Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки а саме його проживання з [PERSON] з 2003 року як чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу; розділити спільно нажите під час фактичних шлюбних відносин майно квартиру [ADDRESS], визнавши за ним право власності на ? частину вказаної квартири, визнати недійсними договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 19.11.2015 року між представником [PERSON] та [PERSON] та договір іпотеки зазначеної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.215-216, 203 ЦК України; розподілити майно подружжя автомобіль [NUMBER] шляхом стягнення з [PERSON] половини його вартості у сумі 55000 грн.. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що познайомився з [PERSON] в 2002 році, а з березня 2003 року вони стали проживати спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі [ADDRESS], яка належала його сестрі [PERSON]. Коли в 2007 році [PERSON] завагітніла вони прийняли рішення про придбання більшої квартири для сім»ї. 25.03.2008 року вони придбали квартиру [ADDRESS] на спільні кошти в сумі 78317 доларів США, але оформили її на [PERSON], оскільки між ними була довіра, і до того ж він був державним службовцем. За квартиру вони внесли гроші в сумі 20000 доларів США, які були ними спільно накопичені, та взяли кредит на придбання цієї квартири у сумі 55582,80 доларів США, придбану квартиру здавали в оренду з умовою для орендарів зробити там частковий ремонт, платежі по кредиту сплачували зі спільного бюджету. 28.12.2007 року у них народився син [PERSON], 06.06.2008 року вони зареєстрували шлюб. Станом на березень 2014 року залишок по кредиту склав біля 30000 доларів США, тому його сестра [PERSON] дозволила йому продати належну їй квартиру квартирі [ADDRESS], що він і зробив навесні 2014 року та отримав за квартиру гроші в умі 28000 доларів США, які віддав [PERSON] для оплати кредиту. З червня 2014 року у них з відповідачкою погіршились відносини і [PERSON] відмовилась далі проживати спільно як подружжя. В 2011 році [PERSON] придбала автомобіль [NUMBER], який, дізнавшись про його намір подати до суду позов про розподіл спільного майна, [PERSON] 20.10.2015 року переоформила на свого батька [PERSON] щоб уникнути його розподілу, тому він просить стягнути половину його вартості у сумі 55000 грн.. Крім того, 19.11.2015 року [PERSON] за довіреністю, виданою [PERSON] та засвідченою нотаріусом в м.Краснодар РФ, продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], зроблено було це без згоди [PERSON] як співвласника квартири, крім того, вважає, що [PERSON] продала квартиру, коли дізналась про подачу ним позову до суду про розподіл майна та що у [PERSON] ніколи не було грошей на придбання чотирикімнатної квартири, тому він просить визнати цей договір недійсним. 25.11.2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір іпотеки, за яким передала [PERSON] вказану квартиру в іпотеку на забезпечення виконання договору позики. З наведених підстав просить визнати недійсним, також, і договір іпотеки, та визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, як на половину спільного майна. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ними, оскільки шлюбні відносини припинені з початку 2014 року, сім»я розпалась остаточно, неповнолітній син [PERSON] проживає з нею, а також просить розподілити майно, набуте під час шлюбу - автомобіль [NUMBER] шляхом стягнення половини його вартості у сумі 142111,53 грн.. Представник [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] не перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року, спільне господарство з ним не вела, а перебувала з ним у близьких відносинах, спільного з ним сина народила 28.12.2007 року у зв»язку з рекомендацією лікарів народити дитину, син після народження постійно проживав з нею та її батьками у квартирі батьків в м.Запоріжжі, вул.Хортицьке шосе 14/165 і [PERSON] з ними не проживав, а шлюб з [PERSON] 06.06.2008 року зареєструвала на його прохання, що йому було необхідно для виїзду за кордон. Квартиру [ADDRESS] вона придбала до реєстрації шлюбу з [PERSON] самостійно, за власні кошти, а на частину вартості цієї квартири оформила кредитний договір, який виплачувала весь час самостійно, оскільки її доходи дозволяли це робити, а [PERSON] у виплаті кредиту та придбанні квартири ніякої участі не приймав, коштів на це не мав, і взагалі був державним службовцем. [PERSON] повністю погасила кредит за квартиру у сумі 30368,19 доларів США в січні 2015 року, а саме тоді, коли з [PERSON] фактичні шлюбні відносини були припинені ще в 2014 році. На цей час вони з сином вже виїхали проживати до Криму. На початку 2015 року вона погасила кредит за квартиру та вирішила її продати. 17.11.2015 року та 19.11.2015 року вона доручила [PERSON] та своїй подрузі [PERSON] продати вказану квартиру, для чого у м.Краснодар оформила довіреності, 19.11.2015 року квартира її представником [PERSON] була продана [PERSON]. Крім того, автомобіль [NUMBER] був придбаний її батьком [PERSON] на його власні кошти, але оскільки цей автомобіль надійшов до салону на замовлення батька тоді, коли батько був у відрядженні, то договір купівлі-продажу вона оформила на себе, але гроші на придбання автомобіля належать її батьку. Коли вона виїжджала до Криму, то переоформила вказаний автомобіль на свого батька, як і належить, і цим автомобілем користувався та користується тільки її батько, тому він не є спільним майном подружжя і розподілу не підлягає. Автомобіль Nissan X Trail р.н. [NUMBER] був придбаний [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з нею, на їх спільні кошти, тому вважає, що він є спільним майном подружжя та необхідно стягнути на її користь з [PERSON] половину його вартості в сумі 142111,53 грн.. З зустрічним позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна [PERSON] не згоден та пояснив, що він сумнівається у тому, що [PERSON] подала позов про розірвання шлюбу з ним та підписала його. Крім того зазначив, що не бажає розривати шлюб із [PERSON], оскільки багато в неї вклав, хоче продовжувати з нею спілкуватись, також виходячи з інтересів дитини. При цьому, не оспорює того факту, що шлюбні відносини з [PERSON] припинились з 2014 року, і вона виїхала в Крим, де зараз і проживає з дитиною. Проти розподілу автомобіля [NUMBER] заперечує, оскільки автомобіль ним був придбаний за особисто йому належні кошти, надав висновок про вартість даного автомобіля на даний час в сумі 171457, 65 грн.. Суду надана заява [PERSON], засвідчена нотаріусом Краснодарського нотаріального округу [PERSON] 03.06.2016 року р.н. 3-1813, в якій [PERSON] вказала, що вона підтверджує те, що вона дійсно підписала та подала до Хортицького районного суду м.Запоріжжя заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] та розподіл спільного майна, зміст цього позову вона підтверджує, у зв»язку з тим, що вона перебуває за межами України вона не зможе бути присутньою у судових засіданнях, тому просить розглянути справу без її участі, за участю її представника./ т.2 а.с.85/. У суду немає підстав ставити під сумнів вказану заяву [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] у своїх позовних заявах не ставили питання про стягнення судових витрат. Відповідач [PERSON] з позовом не погодилась та вказала, що вона дійсно є подругою [PERSON], вони познайомились та спілкувались по роботі. Також, вона працює разом з [PERSON]. В січні 2015 році [PERSON] попросила її продати належну їй квартиру [ADDRESS]. В той момент у неї виникла необхідність та можливість придбати собі квартиру, тому вона вирішила сама купити цю квартиру. [PERSON] позичила кошти у [PERSON], та 19.11.2015 року уклала з [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], договір купівлі-продажу вказаної квартири. 25.11.2015 року вона уклала з [PERSON] договір іпотеки, та передала йому в іпотеку вказану квартиру до повернення йому свого боргу. В квартиру вона перевезла свої речі, розпочала робити там ремонт. Їй відомо, що [PERSON] придбала спірну квартиру в 2008 році сама, виплачувала кредит сама, [PERSON] у цьому участі не приймав. На час продажу цієї квартири [PERSON] було відомо, що квартира належить лише [PERSON], з [PERSON] повноцінної сім»ї ніколи у [PERSON] не було, їй не було відомо про жодні претензії [PERSON] на цю квартиру. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у визнанні договору купівлі-продажу та іпотеки спірної квартири відмовити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, в яких вказав, що [PERSON] в кінці 2015 року позичила у нього кошти на придбання спірної квартири, він надав їй ці кошти, і в забезпечення повернення цих коштів вони уклали договір іпотеки квартири. Йому нічого не було відомо про претензії [PERSON] на вказану квартиру. Вважає, що у задоволенні вимог про визнання договору іпотеки недійсним необхідно відмовити. Приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 19.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що в цей день до неї з»явився [PERSON] з довіреністю від імені [PERSON], яка була засвідчена приватним нотаріусом м.Краснодар, на право продати спірну квартиру. [PERSON] раніше була знайома з [PERSON] як з клієнткою, оскільки засвідчувала інші угоди з її участю, та співпрацювала з фірмою, де працювала [PERSON]. 18.11.2015 року їй по телефону особисто дзвонила [PERSON] та консультувалась з приводу належних документів, які необхідні для здійснення угоди продажу вказаної квартири. 19.11.2015 року вона засвідчила договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був укладений [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності від 19.11.2015 року, яка була їй надана до підписання угоди, та [PERSON]. На даний час діючим законодавством не передбачено необхідності внесення довіреностей, виданих нотаріусами РФ, у реєстр довіреностей. Надана [PERSON] довіреність не викликала у неї сумнівів, враховуючи, також, особистий телефонний дзвінок [PERSON] до укладення угоди, яка висловлювала намір продати квартиру через довірену особу. В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2007 року [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження 1-ЖС №078982 вказано [PERSON]. /т.1 а.с.10/. Згідно наданої копії медичної картки дитини [PERSON], він проживає в [INFO]. /т.1 а.с.191-193/. 25 березня 2008 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, засвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], придбала квартиру [ADDRESS] за 395504 грн., що еквівалентно 78317,62 доларам США. Державна реєстрація права власності здійснена 26.06.2008 року. /т.1 а.с.12-14/. У цьому договорі зазначено, що гроші в сумі 395504 грн., що еквівалентно 78317,62 доларам США, продавці квартири отримали повністю від покупця [PERSON] до підписання цього договору. Також, у договорі [PERSON] засвідчила, що у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває. 25 березня 2008 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір №14/2008/0601 Фжр, за умовами якого отримала кредит у сумі 55582,80 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.03.2008 року. Тоді ж був укладений договір іпотеки вказаної квартири з ПАТ КБ «Надра» у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 25.03.2008 року. /т.2 а.с.175-189, т.1 а.с.222-223/. Згідно довідки ПАТ КБ «Надра» від 09.02.2015 року, [PERSON] 02.02.2015 року повністю закрила кредит, отриманий за кредитним договором №14/2008/0601 Фжр від 25.03.2008 року, в сумі 30368,19 доларів США, та банк претензій до неї немає. З квитанції №181087987 від 29.01.2015 року та заяви про купівлю іноземної валюти №1 від 29.01.2015 року вбачається, що поповнення поточного рахунку за кредитним договором [PERSON] зробила у гривнях в сумі 334050,09 грн. для подальшої конвертації та погашення кредиту. /т.2 а.с.181-183/. 06 червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ЖС №153843./ т.1 а.с.11/. 11 серпня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №046-11F укладеного з ТОВ «Меркурій Моторс» придбала автомобіль [NUMBER] за 132840 грн.. /т.2 а.с.97-102/. 20.10.2015 року вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] батьком [PERSON]. Згідно довідки-рахунку ААЕ №569831 від 20.10.2015 року, вартість цього автомобіля склала 95000 грн../т.2 а.с.102/. 20 грудня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №0971201211 укладеного з ТОВ «Елефант» придбав автомобіль [NUMBER] за 281085 грн../ т.2 а.с.232-241/. Згідно звіту ТОВ «Альянс-ДА» №01/06 від 29.06.2016 року про оцінку транспортного засобу, на даний час ринкова вартість автомобіль [NUMBER] складає 171457,65 грн.. Представником [PERSON] надані роздруківки з Інтернету про те, що аналогічні автомобілі Nissan X Trail 2012 року випуску на даний час продаються за 17500 21000 доларів США. Згідно довідки ДПІ в Хортицькому районі від 04.02.2016 року, [PERSON] з січня 2008 року по грудень 2014 року як ФОП перебувала на спрощеній системі оподаткування, та вказаний розмір доходу [PERSON] за вказаний період. /т.1 а.с.173/. Згідно довідки начальника відділу ГУ ДФС в Запорізькій області, [PERSON] з 1997 року працює у податкових органах./т.1 а.с.87-88/. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що на даний час він вийшов на пенсію. 26 квітня 2012 року [PERSON] надала [PERSON] довіреність, засвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу за р.н. 1459, якою уповноважила його розпорядитись належною їй квартирою №15 в б.97 по пр.Леніна в м.Запоріжжі /т.1 а.с.89/. 29.01.2014 року [PERSON], як представник [PERSON], уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], продаж здійснено за 223769 грн.. /т.1 а.с.220-221/. 07.06.2005 року [PERSON] видав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом, про право розпорядження належним йому автомобілем [NUMBER]. /т.2 а.с.42/. 29.01.2015 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність, засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального кругу [PERSON], якою доручила [PERSON] продати або подарувати належну їй квартиру [ADDRESS]./т.1 а.с.197/. 17 листопада 2015 року [PERSON] довіреністю, засвідченою в цей день нотаріусом Краснодарського нотаріального округу м.Краснодар [PERSON] за р.н. 6-5320, уповноважила [PERSON] продати належну їй квартиру [ADDRESS]./т.2 а.с.95/. 19 листопада 2015 року [PERSON] довіреністю, засвідченою в цей день нотаріусом Краснодарського нотаріального округу м.Краснодар [PERSON] за р.н. 6-5354, уповноважила [PERSON] продати [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS]. /т.2 а.с.96/. 19 листопада 2015 року [PERSON] як представник [PERSON] на підставі довіреності від 19.11.2015 року, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого продав їй квартиру [ADDRESS] за 150000 грн.. Договір засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.н.12133. / т.1 а.с.218-219/. 25 листопада 2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] іпотечний договір, на підставі якого у забезпечення зобов»язання, яке виникло у [PERSON] перед [PERSON] на підставі договору позики 25.11.2015 року на суму 598750 грн. /еквівалент 25000 доларам США/, вона передала йому в іпотеку придбану нею квартиру [ADDRESS]./ т.1 а.с.222-223/. 02.11.2015 року [PERSON] подав до Хортицького районного суду м.Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім»єю, розподіл майна подружжя квартири [ADDRESS] та автомобіля [NUMBER]. Ухвалою суду від 18.11.2015 року провадження по цій справі було відкрите, а ухвалою від 15.01.2016 року справу призначено до розгляду, та одночасно накладено арешт на спірну квартиру. 24.02.2016 року за заявою позивача вказану позовну заяву було залишено без розгляду. З тексту позовної заяви [PERSON], одної суду 02.11.2015 року, вбачається, що він разом з [PERSON] сплачував кредит за спірну квартиру, щомісячний платіж складав близько 1000 доларів США, що гроші, виручені за продаж належної його сестрі [PERSON] квартири [ADDRESS] в сумі 28000 доларів США відразу ж були віднесені до банківської установи, та погашений кредит за спірну квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона рідна сестра [PERSON]. Їй належала квартира [ADDRESS], при цьому цю квартиру купували її брат та мама, а сама свідок постійно проживає в м.Мелитопіль. Приблизно в 2002 році її брат познайомився з [PERSON], у них почались близькі стосунки, вони жили як сім»я у належній свідку квартирі. Потім свідок з братом робили в цій квартирі ремонт, і [PERSON] допомагала з ремонтом, а на час ремонту [PERSON] з її братом жили у її батьків. [PERSON] висловлювала бажання вийти заміж за [PERSON] та народити дитину. Коли [PERSON] та [PERSON] не змогли погасити кредит за чотирикімнатну квартиру, [PERSON] наполіг на продажу квартири [ADDRESS], вона дала йому довіреність на праж цієї квартири, і з його слів знає, що за отримані від продажу цієї квартири гроші вони погасили кредит за квартиру [ADDRESS]. При цьому, свідку не відомо, коли саме і за які кошти купувалась квартира по Калнишевського, ким саме купувалась і чи були якісь грошові збереження. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах ще з 90-х років. Приблизно на початку 2000-х років [PERSON] познайомив його з [PERSON], представивши її як другу половину. Свідок зустрічався з ними обома і в квартирі [ADDRESS], і поза квартирою. Коли він бував в цій квартирі то бачив, що там перебуває і [PERSON], бачив її речі в квартирі, там почувалась жіноча рука. Коли він уходив з квартири, то [PERSON] залишалась разом з [PERSON]. Для себе свідок зробив висновок про те, що [PERSON] та [PERSON] живуть як чоловік та дружина. При цьому, йому не відомо коли у них народився син та вони зареєстрували шлюб, йому нічого не відомо про те, чи вели вони спільний бюджет, які були у них доходи, яке майно вони купували. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає близько 15 років, а десь в 2009 2010 роках [PERSON] познайомив його з [PERSON], після народження їх дитини. Оскільки він тренується з [PERSON], то декілька разів заїжджав за ним в Хортицький район, де живуть батьки [PERSON], тоді в них уже був син. З [PERSON] він близько не спілкувався, про їх сімейні відносини нічого не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала експертом в ПП «Експерт ПД» до 2003 року, разом з нею працювала [PERSON], та в зв»язку з роботою вона познайомилась з [PERSON], як зі слідчим ДПІ. Під час спільної роботи в 2000-2001 роках і познайомились [PERSON] та [PERSON], у них почались близькі стосунки, вони жили разом до реєстрації шлюбу у квартирі№15 б.97 по пр.Леніна в м.Запоріжжі. При цьому, свідок пояснила, що з 2003 року вона у ПП «Експерт» вже не працює, та подальших подробиць відносин [PERSON] і [PERSON] не знає. В квартирі по пр.Леніна свідок була лише один раз, [PERSON] в квартирі не було. Зі слів [PERSON] у той час їй було відомо, що [PERSON] живе з [PERSON], ночує в його квартирі, готує йому сніданки, та робить ремонт в його квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з часу їх спільної роботи ДПІ, а [PERSON] знає з 2003 року вона працювала в експертній установі. У них виникли близькі відносини, вони почали жити разом як в квартирі [PERSON] по пр.Леніна, так і в квартирі батьків [PERSON]. При цьому, вдома у них свідок не був. [PERSON] разом відпочивали, ходили у кафе та ресторани, і [PERSON] та [PERSON] завжди були разом, поводились як подружжя. Коли [PERSON]В, разом зі свідком працювали в ДПІ в м.Одеса, то [PERSON] та [PERSON] знімали разом квартиру в [PERSON], [PERSON] відкрила меблевий салон і він позичив [PERSON] гроші на купівлю меблів для цього салону. Йому відомо зі слів [PERSON], що вони разом з [PERSON] купили в кредит квартиру, потім [PERSON] продав свою квартиру по пр.Леніна та з цих грошей погасили кредит. При цьому, свідок не може чітко сказати, як саме жили [PERSON] та [PERSON] як чоловік та дружина, чи був у них спільний бюджет. Колись він бачив, як вони разом в магазині вибирали комусь подарунок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 1997 року, разом працювали в ДПІ. З [PERSON] [PERSON] жив у цивільному шлюбі, на протязі 2005-2006 років вони приходили у ресторан до свідка завжди разом, вони жили у [PERSON] в квартирі, при цьому вдома у них він не бував. У його присутності в ресторані вони обговорювали якісь спільні фінансові питання, один раз вони спільно відпочивали на базі відпочинку. Те, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина це його особисте враження, йому не відомо, який у них був бюджет спільний чи ні, чи купували вони разом якісь речі, чи мали взаємні обов»язкі як подружжя. Після 2006 року він з ними не спілкувався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2007 році познайомилась з [PERSON] та [PERSON], прийшла до них у гості в квартиру [ADDRESS], вони вели себе як подружжя, вона навіть не знала, що вони не розписані. В квартирі були якісь речі [PERSON], вона вела себе в квартирі як господиня, показувала свідку зроблений в квартирі ремонт та пишалась ремонтом, похвалилась тим, що [PERSON] купив їй автомобіль. Ще кілька разів свідок з чоловіком зустрічалась з ними у ресторані, вони вели себе як подружжя. Їй не відомо, чи був у них спільний бюджет. Спілкувалась з ними десь півтора роки, потім перестала спілкуватись. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона однокласниця [PERSON]. [PERSON] свідок знає з 2001-2002 років. [PERSON] з [PERSON] познайомились під час роботи в ПП «Дондик», у них почались близькі відносини, та через невеликий час після свого знайомства вони вже проживали разом в квартирі [PERSON] на пр.Леніна. Ці обставини вона знає з слів [PERSON]. Остання їй поясняла, що сприймає [PERSON] як чоловіка. Свідок дружила з [PERSON], бувала у них з [PERSON] в квартирі останнього, кілька разів залишалась там ночувати. [PERSON] жила в тій квартирі, там були її речі. В 2003 році свідок вийшла заміж, на реєстрації її шлюбу були присутні [PERSON] з [PERSON] та батьки [PERSON]. Проводився відеозапис свята, свідок не заперечує проти дослідження цього відеозапису у судовому засіданні. В 2008 році у [PERSON] та [PERSON] народився син. Свідку відомо, що після народження сина вони купили чотирикімнатну квартиру в Хортицькому районі, що за квартиру виплачувався кредит, проте подробиці їй невідомі. За які кошти і хто саме купував квартиру, хто виплачував кредит не знає. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він продав свою квартиру по пр.Леніна і за отримані від продажу гроші погасили кредит. Їй, також, відомо, що [PERSON] займалась бізнесом, що доходи від бізнесу покривали витрати, з її слів свідку відомо, що [PERSON] допомагав їй у бізнесі. [PERSON] вважає, що [PERSON] та [PERSON] жили як сім»я, при цьому свідку не відомо чи вели вони спільний бюджет, чи купували вони разом якісь речі. Останні три п»ять років вона з [PERSON] не спілкувалась, оскільки у кожної своє життя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] вона знає з 2010 року, знає, що у неї є чоловік, але його вона ніколи не бачила. [PERSON] знає, що [PERSON] займається бізнесом, у неї меблеві салони. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що у той був кредит за квартиру, вона дуже хвилювалась з приводу погашення цього кредиту, та розраховувала сама на себе. В 2013 -2014 році [PERSON] з сином жили в квартирі своїх батьків, свідок приїжджала поздоровляти її з днем народження. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 2006-2007 років, вони разом працювали, він працював водієм, іноді підвозив [PERSON] додому в Хортицький район, коли сама вона ще не їздила за кермом. Свідку не відомо, щоб у цей період [PERSON] з кимось жила у шлюбі, з нею жив тільки син. Коли він приїжджав до [PERSON] у квартиру до її батьків, він бачив тільки батьків, [PERSON] ніколи не бачив та його не знає. У розмовах [PERSON] говорила тільки про свого сина, про чоловіка ніколи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка по будинку з [PERSON] та її батьками, з [PERSON] знайома з дитинства. В 2005 2006 роках [PERSON] повідомила їй, що у неї є молодий чоловік [PERSON]. [PERSON] завжди жила зі своїми батьками в Хортицькому районі, [PERSON] до неї приїжджав. В цей час до 2008 року [PERSON] приходив до них, іноді залишався ночувати після спільного святкування якихось свят, коли він не міг сісти за кермо. До народження сина [PERSON] [PERSON] періодично приходив до [PERSON] в квартиру до її батьків на свята, вони разом їздили відпочивати на море, в тому числі до Єгіпту. В 2004 році у свідка народився свій син, і вона часто залишала його для догляду у батьків [PERSON], тому часто бувала в їх квартирі. [PERSON] ніколи постійно не проживав з [PERSON] в квартирі її батьків, приїздив тільки до сина. Свідку відомо, що [PERSON] в кредит купила квартиру і дуже хвилювалась з питання погашення цього кредиту, вона багато працювала і бухгалтером, і вела свій бізнес. [PERSON] працював в ДПІ, та дуже часто працював в інших містах. Після народження сина [PERSON] відразу ж вийшла на роботу, дитину доглядала її мати, а потім [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Свідку не відомо, чи вели [PERSON] та [PERSON] спільний бюджет, чи пов»язував їх спільний побут, чи купували вони разом якісь крупні речі. Автомобіль «Фіат» купив собі батько [PERSON], саме він завжди їздив на цьому автомобілі. Свідок [PERSON] мати [PERSON] суду пояснила, що з 2003 року по 2008 рік її донька не проживала спільно з [PERSON], не вела з ним спільний побут та не знаходилась із ним у фактичних шлюбних відносинах. Донька завжди жила з нею та батьком в їх квартирі в Хортицькому районі і до, і після народження дитини, всі їх речі завжди були у них в квартирі. [PERSON] не жила з [PERSON] в його квартирі, він лише приїжджав до доньки, після реєстрації шлюбу також не проживав постійно з донькою, а лише приїжджав спочатку до [PERSON] та до сина, залишався ночувати, коли після святкування якихось свят не міг сісти за кермо. [PERSON] ніколи не звав доньку заміж, а після народження дитини попросив її зареєструвати шлюб, що йому було необхідно для оформлення документів для виїзду за кордон. Свідок говорила [PERSON], що сім»я не живе так, як жили вони. Донька з [PERSON] їздила на відпочинок, одного разу він відвіз їх на відпочинок у Крим, їх залишив, а сам поїхав, є кілька фотографій. В березні 2008 року [PERSON] за свої збереження купила чотирикімнатну квартиру по вул.Калнишевського, а також взяла кредит, оскільки її збережень не вистачало для придбання квартири. Кредит донька виплачувала сама. Спільного бюджету у доньки з [PERSON] ніколи не було. В 2015 році донька сплатила кредит, а потім продала вказану квартиру. Автомобіль «Фіат» купив батько [PERSON] на власні кошти, але оскільки він перебував у відрядженні за межами Запоріжжя, коли автомобіль надійшов до салону на його замовлення, то купівлю оформила на себе донька, а потім переоформила автомобіль на батька, і автомобілем користується лише він. Судом досліджені фотографії, надані [PERSON] в обґрунтування його позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю з [PERSON]. У т.1 на а.с.91,142-161 розміщені фотознімки з зображення [PERSON], [PERSON] та інших осіб. Так. на а.с.91 фотографія з реєстрації шлюбу свідка [PERSON] , яка відбулась в 2003 році, на якій серед гостей зображені [PERSON] з [PERSON], а також батьки [PERSON], на інших фото за 2007 рік з Криму з відпочинку, зображення [PERSON], її матері та подруги в квартирі [PERSON] на пр.Леніна, та вдома у батьків [PERSON] на різних святкуваннях, потім вдома у батьків [PERSON] разом з сином сторін по справі [PERSON], з відпочинку на морі та на природі, та фотографії з реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Судом, також, досліджені відеозаписи, зроблені [PERSON] з участю його, батьків [PERSON] та сина сторін [PERSON], які, як зазначив позивач, робила [PERSON]. На цих відеозаписах видно, що події відбуваються у квартирі батьків [PERSON] коли дитина ще маленька два і більше місяців, на них присутній [PERSON], який поводить себе як батько дитини та бавиться з дитиною, нормально спілкується з [PERSON] та її матір»ю з приводу дитини. Зображений на цих відеозаписах [PERSON] в тому числі і в домашньому одязі /т.1 а.с.164/. Також, на відеозаписах реєстрації шлюбу та весілля свідка [PERSON] [PERSON] в 2003 році видно, що присутні [PERSON] з [PERSON], вони тримаються та танцюють разом, поводяться як особи, у яких близькі відносини, дарують подарунок разом з батьками [PERSON] /т.1 а.с.166/. Суду надана роздруківка спілкування [PERSON] та [PERSON] через Вайбер в 2015 році /т.1 а.с.82-140/, з якої вбачається, що [PERSON] з»ясовує у [PERSON] куди поділись гроші від продажу квартири [ADDRESS], що він залишився винен людям гроші за дивани, придбані для меблевого салону. Аналогічні питання ставить [PERSON] і під час дослідженого судом аудіозапису телефонної розмови від 27.02.2016 року / т.2 а.с.74/, як він зазначив, з [PERSON]. [PERSON] питає за гроші, отримані ним від продажу зазначеної квартири, наполягає на тому, що за ці гроші погашено кредит за чотирикімнатну квартирі, а жінка, з якою він говорить, каже що не пам»ятає, треба дивитись документи, але не підтверджує, що за ці гроші погашено кредит. Сторонами не оспорюється те, що з 2003 року кожен з них не перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, [PERSON] до шлюбу з [PERSON] взагалі не була у шлюбі, а попередній шлюб [PERSON] розірваний 04.08.1998 року. /т.2 а.с.43/. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимови [PERSON] в частині розподілу майна подружжя автомобіля [NUMBER] підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині його позовні вимоги задоволенню не підлягають, позовні вимоги [PERSON] про розподіл майна подружжя підлягають частковому задоволенню в частині стягнення половини вартості автомобіля, а позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому, діючий ЦПК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, а попередній ЦПК України не передбачав можливості встановлення такого факту, тому позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу за період з 2003 року по 01.01.2004 року задоволенню не підлягають. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України №6-148цс12 від 12.12.2012 року. Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку [PERSON], пред»явивши позовні вимоги про встановлення факту проживання його та [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання за ним права власності на частину придбаної під час такого проживання квартиру, не надав суду належних та допустимих доказів того факту, що він проживав із [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по день реєстрації їх шлюбу 06.06.2008 року. Так, сам факт народження у сторін по справі спільної дитини в грудні 2007 року не є належним доказом того, що вони проживали як родина. Суду не надано доказів того, що у вказаний період [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом і в якому саме помешканні, що вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю. Суду надані докази того, що спочатку сама [PERSON], а потім із дитиною [PERSON] постійно проживала у своїх батьків в [ADDRESS]. Суду не надано доказів того, що [PERSON] там проживав у будь-який період чи до реєстрації шлюбу, чи після неї, - як чоловік [PERSON]. Вказані обставини нічим об»єктивно не спростовані. Так, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що з 2003 року у [PERSON] із [PERSON] були сімейні відносини, вони проживали разом в квартирі по пр.Леніна. Проте, свідки, які декілька разів бували в цій квартирі, не підтвердили того, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю. Свідки просто бували в квартирі, бачили, що там була присутня [PERSON], якісь окремі її речі, велись розмови про ремонт квартири, проте це не свідчить про те, що вони жили як сім»я. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] друзі та колишні колеги [PERSON], засвідчили те, що бачили його та [PERSON] разом, в ресторанах та під час відпочинку і вони вели себе як подружжя. При цьому, [PERSON] пояснив, що йому не відомо, чи був у них спільний бюджет та спільне господарство та де саме вони жили як сім»я, [PERSON] пояснив, що [PERSON] приїжджала до [PERSON] у м.Одесу, коли він там працював, жила з ним у зйомній квартирі та відкрила салон меблів, а також вони усі разом відпочивали у кафе та ресторанах, але також не зміг пояснити, чи мали вони спільний бюджет, чи робили спільні витрати, чи мали обов»язкі подружжя, а свідок [PERSON] показав, що взагалі познайомився із [PERSON] в 2009 -2010 роках, тобто вже після реєстрації їх шлюбу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала про близькі стосунки [PERSON] та [PERSON] до 2003 року зі слів [PERSON], яка їй казала, що ночує у [PERSON] та готує йому сніданки. З 2003 року свідок нічого про відносини сторін по справі не знає. Такі пояснення свідків не можуть бути належними доказами позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання його та [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свідок [PERSON] [PERSON] пояснила суду, що вважає, що [PERSON] та [PERSON] з 2003 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом у квартирі [PERSON] по пр.Леніна, де вона кілька разів була, разом з батьками [PERSON] були на весіллі у свідка, а також вони купили квартиру в Хортицькому районі. При цьому, свідок також пояснила, що їй не відомо чи [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю, та за чиї кошти була придбана чотирикімнатна квартира по вул.Калнишевського. Таким чином, пояснення свідків з боку [PERSON], допитаних судом, суд не може взяти до уваги як докази того, що [PERSON] та [PERSON] з 2004 року по 06.06.2008 року проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Довіреність, видана 07.06.2005 року [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на право розпорядження належним йому автомобілем [NUMBER] також не свідчить про наявність у [PERSON] з [PERSON] фактичних шлюбних відносин, наявності у них спільного бюджету та обов»язків, притаманних подружжю. Суду, також, не надано належних та допустимих доказів того, що квартира [ADDRESS] була придбана в березні 2008 року за спільні кошти [PERSON] та [PERSON]. Усі допитані судом свідки пояснили, що їм не відомо, чи був у сторін по справі спільний бюджет та чи вели вони спільне господарство, і чи купували разом якісь речі для сім»ї, в тому числі спірну квартиру. Крім того, факт придбання [PERSON] для [PERSON] автомобілів до реєстрації шлюбу, про що повідомляли свідки з боку позивача, також не підтверджений жодними доказами, тим більше, що в той час [PERSON] перебував на державній службі та не надав доказів того, що отримуваний ним в цей час дохід давав йому можливість купувати як автомобілі для [PERSON], так і брати участь у придбанні чотирикімнатної квартири, при тому, що доходи [PERSON] давали їй такі можливості, про що свідчить довідка ДПІ про її доходи. Твердження [PERSON] про те, що він брав участь у щомісячних платежах по кредиту, які складали близько 1000 доларів США спростовуються довідкою про розмір щомісячних платежів, наданою ПАТ КБ «Надра», а його твердження про те, що він робив у спірній квартирі ремонт та здавали квартиру орендарям з вимогою зробити частковий ремонт, жодними доказами не підтверджені. Аналізуючи надані суду спільні фотографії [PERSON] та [PERSON], а також відеозаписи з весілля свідка та з квартири батьків [PERSON], де [PERSON] бавиться зі своїм сином, суд приходить до висновку, що вони містять підтвердження того, що до реєстрації шлюбу у [PERSON] та [PERSON] дійсно були близькі, інтимні стосунки, що вони періодично бували самі та зі своїми друзями у квартирі по пр.Леніна, що належала сестрі позивача, а також що [PERSON] бував у квартирі батьків [PERSON], де проводив час із нею та з їх спільною дитиною, а також що вони разом відпочивали на морі та із друзями. Проте, ці докази не свідчать про наявність ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Відеозапис з весілля свідка [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] були разом як молоді люди, між якими є близькі стосунки, на весіллі у знайомої, і не свідчить про те, що вони живуть разом фактично як подружжя, а той факт, що вони дарують подарунок молодятам разом з батьками [PERSON] не свідчить про те, що цей дарунок був придбаний на їх спільні кошти. Відеозаписи, на яких [PERSON]В разом з матір»ю [PERSON] бавляться з дитиною, якій два місяці, а [PERSON] при цьому одягнутий лише у майку, також не свідчать про те, що у [PERSON] та [PERSON] фактично є сім»я, спільний побут та бюджет, та взаєморозподіл обов»язків подружжя, в тому числі і щодо догляду за дитиною, а свідчить лише про те, що батько добре спілкується з дитиною та з іншими членами сім»ї [PERSON]. При цьому, свідок [PERSON], яка є безпосередньо сусідкою сім»ї [PERSON], та дуже часто буває у них вдома, пояснила, що [PERSON] дійсно часто у них бував, але з ними постійно не проживав, а ночувати залишався лише коли не міг сісти за кермо. Зміст наданої суду переписки по Вайберу між [PERSON] та [PERSON] вже після її від»їзду до Криму в 2015 році також не підтверджує того, що до реєстрації шлюбу вони жили разом як чоловік та дружина, і що квартиру по вул.Калнишевського вони придбали за спільні кошти, а свідчить про спір між сторонами щодо грошей, отриманих [PERSON] на початку 2014 року за продану ним квартиру по пр.Леніна, а також з приводу розрахунків за меблі, придбані [PERSON] для її меблевих салонів, а також з приводу подання [PERSON] позовів про розподіл майна та про продаж спірної квартири. При цьому, це листування не містить підтвердження [PERSON] того, що гроші за продану квартиру [PERSON] вона витратила на погашення кредиту за квартиру по вул.Калнишевського. Вказане листування свідчить, також, про те, що сім»я [PERSON] та [PERSON] розпалась, і остання залишилась з дитиною постійно проживати в Криму. Не надано суду і будь-яких документів, які б підтверджували передачу [PERSON] при придбанні квартири [ADDRESS] грошей або [PERSON], або продавцю цієї квартири. Жоден зі свідків також не дав свідчень, які б підтверджували цей факт. Суд критично відноситься до тверджень [PERSON] щодо того, що оскільки державна реєстрація придбаної квартири [PERSON] здійснена вже після укладення шлюбу з ним, то вона набула право власності на цю квартиру вже у шлюбі, так як згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2008 року квартири [ADDRESS], усі гроші за вказану квартиру продавці отримали до підписання цього договору. Суду не надано доказів того, що вказаний договір купівлі цієї квартири [PERSON] здійснила в інтересах її сім»ї з [PERSON]. Крім того, суд критично відноситься до доводів [PERSON] про те, що за кошти, отримані ним від продажу квартири [ADDRESS] в сумі 28000 доларів США, вони з [PERSON] погасили кредит за квартиру [ADDRESS], оскільки продаж вказаної квартири здійснена 29 січня 2014 року, згідно довідки ПАТ КБ «Надра» про платежі по кредиту №14/2008/0601/Фжр з 29.01.2014 року погашення кредиту відбувалось у незначних сумах, а повне погашення кредиту відбулось лише 02.02.2015 року, тобто майже через рік після продажу квартири Флек. Крім того, погашення відбулось шляхом надання [PERSON] грошей не в доларах США, а у гривнях, на які були придбані долари США. [PERSON] при цьому суду пояснив, що відразу ж після здійснення продажу квартири в цей же день він відвіз [PERSON] до банку, та чекав її в машині, а вона вийшла і сказала, що внесла ці гроші в рахунок погашення кредиту. Пояснення [PERSON] в цій частині суперечать документам, наданим ПАТ КБ «Надра» з приводу погашення кредиту. Не підтверджений факт і погашення кредиту за спірну квартиру з грошей, отриманих від продажу квартири по пр.Леніна, і аудіозаписом телефонної розмови [PERSON] з, як він зазначив, [PERSON], оскільки в цій розмові [PERSON] намагається примусити співрозмовницю сказати, що ці кошти витрачені на сплату кредиту, але вона зазначила, що не пам»ятає, треба дивитись документи, тобто такого факту вона не підтвердила. Таким чином, суду не надано доказів того, що [PERSON] як надавав свої власні кошти на придбання спірної квартири в 2008 році, так і надавав свої власні кошти на погашення кредиту за вказану квартиру. Суд, також, не приймає до уваги доводи позивача по первісному позову про те, що у відповідача [PERSON] не було грошей на придбання спірної квартири, і що спірна квартира була терміново продана [PERSON] з метою уникнути її розподілу, оскільки [PERSON] стало відомо про поданий [PERSON] 02.11.2015 року позов до неї про розподіл квартири. Так, про намір [PERSON] продати належну їй квартиру свідчить довіреність, яку вона видала ще в січні 2015 року [PERSON] в м.Запоріжжі на право відчуження цієї квартири, [PERSON] пояснила, що позичила гроші на придбання квартири у [PERSON], в зв»язку з чим уклала з ним договір іпотеки, і вказані обставини підтверджені у письмових запереченнях проти позову самого [PERSON] та наявністю договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON].. Вказані пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON] нічим об»єктивно не спростовані. Нічим об»єктивно не спростовані, також, їх твердження про те, що при укладенні договорів купівлі-продажу та іпотеки в листопаді 2015 року їм не було відомо про претензії [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. За змістом ч.1 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у особи право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, коли інша сторона не визнає, заперечує або оспорює наявне у особи право власності, а також у разі втрати документа. Який посвідчує право власності. Право власності на спірну квартиру [ADDRESS] на час укладання її представником договору купівлі-продажу 19.11.2015 року, належало [PERSON]. В даному випадку [PERSON] не надано жодних доказів, які могли б дати суду підстави встановити факт проживання його з [PERSON] на час придбання квартири як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнати, що вказана квартира була придбана ним та [PERSON] на спільні кошти, як того передбачає ст.74 СК України, і тому вона є об»єктом спільної сумісної власності. Норми ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України передбачають, що згода співвласників /подружжя/ на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та /або/ державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Вказані норми закону передбачають, що при укладенні одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Позивач [PERSON] обґрунтував свої позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного представником [PERSON] із [PERSON] 19.11.2015 року, та визнання недійсним договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між [PERSON]В, та [PERSON] 25.11.2015 року саме тим, що він, як співвласник квартири [ADDRESS], не давав свою нотаріально посвідчену згоду на продаж квартири. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі №6-1622цс15 від 07.10.2015 року, укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної с сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Пояснення [PERSON] та [PERSON] про те, що їм не було відомо про те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] та має претензії щодо неї, а також пояснення [PERSON] щодо того, що [PERSON] сама придбала цю квартиру і [PERSON] жодного відношення до неї не мав, у судовому засіданні нічим об»єктивно не спростовані. Крім того, суд уже дійшов до висновку про те, що спірна квартира не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки придбана особисто [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON], та про те, що у задоволенні вимог про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2004 року до 06.06.2008 року необхідно відмовити. Тому у суда немає підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного представником [PERSON] із [PERSON] 19.11.2015 року, та договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 25.11.2015 року. При цьому, судом встановлено, що автомобілі [NUMBER] та Nissan X Trail р.н. [NUMBER] були придбані [PERSON] та [PERSON] відповідно обидва в 2011 році, тобто під час їх шлюбу. Суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що автомобіль [NUMBER] був придбаний її батьком та на належні батьку кошти, оскільки ці обставини спростовуються договором від 11 серпня 2011 року купівлі-продажу №046-11F укладеного з ТОВ «Меркурій Моторс», з якого вбачається що купівлю здійснила саме [PERSON] та зареєструвала вказаний автомобіль на своє ім»я. Також, суду не надано належних доказів в спростування цих обставин. На даний час [PERSON] здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на її батька [PERSON]. Також, суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що автомобіль [NUMBER] придбаний ним хоча і в період шлюбу з [PERSON]М, але на особисто йому належні кошти, оскільки суду також не надано належних доказів в обґрунтування цих обставин. Таким чином, вказані автомобілі у відповідності до ст.60 СК України є майном, набутим подружжям під час шлюбу, яке належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ такого майна, у разі його поділу їй частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до ч.4 ст.71 СК України, присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається за його згодою за виключенням випадків, передбачених ЦК України, та за умови попереднього внесення другим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте, вказані вимоги стосуються грошової компенсації за нерухоме майно. В даному випадку обидві сторони заявили позовні вимоги про стягнення на користь кожного з них половини вартості зазначених автомобілів. Вказані позовні вимоги суд вважає можливим задовольнити частково. При цьому, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] половину вартості автомобіля [NUMBER] у сумі 55000 грн., виходячи з його вартості в 110000 грн., при цьому, не надавши суду доказів того, що ринкова вартість вказаного автомобіля на час розгляду справи є саме такою. [PERSON] також не надала суду будь-яких підтверджень ринкової вартості цього автомобіля на даний час. Тому суд виходить із довідки-рахунку ТОВ «Автодрім» від 20.10.2015 року, у якій вартість вказаного автомобіля зазначена в 95000 грн., тому половина від цієї суми складає 47500 грн., а оскільки [PERSON] здійснила відчуження вказаного майна, то з неї має бути стягнута вказана сума на користь [PERSON]. У свою чергу [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості автомобіля [NUMBER] в сумі 142111,53 грн., посилаючись на дані з Інтернету щодо ціни, за якою на даний час продаються аналогічні автомобілі. Проте, вона не надала суду експертної оцінки вказаного автомобіля щодо його ринкової вартості. Згідно зі звітом №01/06 про оцінку транспортного засобу Nissan X Trail р.н. [NUMBER] від 29.06.2016 року, проведеного оцінювачем [PERSON], ринкова вартість вказаного автомобіля складає 171457,65 грн., тобто половина від його вартості складає 85729 грн., тому вказана сума підлягає стягненню на користь [PERSON] як половина вартості спільного майна подружжя, яке залишається у власності [PERSON]. Крім того, з обставин справи, які були встановлені під час її розгляду, суд встановив, що сім»я [PERSON] та [PERSON] на даний час остаточно розпалась, про що свідчать як позовна заява [PERSON], так і її посвідчена нотаріально заява, надіслана Хортицькому районному суду м.Запоріжжя, від 03.06.2016 року, а також пояснення у судовому засіданні самого [PERSON], матері [PERSON] [PERSON], а також той факт, що в 2015 році [PERSON] сам подавав заяви про розірвання шлюбу з [PERSON], про що свідчать зміст його позовної заяви, ухвала Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2016 року та ухвала Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2015 року, та зазначав, що сім»я з [PERSON] розпалась. При розгляді ж цієї справи [PERSON] не навів суду доводів щодо можливості збереження сім»ї з [PERSON], щодо заходів, які він бажає здійснити для цього, не заявив клопотання про надання їм часу для примирення. Сторони на даний час з 2014 року проживають окремо, [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають у Криму, що не оспорюється [PERSON], спільне господарство не ведуть. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: partial