Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] громади - Криворізька міська рада в особі виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності. В позовних вимогах позивач просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON], що померла 23.06.2001 року та [PERSON], що померла 21.03.2005 року, як між матір'ю та донькою. Визнати, що [PERSON], що померла 21 березня 2005 року , набула права власності на ? частку квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті своєї доньки [PERSON], що померла 23.06.2001 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , що померла 23.06.2001 року та на 1/2 квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON], що померла 21 березня 2005 року, яка в цілому складається з кімнати житловою площею 15,9 м2, кухні 6,3 м2, вбиральні 2,5 м2, коридору 4,8 м2, кладової 0,8 м2, загальна площа квартири - 30,3 м2 . Вимоги позову мотивовано тим, що 23 червня 2001 року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 007270 виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Футбольна, б. 72 а, кв. 1 (копія свідоцтва про право власності, довідка КП ДОР «Криворізьке БТІ»). На момент її смерті вона (спадкодавець) проживала разом зі своєю матірю, бабусею позивача, [PERSON]. За вказаною адресою вони були обидві зареєстровані (довідка виконком Догинцівської районної у місті ради). Позивач, у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контри та написала заяву про прийняття спадини після смерті матері, однак оформленням спадщини не займалась. 21.03.2005 року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть). Після її смерті позивач також подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, однак оформленням спадщини не займалась. 26.10.2017 року позивач надала документи для оформлення спадщини до нотаріальної контори, однак постановою від 27.10.2017 року [PERSON] державним нотаріусом Четвертої криворізької нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, які підтверджують родинний звязок між померлими та відсутністю державної реєстрації нерухомого майна за померлими (постанова нотаріуса). Позивач не має можливості надати свідоцтво про народження матері та свідоцтво про реєстрацію її шлюбу. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.03.1982 року її матір [PERSON], після розірвання шлюбу взяла дошлюбне прізвище «Шмакова» (копія свідоцтва про розірвання шлюбу). Як стверджує позивач її матір народилась в Монголії, 24.03.1941 року, де саме вона не знає, документи того часу не збереглися. Де матір укладала шлюб, їй не відомою. Через це вона не може отримати дублікати вказаних свідоцтв та змушена звертатись до суду з позовом. Факт родинних відносин між позивачем та її матірю [PERSON] доведення не потребує, так як свідоцтво про її народження, укладення шлюбу та розірвання шлюбу вона має (копія свідоцтв). Обставини, що [PERSON], яка померла 23.06.2001 року та [PERSON], що померла 21.03.2005 року були рідною матірю та донькою підтверджуються актом з місця проживання, довідкою виконкому про реєстрацію, а також тим, що вони мають спільне прізвище. Так як після смерті [PERSON], її матір [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем, то відповідно вона, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном та не подавала заяву до нотаріальної контори про свою відмову від спадщини. Такою що прийняла спадщину є також і позивач, так як вона теж є спадкоємицею першої черги (після смерті матері та спадкоємцем за правом представлення після смерті бабусі) у шестимісячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] діяв Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На момент смерті бабусі позивача, [PERSON] ( 21 березня 2005 року) діє ЦК України 2003 року. Так як спадкодавець [PERSON], фактично прийнявши спадщину у вигляді ? частки квартири після смерті [PERSON], за життя не зареєструвала своє право власності, то іншого способу набути право власності позивачеві, як у судовому порядку не має. Позивач є онукою спадкодавця [PERSON] та після її смерті спадкує ? частину квартири по праву представлення замість своєї матері [PERSON] Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак до суду її представник [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] громади Криворізької міської ради в особі виконкому Довгинцівської районної в місті ради надійшов письмовий відгук про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову, при винесенні рішення покладалися на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2001 року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 007270 виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області . (а.с. 7). Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Футбольна, б. 72 а, кв. 1 (копія свідоцтва про право власності, довідка КП ДОР «Криворізьке БТІ», а.с. 13, 14) На момент її смерті вона (спадкодавець) проживала разом зі своєю матірю, бабусею позивача, [PERSON]. За вказаною адресою вони були обидві зареєстровані, що підтверджується довідкою виконком Догинцівської районної у місті ради (а.с. 15). Позивач, у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контри та написала заяву про прийняття спадини після смерті матері, однак оформленням спадщини не займалась. 21.03.2005 року [PERSON] померла, що підтверджується копія свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 007264 виданого 23.03.2005 року Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області . (а.с.8). Після її смерті позивач також подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, однак оформленням спадщини не займалась. 26.10.2017 року позивач надала документи для оформлення спадщини до нотаріальної контори, однак постановою від 27.10.2017 року [PERSON] державним нотаріусом Четвертої криворізької нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, які підтверджують родинний звязок між померлими та відсутністю державної реєстрації нерухомого майна за померлими , підтверджується постановою нотаріуса від 27.10.2017 року видана державним нотаріусом [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.03.1982 року її матір [PERSON], після розірвання шлюбу взяла дошлюбне прізвище «Шмакова» , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] № 317446 (а.с. 11). Як стверджує позивач в позовній заяві її матір народилась в Монголії, 24.03.1941 року, де саме вона не знає, документи того часу не збереглися. Де матір укладала шлюб, їй не відомою. Через це вона не може отримати дублікати вказаних свідоцтв та змушена звертатись до суду з позовом. Факт родинних відносин між позивачем та її матірю [PERSON] доведення не потребує, так як свідоцтво про її народження, укладення шлюбу та розірвання шлюбу вона має (копії свідоцтв на а.с. 10,11,12). Обставини, що [PERSON], яка померла 23.06.2001 року та [PERSON], що померла 21.03.2005 року були рідною матірю та донькою підтверджуються актом з місця проживання від 26.10.2017 року завірений печаткою КП «Послуга» , довідкою виконкому про реєстрацію, а також тим, що вони мають спільне прізвище. Так як після смерті [PERSON], її матір [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем, то відповідно вона, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном та не подавала заяву до нотаріальної контори про свою відмову від спадщини. Такою що прийняла спадщину є також і позивач, так як вона теж є спадкоємицею першої черги (після смерті матері та спадкоємцем за правом представлення після смерті бабусі) у шестимісячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] діяв Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.\~549 ЦК Української РСР, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийняття частини спадкового майна означає прийняття спадщини в цілому. Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, чоловік (дружина) та батьки померлого. На момент смерті бабусі позивача, [PERSON] ( 21 березня 2005 року) діє ЦК України 2003 року. Так як спадкодавець [PERSON], фактично прийнявши спадщину у вигляді ? частки квартири після смерті [PERSON], за життя не зареєструвала своє право власності, то іншого способу набути право власності позивачеві, як у судовому порядку не має. Позивач є онукою спадкодавця [PERSON] та після її смерті спадкує ? частину квартири по праву представлення замість своєї матері [PERSON] За клопотанням представника позивача судом були витребувані наступні докази , а саме копія актового запису про розірвання шлюбу № 80 від 15.03.1982 року між [PERSON] та [PERSON], яка після розірвання шлюбу взяла дошлюбне прізвище [PERSON] , копію спадкової справи № 634/2001 заведеної після смерті [PERSON], яка померла 23.06.2001 року та копію спадкової справи № 207/2005 після смерті [PERSON], яка померла 21.03.2005 року. Отримані докази підтверджують, що на момент смерті [PERSON] з нею постійно проживала мати [PERSON], яка й прийняла спадщину, а після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася онука [PERSON] , інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що відповідно до п.1 ст. 293 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Так як спадкодавець [PERSON], фактично прийнявши спадщину у вигляді ? частки квартири після смерті [PERSON], за життя не зареєструвала своє право власності, то іншого способу набути право власності позивачеві, як у судовому порядку не має. Позивач є онукою спадкодавця [PERSON] та після її смерті спадкує ? частину квартири по праву представлення замість своєї матері [PERSON]. Відповідно до розділу 3.3 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.….Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на спадкове майно у тому разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно (договір міни, купівлі-продажу, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про право на житловий будинок, видане сільською радою), але документи не були зареєстровані в БТІ. Пленумом Верховного Суду України у п. 23\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Отже, з викладено вище, вважаю, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved