Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить встановити факт проживання позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2008 року по січень 2016 року; визнати право спільної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та автомобіль КІА Магентіс 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; залишити в власності [PERSON] автомобіль КІА Магентіс 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; стягнути з відповідача різницю вартості майна, що становить 24000 грн. та судові витрати понесені позивачем. Позивач мотивує свої вимоги тим, що з березня 2008 року вона проживала з відповідачем однією сімє`ю без реєстрації шлюбу для чого відповідач переїхав з м. Черкас до м. Київ. В 2008 році ними спільно було прийнято рішення про придбання житла з метою чого отримано кредитні кошти, які направили на інвестування будівництва квартири в м. Києві. [INFO] у них народилося двоє дітей : син [PERSON] та донька [PERSON] . За час проживання однією сімє`ю ними за спільні сімейні кошти в червні 2011 року було придбано автомобіль КІА Magentis 2010 року вип. д.н.з. [NUMBER] , також в вересні 2011 року ними було придбано двокімнатну кв. [ADDRESS] . Загальна вартість майна складає 980 000 грн., 1/2 частина відповідно становить 490000 грн. На момент придбання зазначеного майна позивач була в декретній відпустці та всі питання оформлення майна довірила відповідачу. На даний час позивач має намір визначити правовий статус нерухомого майна, придбаного у період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, що є підставою її звернення з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 21.03.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 21.06.2019 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову, оскільки він з позивачкою проживав однією сім`єю до 01 квітня 2011 року. Спірне майно було придбане за його власні кошти, та у період коли він не перебував у фактичних шлюбних стосунках. Крім того відповідач зазначив, що позивачкою був пропущений строк позовної давності, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з сторонами по справі та допомагала їм доглядати за дітьми, сторони разом розраховувались за її послуги, проживали як нормальна, повноцінна сім`я. В 2016 році сторони приїздили разом до неї в гості на дачу. Свідок зазначила, що починала працювала в сімї позивача та відповідача, коли дітям було 9-10 місяців і працювала до 2014 року, про їх проблеми дізналась від позивачки в 2017-2018 році. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем та відповідачем сусіди по квартирі, сторони переїхали до квартири в 2011 році разом з дітьми, проживали разом як одна сім`я, з 2014 року вона почала допомагали сторонам займатися дітьми, позивач та відповідач проживали разом до 2016 року, відповідач кожного дня йшов на роботу та повертався додому. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила суду, що вона подруга сім`ї та хрещена мати спільних дітей сторін по справі, вказала, що сторони проживали разом з 2008 року до весни 2016 року, це була одна родина, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, щоб обійти кредити та аліменти від першого шлюбу, також зазначила що квартиру та автомобіль позивач з відповідачем кували разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з відповідачем [PERSON] , знає сторін як подружню пару, яка проживала разом. Свідок вказав, що з листопада 2011 року по лютий 2012 рік він проживав в квартирі [PERSON] , так як в своїй квартирі робив ремонт, в цей період [PERSON] проживала у батьків в Луганській області, на даний час відповідач проживає в м. Київ з іншою жінкою, з осені 2014 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила суду, що вона цивільна дружина відповідача по справі з 2014 року, вказала, що познайомилась з [PERSON] восени 2013 року, в листопаді 2014 року вона переїхала проживати до нього, на даний час вони проживають разом, відповідач їздить до дітей в гості та сплачує аліменти. Свідок зазначила, що їй відомо, про квартиру в м. Обухів , де проживають діти з бувшою дружиною. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що від сумісного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Голосіївськогого районного суду м. Києва від 24.11.2011 року стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , уродженця м. Тернопіль, працюючого головним економістом ПАТ «Укрсоцбанк», проживаючого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2011 року і до досягненням повноліття [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.12.2018 року за № 149462920, 24.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] загальна площа якої складає 50,7 кв.м., житлова площа 30 кв.м. За час спільного проживання сторони набули у власність автомобіль марки КІА Magentis 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що 28.03.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №031.29-08/253, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 146032 (сто сорок шість тисяч тридцять два) доларів США зі сплатою 9,9 % річних та комісій, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 28 березня 2033 року (включно). Згідно акту обстеження на предмет реєстрації та проживання громадян житлового приміщення від 28.12.2018 року, при обстеженні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають, місце проживання: [ADDRESS] , з вересня 2014 року по даний час. Як вбачається з акту депутата Обухівської міської ради Бабича Андрія Івановича від 28.12.2018 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2011 року по січень 2016 року. Враховуючи показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд приходить до висновку, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року до 2016 року. При цьому оцінюючи покази свідка [PERSON] , суд ставиться критично, оскільки дана особа на даний час є цивільною дружиною відповідача про що остання підтвердила в судовому засіданні та фактично зацікавлена в розгляді спору на стороні відповідача. При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд надходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються положеннями Глави 8 Сімейного кодексу України про право спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль марки КІА Magentis 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] були набуті за час спільного проживання сторонами, суд дійшов висновку, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів та даних, які б спростовували вказану обставину суду не надано. Іншого судом не встановлено. Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У судовому засіданні встановлено, що права позивача порушено в лютому 2016 року, зважаючи на те, що позивач з дітьми продовжує проживати в спірній квартирі та лише з лютого 2016 року відповідач перешкоджає позивачу в користуванні спірної квартири. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, тому підстав для відмови у задоволенні позову з підстав її пропуску немає. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд з урахуванням принципу верховенства права, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відтак, вимоги позивача про визнання спірної квартири та автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] та автомобіль КІА Magentis 2011 року вип. д.н.з [NUMBER] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги про стягнення з відповідача різниці вартості майна, що становить 24000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки вони не доводяться матеріалами срави. Враховуючи викладене та

Outcome: partial