Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 липня 2007 року у Відділі Вишнівецької селищної ради Збаразького району Тернопільської області; актовий запис № 13. В обґрунтування цих вимог вказує, що від шлюбу у них є неповнолітній син. Зазначає, що через постійні конфлікти і суперечки спільне життя з відповідачем стало нестерпним. Кожен із них має різні погляди на спільне життя та ведення господарства. Шлюбні стосунки між ними фактично припинились. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивач у судовому засіданні вказані вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві. [PERSON] додала, що проживають вони з відповідачем у одній квартирі, оскільки вона є їх спільною власністю. Незважаючи на це подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, категорично настоювала на розірванні шлюбу, оскільки сімейне життя є нестерпним. Відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав, що бажає зберегти сім`ю. Визнає, що раніше вчиняв неправомірні дії щодо дружини, однак на даний момент змінив свою поведінку. Заслухавши пояснення учасників справи , дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне: 22 липня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що у Вишнівецькій селищній раді Збаразького району Тернопільської області 22 липня 2007 року складено відповідний актовий запис № 13. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 липня 2007 року Вишнівецькою селищною радою. [INFO] у шлюбі сторін народився син - [PERSON] . Про вказане свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис № 219 від 29 січня 2010 року). Як убачається з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2019 року, винесеної у справі № 607/13320/19, [PERSON] , 21 травня 2019 року о 19 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме: погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, вчинив моральний та психологічний тиск, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в пункті 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносити сторін припинились, вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Щодо доводів відповідача про бажання зберегти сім`ю як підстави для відмови у задоволенні позову, то суд їх до уваги не бере, оскільки їм не надано жодного доказу. Більше того, з моменту відкриття провадження у даній справі до ухвалення рішення сплинуло більше двох місяців. Вказане свідчить про те, що у відповідача було достатньо часу аби налагодити сімейні відносини з позивачем, однак цього не відбулось. За даних обставин вживати заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та завідомо безрезультатним. З огляду на вказане суд вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, позаяк його існування суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення . На підставі викладеного,

Outcome: approved