Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування звернувся в суд в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтовує тим, що у шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] .. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2017 року шлюб [PERSON] розірвано. Дитина, як до розірвання шлюбу так і після, проживала з батьком за адресою: [ADDRESS] , відповідач залишила дану адресу 05.07.2016 року та на сьогоднішній день місце її перебування не відоме. Аліменти на утримання дочки [PERSON] відповідачем не сплачуються, а тому станом на 30.01.2020 року існує заборгованість в розмірі 15432 грн. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 14.02.2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Дитину було передано під опіку бабусі, про що свідчить рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 22.03.2019 року. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 27.10.2016 року стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10). Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 14.02.2019 року [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Передано малолітню [PERSON] , [INFO] виконавчому комітету Ковельської міської ради Волинської області як органу опіки та піклування для влаштування у сімейні форми виховання (а.с. 31-33). Згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 22.03.2019 року №108 призначено [PERSON] опікуном над малолітньою онукою [PERSON] [INFO] (а.с. 23). Згідно інформації Ковельського ВП ГУНП у від 13.06.2017 року №1863/5603-17, від 26.09.2018 року №3507/56/04-18 місце проживання [PERSON] невідоме (а.с. 5). Згідно довідки-розрахунку №95/20 від 30.01.2020 року Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) за період з 03.10.2016 року по 01.01.2020 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в сумі 15432,20 грн. (а.с. 24). З матеріалів справи судом встановлено, що із зявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки 28.01.2020 року звернулась мати позивача [PERSON] , на утриманні якої перебуває малолітня [PERSON] (а.с. 6). До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшов орган опіки та піклування м. Ковеля (а.с. 7). Згідно нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 24.02.2020 року остання не заперечує проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с. 49). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved