Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої 20 червня 2014 року матері [PERSON] право власності на житловий будинок №88 (загальною площею 69,50 кв.м., житлового площею 35,10 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами по вул.Миру в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області та право власності на земельну ділянку площею 0,0257 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0005) для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, і яка належала [PERSON] на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.08.2013. Посилається на те, що 13 червня 2005 року померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на: житловий будинок № 88 (з господарськими будівлями і спорудами) по вул.Миру (колишня вул.Леніна) в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області; земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0004) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку площею 0,0257 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0005) для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, подавши заяву про прийняття спадщини у нотаріальну контору. 20 червня 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті якої відкрилася спадщина на: житловий будинок № 88 (з господарськими будівлями і спорудами) по вул.Миру в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області; земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку площею 0,0257 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття, та протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є чоловік спадкодавця [PERSON] [PERSON], який відмовився від прийняття належної йому спадщини на користь позивача [PERSON] Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 23 грудня 2015 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0004) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області. 23 грудня 2015 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок через відсутність оригіналів документів, які б свідчили про належність житлового будинку спадкодавцю [PERSON], та на земельну ділянку площею 0,0257 га, оскільки в рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.08.2013, яким визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0257 га за [PERSON] після смерті [PERSON], та у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2013 площа земельної ділянки не співпадає: у рішенні суду вказано 0,0257 га, а у витязі 0,257 га. Факт володіння померлою [PERSON] житловим будинком №88 (загальною площею 69,50 кв.м., житлового площею 35,10 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами по вул.Миру в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області та земельною ділянкою площею 0,0257 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0005) для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується довідкою Виконавчого комітету Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 679 від 18.10.2017; випискою з погосподарської книги № 1 Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; довідкою Виконавчого комітету Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 679 від 18.10.2017; витягом з погосподарської книги № 2 на 2016-2020 роки Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією технічного паспорта на житловий будинок № 88 по вул.Миру в с.Дівички Переяслав-хмельницького району Київської області станом на 03.04.2015, копією схематичного плану земельної ділянки, копією плану будинку, експлікацією та характеристикою до нього; копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.08.2013; копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3204129232015 від 20.03.2015; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0257 га (кадастровий номер 3223382001:01:010:0005) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, станом на 02.01.2018. Своє право на спадщину позивач [PERSON] підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 311649, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області 20.06.2014; копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] 1-ОК № 014528, виданого Дівичківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київській області 14.06.2005; копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] 1-ОК № 232967, виданого Виконавчим комітетом Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київській області 07.12.2011; довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради № 23-01/6894 від 11.10.2017; довідкою Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради № 23-01/6895 від 11.10.2017; копією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] ІІІ-БК № 299040 від 23.07.1979; копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] [PERSON] І-БК № 027780 від 22.09.2001; копією свідоцтва про народження (повторне) [PERSON] [PERSON] ІІ-БК № 464547 від 20.02.1978; копією про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ІІ-БК № 257374 від 03.03.1979; копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ІІ-БК № 403478 від 13.03.1985; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] [PERSON] IV-БК № 405811 від 06.11.1991; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 2185832 від 14.11.2005; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2015; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори № 1660/02-31 від 23.12.2015; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] та [PERSON] 17 січня 2018 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче засідання на\~10 год. 40 хв. 04 квітня 2018 року. 04 квітня 2018 року підготовче засідання не відбулося, справу було знято з розгляду. До суду 12.04.2018 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив заяву про визнання позову в повному обсязі та про його задоволення. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0257 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.08.2013, проте за життя спадкодавець [PERSON] не зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved