Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 березня 2013 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Під час перебування у шлюбі у нього з відповідачкою народилися діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], діти після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачкою. Вказав що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини фактично припинені з лютого 2018 року, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу не можливе, у зв'язку з чим, просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився. Відповідно до заяви [PERSON] від 06.09.2018 року просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати, зазначивши, що спір щодо поділу майна та місця проживання дітей відсутній. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явивлась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 22 березня 2013 році Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 134, що підтверджується копією сторінки паспорту на підтвердження укладення шлюбу . У зазначеному шлюбі у сторін народилися діти - донька [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції та син [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Також, встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з лютого 2018 року та сторони не ведуть спільного господарства, примирення неможливе. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір'ю, спір з цього приводу та щодо поділу майна у сторін відсутній. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, спір щодо місця проживання дітей відсутній, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, тому суд дійшов висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з наведеним позовна вимога в зміні прізвища та відновленні на дошлюбне прізвище відповідача не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: partial