Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 07 травня 2019 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй позовній заяві посилався на те, що 27 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказував, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, станом на 11 квітня 2019 року загальна заборгованість перед банком за умовами договору складає 64363,90 грн, яка складається з: 21102,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 17424,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21591,94 грн пеня за прострочене зобов`язання, 700 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500 грн. та 3041 грн суми штрафів. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 64363,90 грн та понесені судові витрати. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 травня 2019 року в даній справі відкрито провадження з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року (а.с. 7) між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої\~статті 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що кредитний договір 27 грудня 2016 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання, тому посилання відповідача в поданому до суду відзиву на позовну заяву на ту обставину, що позивачем не надано доказів перерахування коштів, виписок або меморіального ордеру не спростовують факт виникнення кредитним правовідносин між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, оскільки відповідач в період з лютий-жовтень 2017 року користувалася картковим рахунком, але в порядку, визначеному договором, грошові кошти не повертала. Звертаючись до суду з позовом, позивач заборгованість за кредитним договором рахує в загальній сумі 64363,90 грн, яка складається з: 21102,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 17424,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21591,94 грн пеня за прострочене зобов`язання, 700 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500 грн. та 3041 грн суми штрафів. Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає всього 38527,82 грн, яких: 21102,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 17424,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту. Окрім того, позивачем також нарахована відповідачу заборгованість за пенею, а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 3041 грн. Щодо вирішення позовних вимог в цій частині суд керується таким. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами договору, а саме пунктами 1.1.5.21,1.1.5.25 (а.с. 9-23), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в цій частині. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2016 року в розмірі 38527 грн 82 коп., з яких: 21102,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 17424,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 59,86 %. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати в розмірі 1921 грн., тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1149,91 грн.

Outcome: partial