Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач в вересні 2016 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось від [PERSON], померлого 09 жовтня 2012 року Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON]. В жовтні 2012 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами і побудовами, розташованими за адресою Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), вул. Раєвського, буд. 14, визначених в технічній документації під літерами: будинок під літерою «А-1, а, кр» загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., літня кухня під літерою «Б» площею 14,1 кв.м., сіні літньої кухні під літерою «б» площею 1,7 кв.м., сарай під літерою «К» площею 13,3 кв.м., сарай під літерою «Н» площею 25,4 кв.м., гараж під літерою «Ж» площею 13,4 кв.м., сарай під літерою «Л» площею 6,3 кв.м., сарай під літерою «Ю1» площею 6,5 кв.м., сарай під літерою «Ю» площею 5,8 кв.м., вбиральня під літерою «Г1» площею 1,6 кв.м., огородження під літерою «N». Зазначене нерухоме майно належало на праві власності батькові її чоловіка. В травні 2001 року батько її чоловіка [PERSON] помер. Після смерті батька її чоловік [PERSON] в установленому законом порядку частково прийняв спадщину від померлого батька. Від іншої частини спадкового майна, а саме житлового будинку зі всіма надвірними спорудами і побудовами її чоловік не відмовлявся, а навпаки продовжував використовувати зазначене майно для своїх життєвих потреб. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги є вона, його дружина. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] за законом або за заповітом не має. В установленому законом порядку та визначені строки вона звернулася до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини від померлого [PERSON], але їй було відмовлено в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Визнання права власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами і побудовами, що залишились від [PERSON], померлого 09 жовтня 2012 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлого чоловіка. Позивач, її представник за довіреністю в судове засідання не зявилися, просили суд розглянути справу у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, вирішення справи залишила на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено на підставі свідоцтва про одруження (а.с. 12) позивач по справі [PERSON] знаходилась у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 10 січня 1959 року Дзержинським міськЗАГСом Сталінської області, за актовим записом № 17. 09 жовтня 2012 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами і побудовами за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), вул. Раєвського, буд. 14. Зазначене нерухоме майно на праві власності належало [PERSON] (а.с. 8; 9-10; 15), тобто батькові [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 13) [PERSON] помер 24 травня 2001 року. Довідкою з КП «БТІ м. Дзержинська» № 76 від 14.04.2016 року (а.с. 16) підтверджено, що користувачем спадкового нерухомого майна є [PERSON], а саме свекор позивача по справі, який по день смерть проживав в зазначеному домоволодінні (а.с. 17). Із змісту позову вбачається, що після смерті [PERSON], яка настала 24.05.2001 року, його син [PERSON], чоловік позивача по справі частково прийняв спадщину від померлого батька, а саме спадщину у вигляді автомобіля. При цьому, фактично прийняв від померлого батька спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами і побудовами, але в установленому законом порядку її не оформив. Чоловік позивача по справі від спадкового нерухомого майна не відмовлявся, а навпаки продовжував разом з сімєю проживати в зазначеному будинку, використовував його для власних потреб, тощо. Отже, вважається, що він фактично прийняв від померлого 24.05.2001 року [PERSON] спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами і побудовами відповідно до положень Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. За життя, [PERSON], який є чоловіком позивача по справі, зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги є його дружина [PERSON], тобто позивач по справі. Позивач по справі звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлого 09.10.2012 року чоловіка [PERSON], але їй було відмовлено в оформленні спадщини. Даний факт підтверджено постановою про відмову вчинення нотаріальних дій від 09.07.2016 року (а.с. 18). Отже, після смерті [PERSON] позивач по справі фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами і побудовами за законом першої черги від померлого чоловіка, не відмовлялася від неї. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 29-31) після померлого 09.10.2012 року [PERSON] до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. В частині 2 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність у позивача по справі правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини від померлого чоловіка, оскільки зазначене майно він фактично прийняв від свого померлого 24.05.2001 року батька [PERSON], від спадщини не відмовлявся, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved