Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач в квітні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягувати аліменти з [PERSON] на утримання малолітніх дітей на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за ними у розмірі 1/3 частини усіх її видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачка є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька у свідоцтві про народження доньки [PERSON] записані відповідно до ст. 135 Сімейного Кодексу України. [PERSON] встановив батьківство [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про народження доньки [PERSON] записані відповідно до ст. 126 Сімейного Кодексу України. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання дітей, не піклується їх станом здоров'я, не створює умов для їх нормального проживання та розвитку, залишає на тривалий час без догляду, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Малолітні діти перебувають на обліку в службі в справах дітей Житомирської міської ради. Систематична профілактична робота, яка проводилась із матір'ю дітей не дала позитивного результату. Оскільки подальше перебування дітей в сім'ї становило реальну загрозу їх життю та здоров'ю, було прийняте рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.04.2016 року № 344 «Про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], затвердження висновку щодо відібрання дітей у матері з позбавленням її батьківських прав та направлення малолітніх дітей до державних дитячих закладів». Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання 12.04.2017 року не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У попередньому судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позову. Представники третьої особи - органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради позовні вимоги підтримав, зазначив, що орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 158 ЦПК України. Заслухавши позиції сторін, допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідач є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-44). Відомості про батька доньки [PERSON] у актовому записі про народження записані відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України (а.с.8). [PERSON] встановив батьківство [PERSON], [INFO]. (а.с.44). Відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про народження доньки [PERSON] записані відповідно до ст. 126 Сімейного Кодексу України. (а.с. 45). З повідомлення КУ «Центральної дитячої міської лікарні» м. Житомира від 18.04.2016 року за № 584 вбачається, що в педіатричне відділення № 1 лікарні, 18.04.2016 року поступили діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останні були залишені без батьківського піклування і доставлені в лікарню працівниками служби у справах дітей у супроводі поліції.(а.с.10,11.). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування від 20.04.2016 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 27). Комунальна установа «Обласний центр соціально-психолічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради повідомила, що з 29.04.2016 року на повному державному утриманні перебували діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За період перебування дітей мати відвідувала їх три рази: 30.04.2016 рорку, 03.06.2016 рорку, 12.07.2016 року.( а.с.46). Відповідно до листа КЗ Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків Житомирської обласної ради від 21.02.2017 року № 84, з 27.01.2017 року на повному державному утриманні та вихованні перебуває [PERSON], 11.04.2013 року. З моменту поступлення дитини до закладу, батьки жодного разу доньку не відвідували, не цікавились її життям, допомоги на утримання не надавали, участі у вихованні не приймали. Зі змісту листа КНЗ Бердичівська ЗОШ-інтернат від 22.02.2017 року № 91, [PERSON] дійсно з 27.01.2017 року навчається у вказаному навчальному закладі. За час навчання, мати дитини не провідувала доньку та не цікавилась її долею. Окрім того, факт неналежного виконання своїх батьківських обов'язків відповідачами підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не приділяє дітям належної уваги та батьківського піклування, нігде не працює, часто перебуває в нетверезому стані, діти неохайні, в будинку, де проживали діти постійно грязно, він не опалюється. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Показання допитаних свідків узгоджуються між собою та з іншими доказами, не викликають сумніву, є послідовними та вважаються судом достовірними доказами, тому суд приймає їх до уваги. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, здійснюючи аналіз наданих доказів в їх сукупності, судом встановлено, що відповідачка свідомо та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, що є підставою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Зважаючи на викладене вище, виходячи винятково з інтересів дітей, враховуючи наявність факту ухилення відповідачем від свого обов'язку виховувати та утримувати дітей, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною, фізично здоровою, за станом здоров'я може надавати допомогу на утримання дітей, враховуючи заявлені позовні вимоги, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми, на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до її повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved