх дітей, враховує матеріальне становище платника та одержувача аліментів, дітей, спроможність відповідача до сплати аліментів, зокрема, реальної можливості сплачувати аліменти щомісяця, не порушуючи права останнього, а також відсутність постійної роботи. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття є обґрунтованими, та виходячи з припису ст. 1 ЦПК України щодо справедливого вирішення справи, знаходить за необхідне позов в цій частині задовольнити в повному обсязі. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами про стягнення аліментів. Частиною третьою ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин судовий збір по даній справі підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Суд також приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині відшкодування судових витрат. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст.84 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із необхідністю уточнити позовні вимоги [PERSON] 12.08.2014 р. уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги, згідно п.1 якого остання зобов'язалася надавати [PERSON] правову допомогу. Сторони узгодили ціну на надання адвокатом послуг в розмірі 650 грн. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальна заробітна плата в період розгляду справи становила 1218 грн., а відповідно 40 відсотків від цієї суми відповідають 487,20 грн. Отже, з урахуванням позовних вимог, часу необхідного для підготування уточнюючої позовної заяви [PERSON], часу перебування адвоката в судових засіданнях 12.08.2014р. та 18.08.2014р., суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на надання правової допомоги кореспондує з нормами вищевказаного закону, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати в розмірі 650 грн. Також до судових витрат входять і витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони та за загальним правилом відшкодовуються стороні, на користь якої ухвалено рішення другою стороною. Проте суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач неналежно обґрунтувала витрати пов'язані з явкою до суду саме у вказаному розмірі (899,96 грн.), зокрема не вказала засіб пересування, подолану відстань до суду, витрати палива, калькуляція проїзду тощо. Самі по собі чеки про оплату пального, які представила позивач, не може слугувати належним підтвердженням понесення витрат, пов'язаних з проїздом до суду. Відповідно до п.п. 1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України та

Outcome: approved