Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] звернулася до суду із позовом і, після уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 2-4, 23-24), просить встановити факт її проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини по [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на 7/16 частини домоволодіння в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Ще за життя, а, саме, 12.01.2011 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким всі належні майнові права, а також все майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів позивачці - [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Відповідачка-позивачка [PERSON] має право на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], як другий з подружжя. Крім того, незважаючи на зміст заповіту, [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадковому майні, оскільки є особою похилого віку, пенсіонером та являється інвалідом ІІ групи. Отже, із врахуванням частки [PERSON], як другого з подружжя та обов'язкової частки, остання має право на 9/16 частки домоволодіння по [ADDRESS], а [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на 7/16 частки вищевказаного спадкового домоволодіння. Бажаючи оформити прийняття спадщини юридично та отримати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] звернулася з заявою до Калуської районної державної нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса Калуської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, нею пропущено строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. В даному житловому будинку в [ADDRESS] [PERSON] проживала, як до смерті батька, так і на момент смерті батька. Таким чином, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, прийняла спадщину. Крім того, у неї на утриманні знаходиться двоє хворих дітей інвалідів. Практично цілий 2014 та 2015 рік з дочкою [PERSON], 2005 року народження, вона пролежала на лікуванні у Дитячій клінічній лікарні № 7 Печерського району м. Києва. Також в 2015 році сину [PERSON], 1999 року народження, проводилася операція в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова. Тому [PERSON] просить позов, з урахуванням змінених вимог, задоволити у повному обсязі. Відповідач-позивач [PERSON], після уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 10-13), просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]., а, саме, на домоволодіння в [ADDRESS], а також визнати за нею право забудовника щодо прибудови, площею 53,9 кв.м. (позначеного в техпаспорті літерою «А1»), з правом здачі даної споруди в експлуатацію та отримання на ім'я [PERSON] документів, що посвідчують право власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO]. помер її чоловік - [PERSON]. Ще за життя чоловіка ними було збудовано житловий будинок по [ADDRESS]. Однак, оформлення права власності після завершення будівництва здійснено за спадкодавцем - [PERSON] Після смерті чоловіка [PERSON] звернулася в Калуську районну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право власності, як пережилій дружині на 1/2 частину вищевказаного будинку. Проте, державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки, неможливо зробити відмітку про оформлення на неї цієї частки іншим спадкоємцям. [PERSON] має право на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], як другий із подружжя. Окрім того, незважаючи на зміст заповіту, вона має право на обов'язкову частку, оскільки є особою похилого віку, пенсіонером та являється інвалідом II групи. Таким чином, вона має право на 9/16 частки спадкового майна. Водночас [PERSON] зазначає, що позивач-відповідач [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин, а, тому, втратила право на спадкування після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, в розумінні ч. 1 ст. 1223 ЦК України, оскільки не прийняла її. Також [PERSON] вказує, що до складу спадкового майна входить прибудова (зазначена в технічному паспорті під літерою «А1»). Дану прибудову вони з чоловіком, як забудовники, почали будувати у 2006 році, за рахунок власних грошових коштів. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Тому, відповідач-позивач просить визнати за нею право забудовника щодо прибудови, площею 53,9 кв.м. за адресою [ADDRESS], з правом здачі даної споруди в експлуатацію. Позивач-відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги з підстав наведених в самому позові і заявах про уточнення позовних вимог. Просять позов задоволити, встановивши факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнавши за [PERSON] право власності на 7/16 частин будинковолодіння в [ADDRESS], яке належало спадкодавцю [PERSON] Позов [PERSON] визнали частково, а, саме, не заперечили щодо визнання за нею права власності на 9/16 будинковолодіння в [ADDRESS], яке належало спадкодавцю [PERSON], без врахування самочинно збудованої прибудови до будинку, яка в технічному паспорті позначена літерою «А1». Додатково [PERSON] суду пояснила, що вона постійно разом зі своїми дітьми проживала біля своїх батьків в с. Завій Калуського району. Згідно зі свідоцтвом про право власності, батькові належав будинок за адресою [ADDRESS]. Батько склав заповіт, згідно з яким заповів все своє майно їй. Прибудову до будинку батьків, яка в технічному паспорті позначена літерою «А1», здійснила вона разом зі своїм чоловіком зі своїх власних будівельних матеріалів. Представник [PERSON] наголосив, що за життя спадкодавця не було отримано дозвільних документів на здійснення прибудови до будинку, тому в даному випадку не може бути спадкування прав забудовника. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник заперечили щодо задоволення позову [PERSON], оскільки, вважають, що остання пропустила строк прийняття спадщини і просять задоволити їхній позов в повному обсязі. Хоча визнали, що постійним місцем проживання [PERSON] за рік до смерті спадкодавця [PERSON] і на час його смерті було домоволодіння за адресою [ADDRESS], де проживав спадкодавець. [PERSON] ствердила, що будинковолодіння за адресою [ADDRESS] будувала вона зі своїм чоловіком [PERSON] Самочинна прибудова до будинку була збудована за життя чоловіка на земельній ділянці, яка виділялась для будівництва будинку. Дозвільних документів на будівництво цієї прибудови нема, проте, прибудова є складовою частиною будинковолодіння, входить в цілісну спадкову масу, тому вона має право на спадкування прав забудовника. Відповідачі за обома позовами [PERSON] та [PERSON] заперечили щодо задоволення позову [PERSON] Проте визнали, що їхня сестра [PERSON] останній рік до часу смерті батька [PERSON] і на час його смерті постійно проживала разом із спадкодавцем в [ADDRESS]. Щодо позову [PERSON], то його визнали в повному обсязі і не заперечували щодо його задоволення. Ствердили, що самочинна прибудова будувалась за життя батька спільно батьками та сестрою [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 11). На випадок своєї смерті [PERSON] залишил заповіт, згідно з яким належні йому майнові права, а також все майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право, заповів [PERSON] (т. 1 а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. 08.09.2015 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що нею пропущено строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України (т. 1 а.с. 5). Згідно зі ст. 1269 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за змістом норм ст.ст. 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. З акту обстеження матеріально-побутових умов № 230 від 02.10.2015 р., складеним комісією в складі представників Завійської сільської ради Калуського району (т. 1 а.с. 29) вбачається, що [PERSON] зареєстрована в м. Калуші, але фактично із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у с. Завій в господарстві разом із матір'ю [PERSON] з 1976 року по даний час. Те, що [PERSON] не зареєстрована, але фактично проживає в [ADDRESS], підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним 04.03.2016 року комісією в складі представників Завійської сільської ради Калуського району та довідкою Завійської сілької ради №304 від 04.03.2016 року (т. 2 а.с. 5, 6). Крім того, відповідачі в судовому засіданні визнали, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS]. Таким чином, вимоги позивача-відповідача [PERSON] про встановлення факту її проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини по [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, [PERSON], як спадкоємець за заповітом, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO]. З довідки, виданої виконкомом Завійської сільської ради Калуського району № 1181 від 21.07.2015 року (т. 1 а.с. 63) вбачається, що згідно із записом в погосподарській книзі виконкому Завійської сільської за №1, за [PERSON], який помер [INFO], значиться одноповерховий дерев'яний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], Калуського району, Івано-Франківської області. Згідно з витягом Івано-Франківського ОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 70), домоволодіння по [ADDRESS] належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 27.02.2008 року, виданого Завійською сільською радою (т. 1 а.с. 69). Сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що будівництво домоволодіння по [ADDRESS] здійснювалося [PERSON] спільно із дружиною [PERSON] (т. 1 а.с. 71-81). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто домоволодіння по [ADDRESS] належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку в [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Чинне законодавство закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій розсуд. Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання визначеної (обов'язкової) частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб, визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (у тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач-позивач [PERSON] є пенсіонером та інвалідом ІІ групи (т. 1 а.с. 82), вона має право на обов'язкову частку спадкового майна після смерті чоловіка [PERSON]. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, обов'язкова частка у спадщині визначається у розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Оскільки, спадкоємцями І черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON], [PERSON], то у разі спадкування за законом їм належало б по 1/8 частині спадкового будинковолодіння (1/4:2). Таким чином, обов'язкова частка [PERSON] складає 1/16 частину будинку (1/8:2). За таких обставин, вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 7/16 (1/2-1/16) частини будинковолодіння по [ADDRESS] є обґрунтованими. Щодо вимог [PERSON], враховуючи її частку у спільній сумісній власності, а також обов'язкову частку у спадковому майні, [PERSON] має право на 9/16 (1/2+1/16) частини будинковолодіння по [ADDRESS]. З копії технічного паспорта на домоволодіння за адресою в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 208-210), вбачається, що інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 538 274,00 грн. і складається з: «А» - житлового будинку, площею 93,8 кв.м., інвентаризаційною вартістю 161365,00 грн.; «А1» - прибудови, площею 53,9 кв.м., вартістю 296623,00 грн.; «Б» - сараю, площею 23,2 кв.м., вартістю 59 840,00 грн.; «В» - сараю, площею 42,0 кв.м., вартістю 3589,00 грн.; «Г» - сараю, площею 11,5 кв.м., вартістю 613,00 грн.; «Е» - убиральні, площею 1,3 кв.м., вартістю 4759,00 грн.; «Є» - навісу, площею 19,7 кв.м., вартістю 904,00 грн.; «К» - навісу, площею 8,3 кв.м., вартістю 385,00 грн.; під №1 - криниці, вартістю 6867,00 грн.; під №2 - воріт, площею 4,9 кв.м., вартістю 640,00 грн.; під №3 - воріт, площею 5,1 кв.м., вартістю 667,00 грн.; під №4 - огорожі, площею 124,2 кв.м., вартістю 2022,00 грн. При цьому в технічному паспорті та довідці Івано-Франківського ОБТІ (т. 1 а.с. 211) зазначено, що прибудова під літерою «А1» - самовільна будівля. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, лише в разі, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом. Докази на підтвердження того з чиїх будівельних матеріалів збудована прибудова, позначена в техпаспорті літерою «А1», (т. 2 а.с. 25, 35) в даному випадку не впливають на спадкування прав забудовника, оскільки, будівництво здійснено самочинно. Оскільки прибудова, площею 53,9 кв.м. (позначена в техпаспорті літерою «А1»), самочинно збудована без відповідних дозвільних документів, то вимоги [PERSON] про визнання за нею права забудовника щодо даної прибудови, з правом здачі даної споруди в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити в повному обсязі, а позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з посвідчення (т. 1 а.с. 173) [PERSON] є інвалідом 2-ї групи загального захворювання. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 370, 372, 1249, 1268-1272 ЦК України, ст.ст. 69, 70 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: dismissed