Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 32025 грн. 61 коп., з яких 29419 грн. 01 коп. в рахунок основного боргу за договором позики та 2606грн. 60 коп. в рахунок трьох процентів (відсотків) річних за період прострочення виконання зобов`язання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 серпня 2016 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 1200 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 01 березня 2017 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти не повернув в обумовлений строк. Відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на добровільне повернення боргу. Представником позивача подано письмову заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 26 серпня 2016 р. взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1200 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 01 березня 2017 р. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, що витікає з положень частини першої статті 527 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, відповідачем не оспорюється наявність розписки, якою підтверджується, що [PERSON] 26 серпня 2016 р. отримав у [PERSON] в борг 1200 доларів США та зобов`язався їх повернути у визначений строк - до 01 березня 2017 року р. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 . Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У постанові ВСУ від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц зазначено наступне. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконані-грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних в простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем у позовній заяві заборгованість [PERSON] за розпискою становить 29419 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень\~ 01 коп. в рахунок основного боргу за договором позики (розписка від 26 серпня 2016 року) та 2606 (дві тисячі шістсот шість) гривень 60 коп. в рахунок трьох процентів (відсотків) річних за період прострочення виконання зобов`язання. Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Розписка підписана відповідачем [PERSON] , що останній визнає. Крім того, відповідач визнає розмір заборгованості, пред`явлений позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги, тому у відповідності до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача всі понесені витрати по справі, що становить 840 (вісімсот сорок )грн. 80 коп. судового збору та витрати на професійну правову допомогу у сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Outcome: approved