Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», від імені якого діє представник за довіреністю, пред`явило позов до Троїцького районного суду Луганської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором від 13.12.2011 року в сумі 27205,91 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.12.2011 року [PERSON] отримав кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 26.02.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 27205,91 грн., яка складається з: 13907,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3962,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7564,37 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1271,71 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, в позовній заяві просив справу розглядати без участі представника. Причини неявки відповідача суду невідомі, про дату, місце та час судового засідання відповідач повідомлявся завчасно, належним чином. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 13 грудня 2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11, 12). Кредитний договір складається із Анкети-Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що Анкета-Заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифи складають укладений між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов Договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов`язання за договором №б/н від 13.12.2011 року внаслідок чого станом на 26.02.2019 року утворилась заборгованість, яка становить 27205,91 грн., та яка складається з: 13907,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3962,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7564,37 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1271,71 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6, 7-10). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 13.12.2011, в розмірі 17869,83 грн., в яку входить: 13907,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3962,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій в загальній сумі 9336,08 грн., суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, зобов`язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов`язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов`язання які забезпечують належне виконання основних зобов`язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов`язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов`язанням позичальника [PERSON] за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов`язанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, в якому міститься с.Вівчарове Троїцького району Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а тому він є суб`єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз`яснення, згідно з якими банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13.12.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] вбачається, що позивачем до 14 квітня 2014 року, тобто до встановлення заборони нарахування штрафних санкцій, комісія та пеня не нараховувалась. Що стосується штрафів, то розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, взагалі не містить інформації про нараховані штрафи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій в сумі 9336,08 грн. задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №PROM4ВDАВ2 від 04.03.2019 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921 грн. Так як позовні вимоги задоволені частково на 65,68%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 1261,71 грн. (1921,00*65,68%=1261,71 грн.) На підставі викладеного, ст. 526, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial