Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

позивач АТ КБ «Приватбанк» через представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернулося до суду із указаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути із відповідачки заборгованість на загальну суму 67921,67 грн. і судовий збір в сумі 2102 грн. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 14.09.2021 року зазначений позов задоволено частково. Ухвалено стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 432,02 грн. та 13,37 грн. судового збору. 17 вересня 2021 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Малиняк В.А. звернувся в порядку статті 270 ЦПК України до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення із позивача на користь відповідачки витрати на правову допомогу в сумі 29500,00 грн., оскільки під час ухвалення вищевказаного судового рішення не вирішено питання витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді судової справи, а тому вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення суду. при цьому до поданої заяви представником відповідачки додано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №2/21 від 15.02.2021, укладену між відповідачкою та її представником від 16.09.2021, яка містить перелік наданої правової допомоги відповідачці адвокатом Малиняком В.А. на загальну суму 29\~500,00 грн., зазначено про надання послуг у повному обсязі, відсутність претензій між сторонами та повне виконання ними своїх зобов`язань за цим договором з моменту підписання цієї додаткової угоди. Сторони та їх представники в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового, що в силу приписів частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Приписами частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Разом із тим, у даному випадку процесуальною підставою для розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу в поданій представником відповідачки 17.09.2021 року до суду заяві про ухвалення додаткового рішення суду є виключно пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України (судом не вирішено питання про судові витрати). Однак, як вбачається із ухваленого рішення Буського районного суду Львівської області від 14.09.2021 року, яким позов банку задоволено частково шляхом стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 432,02 грн., а також вирішено питання судових витрат, зокрема, стягнуто з відповідачки на користь позивача 13,37 грн. судового збору. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №640/13685/19, від 23.04.2021 у справі №360/700/19. Як убачається із матеріалів справи, що відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Малиняк В.А. в судове засідання не з`явилися, а від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі. У вказаній заяві представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву та інших письмових доказах. Разом із тим, до закінчення судового розгляду цієї справи від відповідачки та її представника до суду не надходило жодних заяв у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання відповідних доказів після ухвалення рішення по суті вимог. В силу\~процесуальних приписів\~частини першої\~та другої\~статті 134\~ЦПК України\~разом з\~першою заявою\~по суті\~спору кожна\~сторона подає\~до суду\~попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат,\~які вона\~понесла і\~які очікує\~понести в\~зв`язку із\~розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки стороною відповідача не подано до закінчення судових дебатів доказів на підтвердження понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, в матеріалах справи відсутній сам договір про надання правової допомоги (основний договір), не долучено документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), як і не додано відповідачкою попереднього розрахунку суми судових витрат, а подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником відповідачки додаткової угоди із витратами на суму 29500,00 грн. відбулось із порушенням ч. 8. ст. 141 ЦПК України, тобто за відсутності зробленої стороною заяви про це у встановленому процесуальним законом порядку та строк, а відтак суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення в даній цивільній справі, яким у задоволенні вимог про відшкодування понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 29 500,00 грн. слід відмовити повністю. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed