Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець Мелех А. І., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19045 вчинений 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту в сумі 103715,75 доларів США. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 березня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» був укладений Договір кредиту №770/42-20-08, за умовами якого банк надав їй кредитні кошти в сумі 47000 доларів США із сплатою 13.0% річних за весь строк користування з кінцевим терміном погашення до 01 березня 2018 року. У 2009 році Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з неї ( [PERSON] ) заборгованості згідно кредитного договору №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року. Рішенням Третейського суду було задоволено вказаний позов у повному обсязі та стягнуто достроково із неї ( [PERSON] ) усю суму заборгованості за договором кредиту в гривневому еквіваленті у сумі 295012,12 гривень та 3350,13 гривень третейського збору. На виконання рішення Третейського суду 20 травня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист за №6-1215/2009 про стягнення заборгованості за договором кредиту в гривневому еквіваленті у сумі 295012,12 гривень та 3350,13 гривень третейського збору. 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за заявою ПAT «Укрсоцбанк» було вчинено виконавчий напис №19045, яким запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ПAT «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №77/42-20-08 від 03 березня 2008 року в розмірі 103715,75 доларів США. На примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Мелех А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення із неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №77/42-20-08 від 03 березня 2008 року в розмірі 103715,75 доларів США. Про наявність виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження вперше їй стало відомо лише у жовтня 2018 року. Вважає, що банк не мав правових підстав звертатися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а також не погоджується із вказаним виконавчим написом нотаріуса, оскільки нотаріус при винесенні напису, не пересвідчився у безспірності суми заборгованості, наявності рішення Третейського суду від 20 травня 2009 року, яким достроково стягнуто усю суму заборгованості за договором кредиту №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року в гривневому еквіваленті у сумі 295012,12 гривень, не врахував факту надсилання та отримання боржником вимоги банку про усунення порушення, а також пропущення банком трьохрічного строку від права вимоги. Також вказує на те, що за вказаним виконавчим написом нотаріуса стягнуто заборгованість за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року, натомість строк дії кредитного договору закінчився у 2009 році після ухвалення Третейським судом рішення про стягнення заборгованості, після якого сплата та нарахування процентів за договором припинилися, а у кредитора виникло право лише на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Однак, банк продовжував нараховував проценти внаслідок чого заборгованість за договором кредиту станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса - 12 вересня 2017 року збільшилась до 103715,75 доларів США. При цьому банк врахував курсову різницю, яка виникла між датою ухвалення рішення Третейським судом та датою подачі заяви до нотаріуса про вчинення виконавчого напису. Крім цього вказує на наявність спору щодо розміру заборгованості, оскільки за спірним виконавчим написом нотаріуса стягнуто заборгованість за кредитним договором №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року у розмірі 103715,75 доларів США, однак у рішенні Третейського суду від 20 травня 2009 року заборгованість за вказаним кредитним договором стягнута у гривневому еквівалені у сумі 295012,12 гривень. За вказаних вище обставин, позивач просить суд визнати виконавчий напис №19045 вчинений 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2018 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом зупинення виконавчого провадження ВП №56818274 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелех А.І. на підставі виконавчого напису №19045 вчиненого 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 103715,75 доларів США. Представник відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на їх необґрунтованість, та вказує, що при вчиненні виконавчого напису для нотаріуса безспірність заборгованості боржника підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії, рішення Третейського суду про стягнення із позивача [PERSON] заборгованості є невиконаним. При цьому вважає, що рішення Третейського суду не є рішенням суду в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якій зазначила, що із обґрунтуваннями та доводами представника відповідача щодо заперечень на позов зазначених у відзиві не погоджується, вважає їх безпідставним та необґрунтованими. У вказаній відповіді на відзив позивач продублювала доводи, на які покликається в позові. Також, на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. у яких зазначає, що позивачем невірно визначено його правовий статус за вказаним позовом, оскільки спори щодо оскарження вчинених нотаріусом виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, а не до нотаріусів. Також просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, повторно . Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелех А.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, при розгляді позову покладається на думку суду. Судом установлено: 03 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту №770/42-20-08, за умовами якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47000 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 01 березня 2018 року. У пункті 6.2. вказаного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем Василем Миколайовичем . У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або [PERSON] у порядку черговості, вказаному у даному пункті. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в складі третейського судді Ярошовця В.М. від 20 травня 2009 року, ухваленого у справі №2652/08 задоволено позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту договором №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в гривневому еквіваленті у сумі 295012,12 гривень та 3350,13 гривень третейського збору. Вказаним рішенням Третейського суду установлено, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання по погашенню кредиту, у зв`язку із чим, станом на 10 листопада 2008 року непогашена заборгованість склала 295012,12 гривень,в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 45426 доларів США 12 центів США, заборгованість за відсотками в розмірі 42 центи США, пеня - 801 гривня 07 копійок та штраф 4230 доларів США. 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №19045 яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору кредиту №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року. Строк платежу по Кредитному Договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення частини боргу проводиться за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума частин боргу складається з: 45426,12 доларів США - прострочена заборгованість;141,32 доларів США - строкова заборгованість по нарахованих процентах; 58148,31 долар США - прострочена заборгованість по нарахованих процентах. Сума частини боргу становить 103715,75 доларів США та сума, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. 20 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56818274 з примусового виконання виконавчого напису №19045 вчиненого 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 103715,75 доларів США. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, відповідно до вимог ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису), передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Згідно вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, вона набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року зазначена вище постанова була залишена без змін. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку - з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд дійшов висновку, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідно до п. 2.3 та п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відтак, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. При цьому надані матеріали не містять даних про те, що боржник [PERSON] повідомлялася належним чином за 30 діб про намір вчинити виконавчий напис. Крім того, відповідачем до відзиву додано копію виписки з рахунку боржника, яка подавалась нотаріусу разом із заявою про вчинення нотаріального напису, однак, вказана виписка не може вважатись належним документом, що підтверджує безспірність вимог банку до боржника, адже у ній зазначено період заборгованості, за який проводиться стягнення зокрема з 03 березня 2008 року по 03 квітня 2009 року, натомість виконавчим написом нотаріуса стягнуто заборгованість за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Крім цього, у даній виписці не вказано строки її погашення, не вказано, які суми були нараховані у цей період, що позбавляє можливості простежити правильність здійснення вказаного розрахунку, а отже і пересвідчитись у безспірності заборгованості. При вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було врахована ту обставину, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2009 року, ухваленого у справі №2652/08 стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року в гривневому еквіваленті у сумі 295012,12 гривень. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, незважаючи на дострокове стягнення рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 20 травня 2009 року заборгованості за договором кредиту №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року, яка визначена вказаним рішенням Третейського суду станом на 10 листопада 2008 року у сумі 295012,12 гривень, виконавчий напис вчинений 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. містить зазначення про те, що сума заборгованості за договором кредиту №770/42-20-08 від 03 березня 2008 року у сумі 103715,75 доларів США стягується за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Таким чином сума заборгованості не є безспірною, оскільки при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідачем не було враховано суму заборгованості, яка стягнута рішенням третейського суду. Як установлено судом та не заперечувалось стороною відповідача до заяви про вчинення виконавчого напису представником банку не надано нотаріусу копій рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2009 року. Суд критично сприймає твердження представника відповідача зазначені у відзиві на позов про те, що наявність рішення Третейського суду про стягнення із [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» не свідчить про наявність спору з приводу розміру заборгованості за спірним договором, оскільки рішення третейського суду не є рішенням суду в розумінні ст. 255 ЦПК України, Так, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. У пункті 6.2. вказаного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або [PERSON] у порядку черговості, вказаному у даному пункті. На час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків до компетенції третейського суду входило вирішення спорів щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Як уже було зазначено вище, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку). З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому суд наголошує, що безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таку ж по суті правову позицію, викладено в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №760/2193/15-ц та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Згідно ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може базуватись на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено обставини на спростування безспірності вимог стягувача щодо розміру заборгованості, та те, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, з порушенням процедури, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому, у даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Суд також звертає увагу, що згідно з частиною 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таки чином, заходи забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області діятимуть протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved