Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], 13.03.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка станом на теперішній час у м. Одесі та Одеській області не зареєстрована,\~ про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 30000,00 доларів США та суми відсотків за користування позикою в сумі 37107,78 доларів США, а всього 67107,78 доларів США за курсом Національного банку України на день винесення рішення, а також судовий збір в розмірі 8810,00 гривень. Підставою звернення до суду є невиконання відповідачем обов`язків за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.05.2012 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надала йому розписку, надала йому розписку, відповідно якої зобов'язалась повернути позику на протязі трьох років, тобто не пізніше 01 червня 2015 року. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернула, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2018 року розгляд даної справи призначено в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Доказів поважності причин неявки до суду не надав. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2012 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надала йому розписку, відповідно якої зобов'язалась повернути позику на протязі трьох років, тобто не пізніше 01 червня 2015 року. Згідно з \~ст. 1047 ЦК України\~ договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. За змістом\~ ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Відповідно до \~статті 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з\~ ст. 1049 ЦК України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~ ст. 625 ЦК України\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей\~ 525,\~ 526,\~ 530, \~629 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки\~ ЦК України\~ не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 \~ст. 1048 ЦК України). Статтею 1048\~ЦК \~передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з розписки, сторони встановили розмір процентів 21,8%. Таким чином загальна сума боргу, з урахуванням процентів, які відповідач зобов'язаний сплатити позивачу, становить 67107,78 доларів США, з яких: 30000,00 доларів США сума боргу, 37107,78 доларів США сума процентів за користування позикою. Крім того, суд враховує, що відповідно до\~ статті 524 ЦК України\~ зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з \~статтею 533 ЦК України\~ грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні\~ визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга\~ статті 533\~ЦК України \~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року по справі № 686/1527/15-ц, від 27 червня 2018 року по справі № 414/1447/16-ц. Таким чином судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання грошового зобов`язання та не повертає позивачу борг, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1\~ ст. 141 ЦПК України, сума судового збору у розмірі 8810,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved