Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 18.02.2000 у виконавчому комітеті Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 2. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з часу укладення шлюбу він весь час перебував на заробітках за кордоном, додому приїжджав виключно на свята, з дружиною бачився рідко, тому в них не було часу вивчити один одного. Три роки тому їх сімя переїхала проживати в Чеську Республіку, м. Прага, але їх стосунки стали погіршуватися, оскільки виявилося, що у нього з дружиною різні характери, способи мислення, різні погляди на сімейні та родинні цінності, а тому дружина з дочкою переїхала проживати до свого батька, який також живе і працює в м. Прага, а він з сином залишився проживати в квартирі, яку винаймає. Протягом останніх двох вони разом не проживають, стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, а їх шлюб існує тільки формально. Примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам дітей, оскільки вони повинні виховуватися в атмосфері взаємної поваги та гармонії, а не спостерігати за постійними сварками та скандалами батьків. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечила. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2000 сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] /а.с. 6/. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 7, 8/. Сімя фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, чого відповідачка не заперечила в судовому засіданні. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сімї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх дітей, оскільки їх повноцінний розвиток і виховання у сімї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved