Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач в обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що 02 вересня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від першого шлюбу у неї народилася донька [PERSON], [INFO], рідний батько якої позбавлений батьківських прав щодо неї. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2016 року [PERSON] оголошено усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO] Відповідач не приділяє належної уваги дитині, не цікавиться її здоров'ям, вихованням та забезпеченням, не надає належної матеріальної допомоги, ухиляється добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки, чим не виконує обов'язку щодо утримання батьками своїх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач неофіційно працює водієм, однак місце його праці їй невідоме, а тому вважає, що на утримання доньки він спроможний і повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, та просить суд позов задоволити. Відповідач позов визнав повністю, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечив суду пояснивши, що він згідний сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 02.09.2014р. в Лисовицькій сільській раді Стрийського району Львівської області (актовий запис №19), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.2014р. Після реєстрації шлюбу дружина змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2016р. оголошено [PERSON], [INFO] усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO], та внесено зміни до актового запису №28 від 20.09.2010 року про народження [PERSON], складеного у Лисовицькій сільській раді Стрийського району Львівської області серії [NUMBER], вказавши батьком дитини - [PERSON] та в графі прізвище внести зміни з «[PERSON]» на «[INFO]» та в графі по батькові внести зміни з «[PERSON]» на «[INFO]». Як вбачається з свідоцтва про народження від 28.05.2016р., актовий запис №27, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], 2010р.н., проживає разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], що стверджується довідкою Лисовицької сільської ради від 23.01.2017р. №136. Відповідно до ч.4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбних відносинах. Позивач є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] Рішенням суду від 06.04.2016р. відповідача оголошено усиновлювачем цієї дитини, тим самим він набув прав та обов'язків відносно неї у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Однак, відповідач не надає кошти на утримання доньки, хоча зобов'язаний її утримувати. Враховуючи витрати, які необхідні для утримання та виховання дитини, зважаючи на необхідність створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також беручи до уваги відсутність доказів офіційного працевлаштування відповідача та його позицію щодо стягнення з нього аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved