Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 70676 гривень 62 копійок, посилаючись на те, що 10 січня 2019 року між ним і відповідачем було підписано Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501100647, у зв`язку із чим відповідачу було надано кредит строком на 54 місяця в сумі 40921 гривні 78 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в Оферті в розмірі 21,99 % річних та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту, а також комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку згідно діючих Тарифів позивача. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки згідно графіку погашення кредиту, однак свої зобов`язання належним чином не виконав. Просив суд стягнути з відповідача на рахунок АТ «Альфа-Банк» кредитну заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 40471 гривні 67 копійок, заборгованості по відсотках в розмірі 6744 гривні 67 копійок, заборгованості по комісії в розмірі 18660 гривень 28 копійок, штрафу в розмірі 4800 гривень, а також судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст.\~19\~ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 20000 гривень, а ні 40471 гривень 67 копійок як того зазначено в позові. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту. Крім цього, в заяві, підписаній відповідачем 10 січня 2019 року, відсутні відомості про те, які саме тарифи підлягають до застосування відповідно до укладеного договору, а тому проценти, комісія та штраф нараховані безпідставно. Також, позивачем не використано заходи досудового врегулювання спору, а тому просив відмовити у позові та розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» і [PERSON] було підписано кредитний договір у виді Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501100647, у зв`язку із чим відповідачу [PERSON] було надано кредит строком на 54 місяця в сумі 40921 гривні 78 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в Оферті в розмірі 21,99 % річних та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2.40 % від суми кредиту, а також комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку згідно діючих Тарифів позивача. Сплату штрафу за невиконання кредитних зобов`язань у вказані оферті не передбачено. З відповіді позивача на відзив слідує, що відповідач отримав кредит готівкою в розмірі 40921 гривні 78 копійок зі сплатою 21,99 % річних строком на 54 міс, а саме для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] в розмірі 12382 гривень; для повернення заборгованості за кредитним договором № 501036955 від 20 червня 2018 року шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] в розмірі 22834 гривень 35 копійок; для оплати страхового платежу в розмірі 5705 гривень 10 копійок шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] . Вказана обставина окрім підписаної Оферти підтверджується дослідженою судом випискою по особовому рахунку по вказаному кредиту з 10 січня 2019 року по 27 травня 2021 року, а тому твердження представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 20000 гривень та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту, є неспроможними та недоведеними. В підписаній Оферті зазначено, що відповідач згідний із Тарифами банку, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті банку. В Оферті відсутні відомості про те, які саме тарифи щодо штрафу підлягають до застосування відповідно до укладеного договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05 березня 2021 року складає 70676 гривень 62 копійок, з них заборгованість за кредитом в розмірі 40471 гривні 67 копійок, заборгованість по відсотках в розмірі 6744 гривні 67 копійок, заборгованість по комісії в розмірі 18660 гривень 28 копійок та штраф в розмірі 4800 гривень. 18 липня 2019 року банком на адресу відповідача була направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання за кредитним договором. За вказаних обставин, посилання представника відповідача на те, що позивачем не було використано заходи досудового врегулювання спору є безпідставним. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ «Альфа-Банк» не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача прострочену суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 40471 гривні 61 копійок та заборгованість за відсотками, розмір яких було передбачено Офертою, в сумі 6744 гривень 67 копійок. В той же час, у стягненні суми штрафу та комісії слід відмовити виходячи з наступного. За змістом статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Оферті від 10 січня 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та передбачених Офертою процентів, стягнути заборгованість за штрафом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 січня 2019 року, посилався на Тарифи, які містяться на сайту банку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень про вказані Тарифи та про те, що саме ці Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501100647. Крім того, роздруківка вказаних Умов надання банківських послуг або їх огляд на сайті позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки відповідачу не були відомі Умови надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, які могли бути змінені банком в односторонньому порядку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови банківських послуг, відсутність у Оферті домовленості сторін про сплату штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком Публічна пропозиція на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року за № 342/180/17, яка є обов`язковою для виконання судами України. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення суми штрафу слід відмовити за безпідставністю. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку про те, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Також, у постанові КЦС ВС від 19 серпня 20202 року у справі № 641/11984/15-ц міститься положення про те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. Офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501100647 від 10 січня 2019 року передбачено, що комісія є винагородою за обслуговування кредиту, переказ коштів та приймання готівки, а тому суд приходить до висновку, що вона є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому дані пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними, у зв`язку із чим позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної суми позову, що складає 1516 гривень 36 копійок, а саме: визначення проценту задоволеної суми 47216 гривень 34 копійок х 100 % : 70676 гривню 62 копійок = 66,8 %; визначення суми судового збору пропорційно до задоволеної суми позову 66,8 % х 2270 гривні : 100 % = 1516 гривень 36 копійок. На підставі ст.ст. 207, 526, 549, 551, 598, 599, 610, 611, 612, 614,\~626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: partial