Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що рішенням [PERSON], який є засновником та одноособовим власником Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» від 05.09.2012 р. його призначено на посаду директора підприємства з 06.09.2012 р. Відповідно до п. 9.4 Статуту в новій редакції зі змінами всі працівники трудового колективу підприємства приймаються та звільняються з роботи за попереднім погодженням з засновником на підставі затвердженого ним контракту. Пунктом 9.9. Статуту у новій редакції зі змінами передбачено, що між директором та засновником укладається трудовий контракт. Прийом та звільнення директора з посади здійснюється за рішенням засновника. Трудовий контракт між відповідачем в особі його засновника та позивачем не укладався. 23.10.2015 р. позивач у відповідності до положень Статуту у новій редакції зі змінами звернувся з письмовою заявою до засновника підприємства, в якій просив звільнити його з посади директора підприємства за власним бажанням з 09.11.2015 р., провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку. Заява була надіслана 23.10.2015 р. на адресу відповідача на імя третьої особи, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком про сплату відповідних поштових послуг. До часу звернення до суду із цим позовом вищевказана заява позивача не розглянута, законні вимоги не задоволені, а тому він змушений звертатися до суду. Він фактично припинив трудові відносини з 20.05.2015 р., однак вимушений обіймати посаду директора до цього часу. Відповідач не провів розрахунок за фактично відпрацьований час у квітні-травні 2015 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2015 р. у задоволенні аналогічного позову відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.03.2016 р. (а.с. 89) просив суд визнати трудові відносини [PERSON] на посаді директора Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» відповідно до ст. 38 КЗпП України припиненими; зобовязати відповідача видати йому трудову книжку, копію наказу про звільнення з роботи. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 04.03.2016 р. і просив задовольнити. Суду зазначив, що позивач є зятем третьої особи [PERSON], між ними погіршилися відносини. Позивач з 20.05.2015 р. фактично не працює, проте відповідач ігнорує його права передбачені Конституцією України та КЗпП України не задовольняє його заяви про звільнення. Позивачем враховано всі обставини, як стали відмовою у позові за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2015 р. На даний час матеріальне питання невиплачена зарплата не є предметом спору, позивач бажає позбутися трудового рабства. 23.10.2015 р. відповідачу було направлено заяву про звільнення позивача з 09.11.2015 р., однак дана заява залишена без реагування. У грудні 2015 р. позивач розмістив повідомлення у газеті «Урядовий курєр» про скликання зборів Дирекції ПНВП «ПРОМТЕХНУС», зокрема для створення інвентаризаційної комісії. Положення п. 9.9 Статуту підприємства щодо проведення інвентаризації не можуть впливати на трудові відносини позивача з відповідачем, оскільки засновник має право особисто призначити ревізійну комісію і провести інвентаризацію, однак не вчинив жодних дій на виконання цих положень. Зазначав, що позивач підлягає звільненню з 09.11.2015 р., відповідно до поданої заяви. Заява була надіслана відповідачу цінним листом, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення, тому вважає, що відповідач повідомлений про неї. Представник відповідача та третя особа [PERSON] у судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідно до поданих засновником ПНВП «ПРОМТЕХНУС» [PERSON] заперечень на позовну заяву, останній просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказано, що засновник є близьким родичом позивача, за обставин втрати довіри до останнього була складена нова редакція Статуту підприємства. Рішенням засновника підприємства від 05.09.2012 р. [PERSON] призначено на посаду директора підприємства з 06.09.2012 р. Статутом чи іншим документом не передбачена обовязкова участь фінансового директора або засновника у інвентаризації майна підприємства. Обовязок проведення інвентаризації згідно п.9.9. Статуту пов'язаний із звільненням директора та може бути проведений директором без участі засновника та фінансового директора. Ніяких документів від позивача, а саме заяви про звільнення, намірів про проведення інвентаризації (протоколів зборів Дирекції, наказів, актів, листів про виклик на збори Дирекції) [PERSON] не отримував. Жодним нормативним актом не передбачено друкування у газеті «Урядовий курєр» обяви про інвентаризацію приватного підприємства, номер 235 від 16.12.2015 р. вказаної газети він не отримував. Вказують, що протоколами зборів Дирекції, викликами на інвентаризацію позивач визнає обовязок провести інвентаризацію перед звільненням, але покладає на власника через бажання уникнути проведення інвентаризації. Факт обовязку провести інвентаризацію матеріальних цінностей встановлений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2015 р. Судом визнано за можливе провести судовий розгляд за відсутності представника відповідача і третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституцією України визначено, що будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ч. 2 ст. 22 КЗпП України). Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату, і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Пунктом 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно вимог ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Судом встановлено такі обставини. Рішенням власника приватного наукового-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» від 05.09.2012 р. [PERSON], на посаду директора підприємства призначено [PERSON] з 06.09.2012 року. Цим же рішенням [PERSON] надано право вчиняти дії від імені підприємства без довіреності, у тому числі підписувати договори (згідно з відомостями, що містяться в установчих або розпорядчих документах) з 06.09.2012 р. (а.с. 6). Наказом від 05.09.2012 р. № 01-К «Про призначення на посаду директора» [PERSON] призначений на посаду директора з 06.09.2012 р., прийняв на себе виконання посадових обовязків директора ПНВП «ПРОМТЕХНУС» (а.с. 7). Відповідно до розділу 6 Статуту приватного наукового-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС», у редакції від 02.07.2007 р., тобто на дату призначення позивача на посаду директора передбачено, що оперативне управління підприємством здійснює директор, який призначається засновником. Засновник може виконувати обовязки директора особисто. З директором може укладатися контракт, у якому визначаються права та обовязки сторін, строк найму, відповідальність керівника та порядок звільнення із посади, умови його матеріального забезпечення. Виключною компетенцією власника є, зокрема внесення доповнень і змін до Статуту підприємства; визначення напрямків діяльності. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, у межах своєї компетенції і видає накази (пункт 6.3.) (а.с. 119 - 126). Пунктом 9.1 Статуту передбачено, що рішення про внесення змін до установчих документів приймається власником. 14.04.2015 р. рішенням засновника приватного наукового-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» [PERSON] внесено зміни до Статуту підприємства та викладено пункти 9.7. та 9.13 у новій редакції (а.с. 8 - 11). Відповідно до пункту 9.7 Статуту у новій редакції - оперативне управління підприємством здійснюється дирекцією підприємства. До складу дирекції входять фінансовий директор та директор. До компетенції фінансового директора відноситься управління всіма розрахунковими рахунками підприємства у установах банків та розпорядження коштами підприємства. На посаду фінансового директора може бути призначений засновник. Директор підпорядковується фінансовому директору та до його компетенції відноситься інші питання діяльності підприємства у відповідності до статуту, рішень засновника та повноважень засновника з урахуванням обмежень, визначених цим статутом, трудовим контрактом та рішенням засновника (а.с. 10). Пунктом 9.9. Статуту передбачено, що між директором та засновником укладається трудовий контракт. Прийом та звільнення директора з посади здійснюється за рішенням засновника. Перед звільненням директора проводиться аудиторська перевірка діяльності підприємства, інвентаризація матеріальних цінностей, перевірка дотримання кадрової політики згідно цього статуту (абзац 2). У звязку з вищевказаними змінами до статуту підприємства, [PERSON] з 15.04.2015 р. призначений фінансовим директором підприємства з правом розпорядження рахунками та грошовими коштами підприємства (а.с. 14). У звязку з внесеними змінами до Статуту ПНВП «ПРОМТЕХНУС» директор підприємства [PERSON] став підпорядковуватися фінансовому директору, яким став засновник [PERSON] Між директором підприємства [PERSON] та засновником [PERSON] трудовий контракт не укладався, тобто позивач працює за трудовим договором, укладеним на невизначений строк. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2015 р. в задоволенні позову [PERSON] про визнання його трудових відносин на посаді директора Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» відповідно до ст. 38 КЗпП України припиненими, зобовязання Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» провести з ним розрахунок за фактично відпрацьований час у квітні 2015 року (30 днів) та в травні 2015 рок (8 днів) в загальному розмірі 6089,16 грн., виплатити грошову компенсацію за невикористану ним відпустку у кількості 31 день у розмірі 5807,57 грн., видати йому трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи - відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 15- 16). Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що позивач не дотримався порядку свого звільнення з посади директора підприємства й не надав заяви про своє звільнення на імя [PERSON], як засновника, як того вимагає п. 9.9. статуту підприємства. Згідно посадової інструкції фінансового директора ПНВП «ПРОМТЕХНУС», затвердженої засновником від 14.04.2015 року фінансовий директор не має права: звільняти директора та інших працівників підприємства з посади. Отже, [PERSON] як фінансовий директор ПНВП «ПРОМТЕХНУС» у випадку отримання заяви позивача про звільнення не має законних підстав для його звільнення, так як це б суперечило посадовій інструкції. Судом встановлено, що позивач будучи директором підприємства не здійснив передбачені абз. 2 п. 9.9 Статуту дії. Вказане рішення суду набрало законної сили, сторонами у апеляційному прядку не оскаржено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Представник позивача адвокат [PERSON] суду зазначив, що вони погодилися з рішенням суду, в даному випадку вони звернулися з заявою про звільнення до засновника. 23.10.2015 р. [PERSON], як директор ПНВП «ПРОМТЕХНУС» направив заяву засновнику ПНВП «ПРОМТЕХНУС» [PERSON] про звільнення його з посади директора ПНВП «ПРОМТЕХНУС» за власним бажанням з 09 листопада 2015 року, просив провести розрахунок за фактично відпрацьований час, видати копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку. Зазначена заява була направлена цінним листом № 4000006273453 від 23.10.2015 р. «ПРОМТЕХНУС», що підтверджується Описом вкладених у ц/л предметів та фіскальним чеком Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 17). У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] зазначив, що він особисто направляв заяву позивача цінним листом, будь-які докази вручення зазначеного листа адресату у нього відсутні. Як на доказ отримання заяви, представник позивача посилався на те, що ця обставина не оспорюється відповідачем. Разом з тим, вказана обставина заперечується засновником ПНВП «ПРОМТЕХНУС» [PERSON] у наданих запереченнях, а відтак підлягає доказуванню. Належним та допустимих доказів на підтвердження того, що засновник ПНВП «ПРОМТЕХНУС» [PERSON] отримав направлену на його імя 23.10.2015 р. заяву [PERSON], як директора ПНВП «ПРОМТЕХНУС» про звільнення його з посади директора ПНВП «ПРОМТЕХНУС» за власним бажанням з 09 листопада 2015 року, проведення розрахунку за фактично відпрацьований час, видачу копії наказу про звільнення з роботи та трудову книжку, направлену цінним листом № 4000006273453 від 23.10.2015 р. позивач та його представник суду не надали. Після ухвалення Ковпаківським районним судом м. Суми 16.10.2015 р. рішення, у якому зазначено, що [PERSON], будучи директором підприємства не здійснив передбачені абз. 2 п. 9.9 Статуту дії позивач повторно звернувся з позовом 10.11.2015 р., тобто наступного, за вказаним у заяві позивача днем, з якого [PERSON] просив його звільнити. На підтвердження фактів належного виконання позивачем покладених на нього обовязків, зокрема щодо ініціювання проведення інвентаризації та, одночасно, систематичного ухилення [PERSON] від участі в інвентаризаціях та вирішення питання про її проведення в порядку, унормованому актами законодавства України, статутом підприємства та у відповідності до розпорядчих документів ПНВП «ПРОМТЕХНУС» представником позивача надано: копію наказу директора підприємства [PERSON] від 15.12.2014 р. про проведення інвентаризації у 2014 р., копію наказу від 29.12.2014 р. № 27- к про постійно діючу інвентаризаційну комісію, Акт № 30/1 акт непроведеної інвентаризації від 22.12.2014 р., повідомлення про скликання зборів Дирекції ПНВП «ПРОМТЕХНУС» (розміщеного в газеті «Урядовий курєр» № 235 (5609) від 16.12.2015 р.), згідно якого на 14 - 00 год. 18.12.2015 р. запрошувалися члени дирекції товариства, зокрема для вирішення питання про створення інвентаризаційної комісії, визначення обєктів, періодичності та строковості проведення інвентаризації, проведення інвентаризації (а.с. 59, 60, 61, 63). Проте, дії по проведенню інвентаризації матеріальних цінностей, як передбачено абзацом другим пункту 9.9. Статуту підприємства, про що представником позивача надано суду докази, позивачем вчинені вже після звернення до суду з даним позовом, а не після направлення заяви про звільнення і перед видачою відповідного наказу про звільнення директора. Отже, перед звільненням директора не вжито заходи по проведенню аудиторської перевірки діяльності підприємства, інвентаризації матеріальних цінностей, перевірки дотримання кадрової політики, що передбачено абзацом 2 пункту 9.9 Статуту. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. По закінченні двотижневого терміну працівник має право припинити роботу, а власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати йому трудову книжку і провести повний розрахунок. Наданий законодавцем двотижневий термін подачі заяви перед звільненням зобовязує власника або уповноваженого ним органу своєчасно організувати, зокрема передачу товарно-матеріальних цінностей ввірених працівнику, який звільняється. З огляду на встановлені факти, надані та досліджені докази, оскільки позивачем не доведено факт отримання відповідачем його заяви від 23.10.2016 р. про звільнення, відсутні правові підстави для визнання трудових відносин [PERSON] на посаді директора Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» відповідно до ст. 38 КЗпП України припиненими з 09.11.2015 року (про що вказував у судовому засіданні представник позивача). А відтак позовні вимоги в цій частині є недоведеними і задоволенню не підлягають. Вимоги про зобовязання Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» видати [PERSON] трудову книжку, копію наказу про звільнення з роботи є похідними від вимог про визнання трудових правовідносин припиненими, а тому вказані вимоги також задоволенню не підлягають. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання трудових відносин на посаді директора Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» відповідно до ст. 38 КЗпП України припиненими; зобовязання Приватного науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХНУС» видати трудову книжку, копію наказу про звільнення з роботи слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed