Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що була одружена з відповідачем [PERSON] з 04 березня 1998 року, та за час спільного із відповідачем мешкання ними було придбано дві квартири, одна з яких однокімнатна, розташована за адресою: [ADDRESS], та друга - чотирьохкімнатна за адресою: [ADDRESS]-. Позивач просила визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], вказуючи, що на придбання цієї квартири вона витратила особисті кошти у розмірі 70 656 (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят) гривень, що були виручені з продажу належної її матері квартири за адресою: [ADDRESS]. Також позивач в обґрунтування необхідності виділити їй саме чотирикімнатну квартиру посилалась на те, що з нею залишається проживати їх із відповідачем спільна дитина [PERSON], [INFO], якій необхідна ізольована кімната. Крім цього позивач просить визнати за нею право власності на холодильник марки «Самсунг», пральну машинку марки «Зануссі», та право особистої приватної власності на меблі: трюмо з дзеркалом, шафа з антресоллю 3-х дверна, 2 ліжка з тумбами при ліжках, письмовий стіл; за відповідачем визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та бойлер марки «Електролюкс», диван, телевізор та тумбу під телевізор. В наступному позивач доповнила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на килим настінний вовняний 3х5 м. червоно-чорного кольору; велику бібліотеку, що складається з підручників та словників з математики, фізики, хімії, біології, російської, української та англійської мови, дитячої та художньої літератури; килим настінний 2х3 з довгим ворсом; килим для підлоги вовняний 0,6х2 м. зеленого кольору; ковдру двоспальну кофейного кольору; іграшку «Ведмідь» м'яку жовтого кольору 100 см.; ляльку з фарфоровим обличчям та кінцівками; холодильник марки «Дніпр-2»; коробку з ялинковими прикрасами; набір посуду для заморозки 3 шт. марки «Tupperware» та право власності на стіл кухонний з фігурними жовтими ніжками; табурети жовті -2 шт.; люстри - 2 шт.; комп'ютер, системний блок, монітор, миша, клавіатура, колонки; книжкові полиці зі склом - 3 шт.; книжкові полиці зі скла - 2 шт.; газова плита «Дружківка», а за відповідачем [PERSON] визнати право власності на ноутбук з мишею; шафу з антресоллю 2-х дверна; люстри - 2 шт.; стільці м'які - 3 шт.; кухонні шафи - 2 шт. (настінна та напільна); одно-касетний магнітофон; годинник настінний прямокутний. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила суд визнати, що кошти, у розмірі 70 656 (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят) гривень, отриманні за продаж квартири за адресою: [ADDRESS], та витрачені на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] - є об'єктом її особистої приватної власності, як дружини. Пізніше, позивач доповнила свої позовні вимоги вимогою встановити факт її проживання однією сім'єю як жінки та чоловіка із відповідачем з 04 березня 1998 року по 17 липня 2011 року, а також просила виселити відповідача з квартири [ADDRESS] та вселити її до квартири [ADDRESS]. В останній заяві про доповнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму коштів у розмірі 30 018 (тридцять тисяч вісімнадцять) гривень та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи, посилаючись на той факт, що різниця у вартості спільно придбаних квартир, згідно із виконаним висновком експерту № 26/14 про проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.09.2014 року, складає 142 855 (сто сорок дві тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) гривень за курсом НБУ 1:12,53, що дорівнює 11 401 долару США, а її особистих коштів було витрачено у розмірі 13 719 доларів США, тому різницю цих сум у розмірі 2 318 доларів США, що дорівнює 30 018 (тридцяти тисячам вісімнадцяти) гривням за курсом НБУ 1:12,95 позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Під час розгляду справи позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та позов просили задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову [PERSON]. В судове засідання 24 жовтня 2014 року сторони та третя особа не з'явилися, повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про причини неявки суд не сповістив. Дослідивши докази, з урахуванням пояснень сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони одружилися 04 березня 1998 року, що підтверджено Свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського району Одеської області. [INFO] у подружжя [PERSON] народилася дочка [PERSON], про що 24 липня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 867 (а.с. 7 том І). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (справа № 1512/15048/2012). У тексті вказаного рішення зазначено, що відповідач [PERSON] датою припинення ведення спільного господарства подружжям вказував 26 січня 2006 року, а позивач [PERSON] - липень 2011 року. Проте оцінки зазначеному суд не надавав. Судом встановлено, що позивачу із відповідачем в рівних частинах належіть квартира за адресою: [ADDRESS], площею 34,4 кв.м., житловою площею 17,4 кв .м., що підтверджується договором купівлі продажу № 117/99 від 13.02.1999 року, укладеним на Одеській новій біржі, який визнано дійсним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.08.2013 року (справа № 520/5923/13ц). Вказана квартира є однокімнатною, в ній зареєстровані та мешкають позивач із неповнолітньою донькою [PERSON] Також судом встановлено, що під час спільного із відповідачем мешкання, на ім'я відповідача було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], що складається в цілому з 4-х житлових кімнат, загальною площею 60,4 кв. м., у тому числі житловою площею 44,0 кв.м., яка належіть [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2005 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 листопада 2005 року. Факт спільного мешкання сторін, як жінки та чоловіка з 04 березня 1998 року по 17 липня 2011 року підтверджено письмовими поясненнями свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] На підтвердження ведення сторонами спільного господарства у вищевказаний період позивач надав квитанції про сплату за користування комунальними послугами квартири за адресою: [ADDRESS] на рахунок КП ДЕЗ «Вузівський»: № 40/69 від 06.06.2006 року у сумі 45,40 грн., №8/14 від 18.05.2007 року у сумі 383, 51 грн., № 82/181 від 15.10.2007 року у сумі 100,04 грн., № 120/206 від 20.10.2007 року у сумі 430,72 грн.; № 43/82 від 30.01.2008 року за опалення на рахунок КП «Теплопостачання»; від 23.02.2008 року на рахунок КП ЖКС «Вузівський» за комунальні послуги у розмірі 54,79 грн., від 18.02.2011 року у сумі 124,88 грн. на рахунок КП ЖКС «Вузівський» за комунальні послуги, від 18.02.2011 року за опалення на рахунок КП «Теплопостачання» у сумі 300,38 грн., від 18.03.2011 року у сумі 124,88 грн. за комунальні послуги на рахунок КП ЖКС «Вузівський», за опалення у сумі 300,38 грн. від 18.03.2011 року, за комунальні послуги від 19.04.2011 року у сумі 124,88 грн., за опалення у сумі 270,25 грн. від 18.03.2011 року, за комунальні послуги від 20.05.2011 року у сумі 124, 88 грн., за опалення у сумі 226, 74 грн. від 20.05.2011 року; за послуги водопостачання на рахунок ТОВ «Інфокс» у розмірі 50 грн. від 23.05.2010 року, за опалення на рахунок КП «Теплопостачання» у розмірі 180,60 грн. від 23.03.2010 року, за електропостачання до ВАТ «Одесаобленерго» Південний РЕМ у розмірі 69,03 від 01.11.2011 року (а.с. 174-179 т. І). Крім того, судом встановлено, що в період з 04 березня 1998 року по 17 липня 2011 року відповідачем було надано довіреність позивачу від 10.11.2006 року на право розпорядження його валютним рахунком [NUMBER] ([NUMBER] після 17.07.2009 року) в доларах США, відкритим на його ім'я у відділенні «Дерибасівське» АКБ «Раффайзенбанк України» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 17). Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 4113. Пізніше відповідач надав ще одну довіреність позивачу від 01.07.2009 року на право розпорядження його валютним рахунком [NUMBER] ([NUMBER] після 17.07.2009 року) в доларах США, відкритим на його ім'я в відділенні «Дерибасівське» Закритого Акціонерного Товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 17), копія якої посвідчена та завірена приватним нотаріусом Одеського міського округу [PERSON], реєстраційний номер № 2078 від 26.04.2013 року. Відповідно до ч. 5 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Знаходять підтвердження й обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги щодо визнання за нею права особистої приватної власності як дружини на кошти у розмірі 70 656 (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят) гривень, що були отриманні нею з продажу квартири, що належала її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері [PERSON] отримана у спадок разом із своїм братом [PERSON] належну матері квартиру. Свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 22.09.2005 року, видані Роздільнянською державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстровані в реєстрі за № 3089, 3093. Спадкове майно знаходилося за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.09.2005 року, зареєстрованим у реєстрі за № 3102, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала вказану квартиру за 70 656 (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят) гривень, а також розпискою від [PERSON] про придбання цієї квартири у позивача (а.с. 6, 30 т. І). Той факт, що позивачем були отримані кошти в повному обсязі підтверджується розпискою про отримання коштів від свого брата [PERSON] у розмірі 6 900 доларів США від 22.09.2005, що складає ? частину від загальної вартості спадкового майна, який у своїх письмових поясненнях підтвердив це суду. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно із договором, укладеним [PERSON] з ЧП «Агентством по торгівлі нерухомістю «Альянс-Таірово» від 05.10.2005 року, було сплачено 11 840 (одинадцять тисяч вісімсот сорок) гривень, що еквівалентно 2 300 доларів США за курсом 1:5,15 за надання інформаційно-консультативних послуг, з яких 5 150 (п'ять тисяч сто п'ятдесят) гривень, еквіваленту 1000 доларів США, сплачено під час підписання цього договору, а решта 6 695 (шість тисяч шістсот дев'яноста п'ять) гривень, еквівалентні 1 300 доларам США, під час підписання додаткової угоди до договору від 06.10.2005 року, згідно якого покупець [PERSON] зобов'язувався придбати квартиру за адресою: [ADDRESS] за 254 925 (двісті п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) гривень, що еквівалентно 49 500 доларам США за курсом 1:5,15. Кошти у розмірі 70 656 (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят шість) гривень, еквіваленті 13 719 доларам США, що були отриманні позивачем 22 вересня 2005 року з продажу квартири матері, і які були її особистими коштами, витрачені [PERSON] на придбання спільної із відповідачем квартири на його ім'я. Решта коштів у розмірі 29 700 доларів США була отримана відповідачем у АКБ «Райфайзенбанку Аваль» (на цей час - АТ «ОТП Банк») згідно із іпотечними договором № PML -502/025/2005 від 08.11.2005 року строком до 09.11.2020 року та кредитним договором №ML -502/025/2005 від 09.11.2005 року, де позивач [PERSON] виступила поручителем відповідача [PERSON], уклавши договір поруки № SR -502/205/2005 від 09.11.2005 року. Довідкою від 01.06.2010 року № 502-3/351, наданою відповідачем, АТ «ОТП Банк» повідомив за місцем вимоги про дострокову сплату заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML-502/025/2005 від 09.11.2005 року у повному обсязі. Також в довідці зазначено, що позичальник своєчасно сплачував кредит та відсотки по кредиту ( а.с. 79 т. І). Судом встановлено, що відповідач є моряком за фахом та протягом 2006-2012 року переважно знаходився за кордоном України, що підтверджується листом з Державної прикордонної служби України від 26.04.2013 року вх. № 0.254-5273/0/15-13. Знаходження відповідача поза межами України перешкоджало йому проводити погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями перед банком. (а.с. 2020 т. І). Позивач, користуючись довіреністю, наданою відповідачем, отримувала кошти з валютного рахунку відповідача та за рахунок цих коштів сплачувала заборгованість за кредитним договором № ML-502/025/2005 від 09.11.2005 року. Згідно із квитанціями № 5 від 06.03.2007 року та № 14 від 04.04.2007 року, наданими позивачем, нею особисто сплачувалися внески за кредитним договором у розмірі 330 доларів США, що еквівалентно 1666, 50 грн. на рахунок філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Одесі, шляхом перерахування коштів з рахунку відповідача [NUMBER] (а.с. 136 т.І). Висновком № 26/14 від 05.09.2014 року експерта [PERSON] (свідоцтво ЦЕКК Міністерства Юстиції України № 1173), яким проведено судову будівельно-технічну експертизу, встановлено, що ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 581 174, 0 (п'ятсот вісімдесят одну тисячу сто сімдесят чотири) гривні, що еквівалентно (за курсом НБУ 1:12,53) - 46 387 (сорока шести тисячам триста вісімдесят сьоми) доларам США, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 438 319 (чотириста тридцять вісім тисяч триста дев'ятнадцять) гривень, що еквівалентно (за курсом НБУ 1:12,53) - 34 985 (тридцяти чотирьом тисячам дев'ятистам вісімдесяти п'яти) доларам США. Враховуючи той факт, що під час придбання квартири за адресою: [ADDRESS] позивачем було витрачено кошти, що є особистою приватною власністю дружини у розмірі 13 719 доларів США, що еквівалентні за курсом станом на 09.11.2005 року (1:5,15) - 70 656 (сімдесяти тисячам шістсот п'ятдесяти шести) гривням, то різниця вартості цієї квартири становить: 46 387 - 13 719 = 32 668 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ 1:12,53) - 409 330 (чотириста дев'яти тисячам трестам тридцяти) гривням 04 копійкам, - це кошти, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Різниця між вартостями квартир без урахування коштів, що є об'єктом особистої приватної власності позивача складає 438 319, 0 - 409 330, 04= 28 988,96 гривень, тому ця різниця повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. З урахуванням встановлених обставин та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, витрачених коштів, що є об'єктом особистої приватної власності позивача, суд вважає за можливе поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], що складається в цілому з 4-х житлових кімнат, загальною площею 60,4 кв. м., у тому числі житловою площею 44,0 кв.м.; пральну машинку марки «Зануссі»; стіл кухонний з фігурними жовтими ніжками; табурети жовті - 2 шт.; люстри - 2 шт.; комп'ютер, системний блок, монітор, миша, клавіатура, колонки; книжкова полиця зі склом - 1 шт.; книжкові полиці без скла - 2 шт.; право особистої приватної власності на кошти у розмірі 13 719 доларів США, що еквівалентні за курсом станом на 09.11.2005 року 1:5,15 70 656 (сімдесяти тисячам шістсот п'ятдесяти) гривням; трюмо з дзеркалом, шафа з антресоллю 3-х дверна, 2 ліжка з тумбами при ліжках, письмовий стіл; килим настінний вовняний 3х5 м. червоно-чорного кольору; велику бібліотеку, що складається з підручників та словників з математики, фізики, хімії, біології, російської, української та англійської мови, дитячої та художньої літератури; килим настінний 2х3 з довгим ворсом; килим для підлоги вовняний 0,6х2 м. зеленого кольору; ляльку з фарфоровим обличчям та кінцівками; коробку з ялинковими прикрасами; набір посуду для заморозки марки «Tupperware» 3 шт., які згідно акту опису та арешту майна від 15.03.2013 року серії В-4 № 31 та акту опису та арешту майна від 03.07.2013 року серії В-4 № 594 знаходяться у квартирі [ADDRESS]. Визнати за відповідачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 17,4 кв .м.; бойлер марки «Електролюкс», диван, телевізор та тумбу під телевізор, шафа з антресоллю 2-х дверна; люстри - 2 шт.; стілець м'який - 1 шт.; кухонні шафи - 2 шт. (настінна та напільна), які згідно акту опису та арешту майна від 15.03.2013 року серії В-4 № 31 та акту опису та арешту майна від 03.07.2013 року серії В-4 № 594 знаходяться у квартирі [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, що є особистою приватною власністю дружини у розмірі 28 988 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) гривень 96 копійок та документально підтверджені судові витрати. Припинити право власності відповідача на квартиру [ADDRESS], що складається в цілому з 4-х житлових кімнат, загальною площею 60,4 кв. м., у тому числі житловою площею 44,0 кв.м. Припинити право власності позивача на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 34,4 кв. м., житловою площею 17,4 кв .м. З моменту припинення права власності відповідача на квартиру за адресою: [ADDRESS], він втрачає право володіння, користування та розпорядження майном (ст. 317 Цивільного Кодексу України), тому суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача в частині виселення відповідача з цієї квартири та вселення позивача, як власника житлового приміщення. В силу ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За положеннями ч. 2 ст. 61 СК України, заробітна платня, пенсія, стипендія та інші доходи подружжя належать до спільного майна подружжя лише у випадку, якщо вони були внесені: а) до сімейного бюджету, б) на особистий рахунок кожного з подружжя до банківської установи. Таким чином, відповідач, надавши позивачу довіреність від 01.07.2009 року на право розпорядження його валютним рахунком [NUMBER] ([NUMBER] після 17.07.2009 року) в доларах США, відкритим на його ім'я у відділенні «Дерибасівське» Закритого Акціонерного Товариства «ОТП Банк», фактично виявив волю щодо передачі грошей до сімейного бюджету подружжя. Факт довірення [PERSON] позивачу [PERSON] розпоряджатися валютними рахунками додатково підтверджує факт спільного ведення сторонами господарства у 2009 році, що спростовує посилання відповідача на дату припинення спільного мешкання з 26 січня 2006 року. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до роз'яснень, що викладені у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

Outcome: partial