Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона [PERSON], позивач, є дочкою померлої 27.10.2015 [PERSON]. Також просить розтлумачити заповіт, який був посвідчений 05.11.1998 секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрований в реєстрі №45, як волевиявлення [PERSON] заповісти своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право. Крім того, просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті 27.10.2015 [PERSON] право власності на:\~\~ 11/12 часток земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 3223387202:01:007:0004), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581930 від 08.02.2008;\~ 11/12 часток земельної ділянки, площею 0,3758 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3223387202:01:007:0005), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581931 від 08.02.2008; 11/12 часток земельних ділянок, загальною площею 2,1238 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номери 3223387200:05:010:0033), що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належали [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №614891 від 23.03.2006; 11/12 часток житлового будинку (загальною площею 68,50 кв.м., житловою 26,20 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул.Миру, 39, с.Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належав померлій [PERSON] Посилається на те, що 27.10.2015 померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказане майно. Вона позивач [PERSON], є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 05.11.1998 секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр №45), яким спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право їй [PERSON] (позивачу за первісним позовом). Вона прийняла спадщину за заповітом та на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та подавши у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавця [PERSON] (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом), який на день смерті матері [PERSON] вже був непрацездатним (досяг пенсійного віку) та має право на обовязкову частку в спадщині і прийняв спадщину за законом, подавши у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також іншими спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця [PERSON] треті особи по справі: [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем на момент її смерті не проживали та з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Третя особа [PERSON], який є сином дочки спадкодавця [PERSON] [PERSON], від прийняття спадщини за законом відмовився на користь позивача [PERSON] Нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, оскільки є спадкоємець на обовязкову частку у спадщині, а також через те, що позивачем не доведено родинні відносини. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом. З урахуванням зменшених позовних вимог просить визнати за ним право власності на 1/10 частину: земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 3223387202:01:007:0004), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581930 від 08.02.2008;\~ земельної ділянки, площею 0,3758 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3223387202:01:007:0005), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581931 від 08.02.2008; земельних ділянок, загальною площею 2,1238 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номери 3223387200:05:010:0033), що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належали [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №614891 від 23.03.2006; житлового будинку (загальною площею 68,50 кв.м., житловою 26,20 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул.Миру, 39, с.Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належав померлій [PERSON] Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті 27.10.2015 його матері [PERSON] він, як спадкоємець за законом, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту, має право на обовязкову частку, оскільки на момент відкриття спадщини йому виповнився 71 рік і він є непрацездатною особою. Вважає, що [PERSON] має право на спадщину 9/10, а не 11/12 частин спадкового майна, оскільки на день відкриття спадщини живими було п»ятеро дітей спадкодавця, а тому у визначенні розміру обовязкової частки у спадщини слід виходити із половини частки, яка б належала кожному із спадкодавців у разі спадкування за законом (1/4 : 5 = 1/10). З незрозумілих причин в числі спадкоємців на правах представлення позивач [PERSON] визначила третю особу [PERSON], який подав заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини на користь позивача [PERSON], не дивлячись на ту обставину, що він права на обовязкову частку у спадщині не має, оскільки онуки у коло осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщині, не включені, та не враховує ту обставину, що спадкодавець розпорядилася спадщиною, склавши заповіт на одну особу [PERSON] позивача за первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, просить задовольнити. Позов [PERSON] визнала частково. Не заперечує проти визнання за ним права власності на 1/12 частину спадкового майна. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] свій позов підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити. Позов [PERSON] визнали частково: не заперечують проти встановлення факту родинних звязків, тлумачення заповіту і вважають, що [PERSON] має право на спадщину 9/10, а не 11/12 частин спадкового майна. Третя особа [PERSON] вважає, що задоволенню в повному обсязі підлягає позов [PERSON] Третя особа [PERSON] вважає, що задоволенню в повному обсязі підлягає позов [PERSON] В судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа\~ [PERSON] до суду не зявилася, на виконання судового доручення направила заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутності, позов [PERSON] визнає в повному обсязі та просить його задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] не визнає, заперечує проти його задоволення, оскільки останній участі у догляді та організації похорону матері участі не брав, а також в будинку матері не проживав і не брав участі у догляді та утриманні будинку. Судом встановлено наступне. Оскільки відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] визнали вимоги позивача [PERSON] щодо встановлення факту родинних звязків та тлумачення заповіту, то ці вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. 27 жовтня 2015 року в с.Стовпяги Переяслав-Хмельницького району Київської області у віці 92 років померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 352503 від 27.10.2015 (а.с.13). Копія свідоцтва про одруження Серії І-БК № 007698 від 29.01.1997 свідчить, що 01.02.1950 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] (а.с.15). Копія свідоцтва про народження Серії ЯЕ № 419408 від 06.05.1954 свідчить про те, що у [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 1954 року народилася дочка [PERSON] (а.с.14). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії ІІ-БК № 336818 від 16.06.1983 вбачається, що 16.06.1983 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому [PERSON], їй [PERSON] (а.с.14а). Копія заповіту від 05 листопада 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 45 свідчить про те, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати на день її смерті і на що за законом вона матиме право заповіла дочері [PERSON] (а.с.16). З довідки Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 936 від 30.09.2016 вбачається, що [PERSON], [INFO], не була зареєстрована, але постійно проживала [INFO], разом з матірю [PERSON], яка померла 27.10.2015, вела з нею спільне господарство і в даний час проживає в цьому будинку (а.с.20). Постанова державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області № 3319/02-31 від 04.10.2016 свідчить про те, що [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в свідоцтві про народження спадкоємець записана як [PERSON], спадкодавець записана [PERSON], а у заповіті від 05.11.1998 (реєстр № 45) спадкодавець все своє майно заповіла [PERSON], та існує ще спадкоємець на обовязкову частку у спадщині (а.с.21). Отже, вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач [PERSON], [INFO], є дочкою померлої 27.10.2015 [PERSON] і остання заповіла своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право відповідно до заповіту, посвідченого 05.11.1998 секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в реєстрі №45, волевиявлення [PERSON]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню, поскільки підтверджена матеріалами справи; встановлення даного факту необхідне позивачу для оформлення спадщини, іншого порядку його встановлення законом не визначено. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог позивача, у судовому засіданні не здобуто В силу ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 2) На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 3) При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. 4) Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Що стосується вимог позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування судом встановлено наступне. 27 жовтня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 352503 від 27.10.2015 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: земельну ділянку, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 3223387202:01:007:0004), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581930 від 08.02.2008;\~ земельну ділянку, площею 0,3758 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3223387202:01:007:0005), що розташована за адресою: с.Веселе, Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №581931 від 08.02.2008; земельні ділянки, загальною площею 2,1238 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номери 3223387200:05:010:0033), що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належали [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №614891 від 23.03.2006; житловий будинок (загальною площею 68,50 кв.м., житловою 26,20 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул.Миру, 39, с.Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом, посвідченим 05.11.1998 секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр №45), прийняла спадщину за заповітом та на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та подавши у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 936 від 30.09.2016 та заявою про прийняття спадщини [PERSON] № 420 від 12.04.2016 (а.с.20, 59). Іншим спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавця [PERSON] (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом), який на день смерті матері [PERSON] вже був непрацездатним (досяг пенсійного віку) та має право на обовязкову частку в спадщині і прийняв спадщину за законом, подавши у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується заявою [PERSON] про прийняття спадщини № 397 від 08.04.2016 (а.с.53). Також іншими спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця [PERSON] треті особи по справі: [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON], що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини [PERSON] від 04.04.2016 (а.с.23). [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем на момент її смерті не проживали та з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та визнають позов [PERSON] в повному обсязі. Третя особа [PERSON], який є сином дочки спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка померла після смерті матері [PERSON], однак від прийняття спадщини не відмовилася, від прийняття спадщини за законом відмовився на користь позивача [PERSON], що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини від 04.04.2016 (а.с.22). Нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, оскільки є спадкоємець на обовязкову частку у спадщині, а також не доведено родинні відносини, що підтверджується постановою державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори № 3319/02-31 від 04.10.2016 (а.с.21). Копія свідоцтва про народження Серії ГД № 504087 від 09.03.1956 свідчить про те, що у [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 1956 року народився син [PERSON] (а.с.32). З копії свідоцтва про народження Серії ІІ-ЯР № 360592 від 09.10.1959 вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] 18 вересня 1948 року народилась дочка [PERSON] (а.с.33). Копія свідоцтва про одруження Серії ІІ-АГ № 201214 від 17.09.1967 свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 17 вересня 1967 року, після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON] (а.с.34). З копії свідоцтва про народження (повторного) Серії 1-ОК № 118560 від 12.02.2009 вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 1954 року народилася дочка [PERSON] (а.с.35). Копія свідоцтва про шлюб (повторне) Серії 1-ОК від 11.02.2009 свідчить про те, що 14.04.1974 виконкомом Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій присвоєно прізвище «Ярема» після одруження (а.с.36). З копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 362925 від 18.01.2016 вбачається, що в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області у віці 61 року 16 січня 2016 року померла [PERSON] (а.с.37). Копія свідоцтва про народження Серії І-БК № 281690 від 20.03.1976 у [PERSON] та [PERSON] 12 березня 1976 року народився син [PERSON] (а.с.38). З копії свідоцтва про народження Серії ГД № 504868 від 15.03.1956 вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] 26 лютого 1956 року народилася дочка [PERSON] (а.с.39). Копія свідоцтва про розірвання шлюбу Серії І-ОД № 363371 від 22.11.1989 свідчить про те, що 23.10.1987 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище останньої після розірвання шлюбу [PERSON] (а.с.40). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 581930 від 08.02.2008 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована в с.Веселе Переяслав-Хмельницького району Київської області і її право власності зареєстроване в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833200037 (а.с.16а). Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 581931 від 08.02.2008 свідчить про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3758 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована с.Веселе Переяслав-Хмельницького району Київської області і її право власності зареєстроване в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833200038 (а.с.17). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 614891 від 23.03.2006 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1238 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області і її право власності зареєстроване в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010633200074 (а.с.18). Копія [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43530388 від 08.04.2016 свідчить про те, що після смерті 27.10.2015 [PERSON] заведено спадкову справу № 121/2016 (а.с.19). З листа [PERSON] Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі № 29-1014-99.3-4718/2-16 від 06.12.2016 вбачається, що нормативна грошова оцінка 1кв.м. земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с.Веселе Переяслав-Хмельницького району Київської області, становить 113 грн. 94 коп.; нормативна грошова оцінка 1кв.м. земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Веселе Переяслав-Хмельницького району Київської області, становить 1 грн. 44 коп. (а.с.30). [PERSON] Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області № 08-09/741 від 20.05.2013 свідчить, що вартість паю на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва становить 46169 грн., вартість 1кв.м земельної ділянки в с.Стовпяги для ведення особистого селянського господарства становить 0,77 грн. (а.с.31). З вищевказаних державних актів вбачається, що спадкодавець [PERSON] мала право власності на вищезазначені земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01 липня 2004 року передбачено, що «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації». Згідно із п.п. 9-10 Розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 (№ 3613-VІ), «до 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Документи, якими було посвідчено право власності земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними». Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Довідка Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 936 від 30.09.2016 свідчить про те, що [PERSON], яка померла 27.10.2015, проживала [INFO]. Разом з нею дійсно постійно проживала, але не була зареєстрованою, [PERSON], [INFO], вела спільне господарство і в даний час проживає в цьому будинку (а.с.20). З копії свідоцтва про право власності від 11.06.2003 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул.Миру, 39 в с.Стовпяги Переяслав-Хмельницького району Київської області, вбачається, що даний житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON]. Дане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Стовпязької сільської ради № 102 від 10.06.2003 та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 598 від 20.06.2003 (а.с.24). Копія технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 05.06.2003 (реєстровий № 3/598), план до нього та характеристика свідчать про те, що власником будинку № 39 по вул.Миру є [PERSON]. Рік побудови 1970 рік; загальна площа становить 68,50 кв.м., житлова площа 26,20 кв.м. (а.с.25-28). Отже, вищевказане свідчить, що [PERSON] вказаний житловий будинок належав на праві приватної власності. За правилами ч.3 ст.3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 352503 від 27.10.2015 спадкодавець [PERSON]М .померла 27 жовтня 2015 року. Після її смерті спадкоємцем за законом першої черги є ,серед інших, і її дочка [PERSON], яка згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 362925 від 18.01.2016 померла 16 січня 2016 року (а.с.37) і не встигла прийняти спадщину після смерті 27.10.2015 [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Після смерті [PERSON] право прийняття належної їй частки спадщини за законом (спадкова трансмісія) перейшло до її спадкоємця сина [PERSON] (копія свідоцтва про народження Серії І-БК № 281690 від 20.03.1976), який згідно заяви від 04.04.2016 відмовився від прийняття спадщини після смерті 27.10.2015 [PERSON] на користь позивача [PERSON] (а.с.22). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно вимог ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ч.ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], [INFO], на день смерті матері 27.10.2015 [PERSON] був непрацездатною особою і на той час йому вже виповнився 71 рік (а.с.84) і він має, згідно вимог ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку. Відповідно до п.19 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику в справах про спадкування, при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] прийняв спадщину за законом належним чином, про що свідчить його заява про прийняття спадщини № 397 від 08.04.2016 (а.с.53), але як вбачається з заяви третьої особи [PERSON], яка зустрічний позов [PERSON] не визнає та заперечує проти його задоволення, так як останній участі у догляді та організації похорону матері участі не брав, а також в будинку матері не проживав і не брав участі у догляді та утриманні будинку. Разом з матірю [PERSON] проживала [PERSON], доглядала її, разом з [PERSON] організувала похорон, залишилась проживати в будинку, сплачувала послуги на нього утримання. З огляду на вищевикладені та вищевстановлені обставини, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та треті особи [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на її користь, а треті особи [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не звертались і визнають позов [PERSON], а [PERSON] визнає позов частково, то [PERSON] має право на 11/12 часток спадкового майна. Отже, позов [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності на частину спадкового майна підлягає частковому задоволенню. [PERSON] має право на 1/12 часток спадкового майна. При цьому суд не може взяти до уваги посилання представника [PERSON] [PERSON] щодо безпідставного включення в коло спадкоємців за законом сина померлої [PERSON] [PERSON], оскільки останній після смерті своєї матері [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим ст. 1276 ЦК України, та вчинив необхідні дії щодо спадкового майна померлої бабусі [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 213, 328, 1216 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1233, 1235, 1241, 1261, 1268, 1270, 1276 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 256 ЦПК України,

Outcome: partial