Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом в якому просить розірвати їх з відповідачем шлюбу та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1800 грн., щомісячно. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує що перебуває у шлюбі з відповідачем з 24 квітня 2009 року. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач не піклується та не цікавиться життям сина. Спільне життя не склалося в зв»язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. Відповідач не піклувалася про створення нормальних сімейних стосунків та її ставлення до сім»ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того, оскільки син проживає з ним та перебуває на його утриманні, а відповідач допомоги на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, просив стягнути аліменти на утримання сина. В судове засіданні позивач [PERSON] не з»явився, однак надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовилася надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у її відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2009 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 137. За час фактичних шлюбних відносин у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили з причин різних поглядів на сімейне життя, разом не проживають та не ведуть спільного господарства протягом останніх років, шлюб носить формальний характер. Відповідно\~\~ до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 Сімейного Кодексу України \~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного Кодексу України \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3\~ ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання. Крім того, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України регламентує порядок визначення аліментів в твердій грошовій сумі, який розповсюджується на випадки, коли платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, при цьому суд може визначити за заявою платника або одержувача розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. Враховуючи всі обставини справи, зокрема, матеріальне становище відповідача, яка не працює, однак є працездатною особою, відсутність на його утриманні інших дітей, матеріальне становище дитини, що проживає з батьком, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1 800 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved