Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач -\~ акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заборгованість у розмірі 16348,90 грн. з яких: 14356,52 грн заборгованість за кредитом, 1992,38 грн заборгованість за простроченими відсотками; виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та згідно Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив дану справу розглянути без його участі. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 30.06.2010р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання та на підставі анкети заяви від 30.06.2010р. надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконав. Згідно наданого позивачем розрахунку внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору станом на 24.02.2021р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 14356,52 грн та 1992,38 грн заборгованості за простроченими відсотками. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свої договірні зобов`язання, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14356,52 грн заборгованості за кредитом та 1992,38 грн заборгованості за простроченими відсотками є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved