Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області звернувся в суд із зазначеним вище позовом до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), [PERSON] (відповідач-3), об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Новий двір 2а» (відповідач-4), третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації, а саме квартирою №14 в м. Бердичеві по вул. Котляревського, 2а, Житомирської області. Позовні вимоги мотивуються тим, що на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду від 07.04.2015 року за територіальною громадою в особі Бердичівської міської ради визнано право власності на квартиру за адресою: квартира №14 в м. Бердичеві по вул. Котляревського, 2а, Житомирської області (квартира). За вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі-1,-2,-3 по справі, проте більше двох років останні не проживають в квартирі, що підтверджується актами перевірок паспортного режиму від 18.09.2012 року, а також актом комісії МК ВЖРЕП №7 від 04.06.2014 року. Незважаючи на те, що відповідачі-1,-2,-3 фактично не проживають в зазначеній квартирі без поважних причин більше року, однак припинивши користуватися квартирою, знятися з реєстрації місця їх проживання не бажають. Наявність реєстрації місця проживання відповідачів-1,-2,-3 обмежує позивача у здійсненні його права користування та розпорядження майном. Будь-якої участі у витратах на утримання квартири та проведення ремонту відповідачі-1,-2,-3 не приймають, плати за комунальні послуги не здійснюють. Крім того, будь-яких договірних відносин з приводу користування вищезазначеною квартирою у відповідачів-1,-2,-3 з позивачем, як з власником, не існує. З метою усунення перешкод у здійсненні її права власності на квартиру шляхом припинення права користування житловим приміщенням та наступного скасування реєстрації місця проживання відповідачів-1,-2,-3 позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. У судове засідання представник позивача на підставі довіреності [PERSON] зявився, надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав, просив суд справу слухати у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі-1,-2,-3 в судове засідання не зявилися, про дату, місце, час судового засідання повідомленні належним чином відповідно до норм ЦПК України, причини їх неявки суду не відомі, заперечень на позов до суду не надходило. Представник відповідача-4 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення судом. Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення судом. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло квартира, будинок відповідно до статей 379, 382, 405 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Суд також враховує те, що наявність реєстрації відповідачки у вказаному будинку обумовлює понесення додаткових витрат позивачу на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Крім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, а саме правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Враховуючи те, що відповідачка без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, його станом не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що вона втратила право на користування цим житловим приміщенням. Також, згідно з п.3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 «Про практику застосування законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та членами сімї колишнього власника житла. Однак, відповідно до ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів.

Outcome: partial