Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. Свої позовні вимоги, мотивує тим, 08 лютого 2010 року померла тітка Позивача, [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 24 по вул. Шевченка в с. Думичі Жовківського р-ну Львівської області. 06.07.2000р. [PERSON] склала в користь Позивача заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Погариської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 25. Зі змісту згаданого заповіту вбачається, що остання все майно заповіла [PERSON] Відповідно до довідки виданої Погариською сільською радою від 24.06.2016 р. № 522 [PERSON] проживала з [PERSON] до дати її смерті і вели спільне господарство. Інших спадкоємців у [PERSON] крім Позивача не було, своєї сім»ї спадкодавець не мала. Коли Позивач звернулася до нотаріальної контори то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у [PERSON] не було зареєстровано право власності на згаданий будинок. Відповідно до листа Погариської сільської ради 08.06.2016р. № 497 дане домогосподарство належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 30.09.1990 року [PERSON] проживала одна. Позивачка в судове засідання не прибула, однак подала заяву, просить справу розглядати у її відсутності. Просить задовольнити позов. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, відповідачем [PERSON] селищною радою та третьою особою надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачки та розгляд справи у відсутності їх представників. Відповідно до вимог ст.. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного запису не здійснюється. дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити, з наступних підстав. З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 200715 від 08.02.2010 року вбачається, що [PERSON] померла 08.02.2010 року. З пояснень Позивача в позовній заяві вбачається, що після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 24 по вул. Шевченка в с.Думичі Жовківського району Львівської області, та залишилася одна спадкоємиця, [PERSON]. За життя [PERSON], права власності на житловий будинок належним чином не оформила. Відповідно до довідки Погариської сільської ради 08.06.2016р. № 497 дане домогосподарство належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 30.09.1990 року [PERSON] проживала одна. Згідно довідки Погариської сільської ради 04 .12.2013р. № 1170 даний будинок рахується в погосподарських книгах за 2011 рік та є збудований в 1946 році. 06.07.2000 року [PERSON] склала в користь [PERSON] заповіт і все майно заповіла їй. Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Погариської сільської ради та зареєстровано за № 25 Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки моя мати такого права належним чином не зареєструвала. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовної заяви [PERSON].

Outcome: approved