Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстрований відповідач [PERSON] , який є його сином. Проте, незважаючи на реєстрацію відповідача за вказаною адресою, останній у такій квартирі не проживає понад рік, не сплачує комунальні послуги щодо утримання житла, при цьому перешкоди у користуванні квартирою останньому не чинилась. Факт непроживання відповідача за адресою місця реєстрації підтверджується актом ЖБК №169. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в такій не проживає понад встановлений законом строк, існують підстави для визнати останнього таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив суд такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позов визнав, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134085219. Відповідно до статей 317 , 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, вказаною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Встановлено, що відповідач [PERSON] , який є сином позивача, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Як видно з акту ЖБК №169 від 24.11.2020, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, однак не проживає у квартирі [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, серед яких заява про визнання позову, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод у користуванні таким, не надано, а відтак суд дійшов висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . При цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Разом з тим, порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтею 7 якого передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що правовим наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття такої з реєстрації місця проживання, відтак позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не може бути судом задоволений. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908 грн., а відтак останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 454 грн., а решту судових витрат у розмірі 454 грн. стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: partial