Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі на протязі останніх 14 років не проживають у квартирі, виїхали у невідомому йому напрямку, добровільно з реєстрації зніматися не бажають. Відповідачі в судові засідання 20.12.2013 року та 24.01.2014 року не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв,язку з чим суд вважає можливим за згодою позивача ухвалити повторне заочне рішення. Вислухав позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі: договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого 06 квітня 2005 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстр. в реєстрі за № 607; договору дарування 1/2 частки квартири, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого 17 червня 2005 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстр. в реєстрі за № 1379. Право власності [PERSON] за вказаними договорами зареєстровано в БТІ 11.04.2005 року і 23.06.2005 року. Таким чином [PERSON] є власником вищезазначеної квартири в цілому. Відповідач [PERSON] була вселена в квартиру у якості члена сім'ї. Місце проживання її дочки [PERSON] у відповідності з ч.4 ст.29 ЦК України, було місце проживання її матері - [PERSON], оскільки встановлено, що вона проживала разом з нею. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У сенсі вимог частини 4 статті 311 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 156 ЖК України вбачається, що члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з ним. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно довідки Сімферопольського житлово-будівельного кооперативу № 38 від 23.05.2013 року № 62, відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають у [ADDRESS]. Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується свідченнями свідка [PERSON], яка пояснила, що зареєстрована у м. Феодосія, але фактично з 2002 року проживає разом з позивачем у його квартирі, знає про існування відповідачів тільки зі слів позивача, ніколи їх у квартирі не бачила; свідченнями свідка [PERSON], яка пояснила у судовому засіданні, що проживає у м. Феодосія, але оскільки її дочка проживає у позивача в квартирі, то часто її навіщає, приблизно два рази на місяць, нічого про відповідачів їй невідомо, ніколи їх не бачила, і вона достовірно знає, що їх речей у квартирі позивача немає. Також, суд приймає до уваги у якості письмових доказів заяви сусідів, посвідчені ЖБК-38, а саме [PERSON], який проживає у квартирі [NUMBER] цього будинку; [PERSON] (кв. [NUMBER]); [PERSON] (кв.[NUMBER]), які підтверджують факт непроживання відповідачів у спірній квартирі понад один рік. Зважаючи на те, що відповідачі без поважних причин понад один рік ( с 2002 року) не користуються житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], і обставин, що свідчать про наявність домовленості між ними і власником квартири щодо права користування цим приміщенням або закріплення за відповідачами такого права законом, не встановлено, суд вважає, що позов обґрунтований, і тому підлягає задоволенню. У матеріалах справи є довідка про те, що відповідач [PERSON] з 01.09.2010 року по 28.06.2014 року є студенткою Національного університету «Києво - Могилянська академія» денної форми навчання (а.с.76). Суд не вважає за можливе прийняти її як доказ у справі, оскільки вона надавалася як додаток до заяви про відміну заочного рішення. Крім того, вказана обставина не є поважною причиною для збереження за [PERSON] житлового приміщення на весь час навчання, оскільки вона не користуються житловим приміщенням з 2002 року, тобто набагато раніше до початку нею навчання. На підставі ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved