Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] в рамкам генеральної угоди №24.028/07-ГУ від 17.08.2007 року із змінами та доповненнями від 16.08.2008 року було укладено кредитний договір №24.047-028/07-СК, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США, строком до 16 серпня 2012 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 серпня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та відповідачами укладено тристоронній договір поруки №24.047-028/07-ДП01. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2009 року стягнуто з відповідачів на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №24.047-028/07-СК у розмірі 184936,24 грн., судові витрати в сумі 1700 грн., сплачені витрати за ІТЗ в сумі 30 грн. та витрати за подане оголошення в газету про виклик відповідачів до суду в сумі 570 грн. На виконання вказаного рішення, судом видано виконавчі листи, які були пред`явленні до примусового виконання до Першого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк». Оскільки АТ «Універсал Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №24.047-028/07-СК, а рішення суду від 16.11.2009 року залишається не виконаним, вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачів три відсотки річних, які згідно розрахунку заборгованості станом на 23 березня 2021 року становлять 2194,40 долари США. Представник позивача в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність представника. Позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки відповідача, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, відзиву на позовну заяву не надали, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Згідно вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] в рамкам генеральної угоди №24.028/07-ГУ від 17.08.2007 року із змінами та доповненнями від 16.08.2008 року було укладено кредитний договір №24.047-028/07-СК, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США, строком до 16 серпня 2012 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами (а.с.8-12). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17.08.2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та відповідачами укладено тристоронній договір поруки №24.407-028/07-ДП01 (а.с.14). Відповідно до умов договору, поручитель відповідає за зобов`язаннями Боржника в повному обсязі, а саме за неповернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Кредитного договору (п.5 Договору). Згідно із положеннями\~ст.553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до\~ст.554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст.543 ЦК України). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2009 року по справі №2-3057/2009 стягнуто з відповідачів на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 184936,24 грн., судові витрати в сумі 1700 грн., сплачені витрати за ІТЗ в сумі 30 грн. та витрати за подане оголошення в газету про виклик відповідачів до суду в сумі 570 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2020 року замінено сторону виконавчого провадження у справі №2-3057/2009 з ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк» (а.с.15-17). Як вбачається із матеріалів справи, зобов`язання за рішенням суду від 16.11.2009 року відповідачами не виконані. Підстави припинення зобов`язання визначені\~главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Одночасно суд зауважує, що підстави, зазначені ст.ст.\~599,\~600,\~601,604 - 609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень\~ст.625 ЦК України\~та вважає, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею. Так, відповідно до положень\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Виходячи з наведених вище положень закону, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями\~ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості три відсотки річних за період з 01.03.2018 по 28.02.2021 становлять 2194,40 долари США\~(а.с.7). За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачі не виконують взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надали суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом (ч.1\~ст.141 ЦПК України). На підставі вище викладеного та

Outcome: approved