Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у сторін у 2012-2013 роках були близькі стосунки, внаслідок яких позивач [INFO] позивач народила сина [PERSON]. Сторони в шлюбі не перебували, заяву про реєстрацію батьківства в органах РАЦС останні не подавали, а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено у відповідності до ч.1 ст.135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері. Згідно медичного висновку КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад.. О.І. Ющенка» №99 про дитину-інваліда віком до 18 років неповнолітня дитина [PERSON] являється дитиною-інвалідом з приводу захворювання: дитячий аутизм ЗНМ І рівня. Сім'я позивача прикладає усіх зусиль для належного розвитку та утримання сина, забезпечує його всім необхідним, враховуючи його потреби. На сьогоднішній день участь відповідача в утриманні неповнолітнього сина є незначною, так як щомісячно він перераховує лише 400 грн., що є недостатнім, в той час відповідач працює майстром у ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» та отримує заробітну плату. А тому, з огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO], уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України; стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 23.01.2018 року, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.1) та заяві про збільшення позовних вимог (а.с.86). В судовому засіданні представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.34-36) та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.92-94). Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 20.02.2013 року, [INFO] у м. Вінниці Вінницької області народився [PERSON], про що 20.02.2013 року складено відповідний актовий запис №672. Батьками останнього значаться: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.2). На момент народження дитини позивач [PERSON] не перебувала у зареєстровано шлюбі, спільної заяви батьків, заяви батька до органів РАЦС при реєстрації народження дитини подано не було, а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено у відповідності до ч.1 ст.135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, що сторонами не заперечувалось. Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні народженню дитини [PERSON] передувало знайомство сторін та на протязі 2012-2013 років підтримання сторонами дружніх відносин, які переросли в більш близькі, інтимні стосунки, від яких і народилась неповнолітня дитина у позивача. Позивач, стверджувала, що відповідач забрав її разом із дитиною з пологового будинку. Після народження дитини на протязі 10 місяців сторони проживали разом як сім'я у квартирі позивача, вели спільне господарство, підтримували подружні відносини, опікувались одне одним тощо. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2018 року у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.42-43). Так, згідноч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів (п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України). Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.05.2018 року №234 [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO], ймовірність даної події складає 99,9999999997% (а.с.57-60). А тому, зважаючи на вищевикладене, є всі достатні підстави вважати, що відповідач є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], оскільки зазначений висновок експерта є обґрунтованим, достатньо вмотивованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, а відтак не викликає сумніви в його правильності. Суд звертає увагу, що сторона відповідача не погодилась із висновком експерта у даній справі, вважає останній таким, що суперечить нормам процесуального законодавства. Разом з тим, ні відповідачем, ні його представником у встановленому законом порядку не спростовано вищезазначений висновок експерта. Що ж стосується посилань представника відповідача на виписку Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І. Пирогова з медичної карти стаціонарного хворого №2814, в якому зазначено діагноз та захворювання, які є у [PERSON] (а.с.95), яка, на його думку, ставить під сумнів висновок молекулярно-генетичної експертизи, оскільки відповідач не передав і не міг передати генетично таке захворювання як аутизм дитині [PERSON], оскільки він такої хвороби не має, суд вважає взагалі безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Також, стороною відповідача не заявлялось клопотання про призначення повторно судової молекулярно-генетичної експертизи. Більше того, в матеріалах справи міститься довідка УДППЗ «Укрпошта» від 20.11.2017 року, а також відповідні квитанції, зі змісту яких вбачається, що 25.05.2017 року, 27.06.2017 року, 27.07.2017 року, 28.08.2017 року, 28.09.2017 року, 25.10.2017 року [PERSON] (матір'ю позивача) були отримані грошові перекази по 400 грн. від [PERSON] (а.с.25-26), що додатково свідчить про те, що відповідач надав матеріальну допомогу позивачу та неповнолітньому сину як батько. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі достатні підстави для визнанн [PERSON], [INFO], уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України, батьком [PERSON], [INFO], уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини; те, що неповнолітня дитина сторін є дитиною-інвалідом з приводу захворювання: дитячий аутизм ЗНМ І рівня, згідно медичного висновку КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад.. О.І. Ющенка» №99 про дитину-інваліда віком до 18 років (а.с.4); мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється молодою людиною працездатного віку, працює майстром у ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», має хворобливий стан здоров'я, згідно виписки Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І. Пирогова з медичної карти стаціонарного хворого №2814 (а.с.95), інших утриманців не має; особу позивача, яка не працює, перебуває на обліку в УСЗН (Правобережне) та отримує соціальну допомогу на одну дитину одиноким матерям, згідно довідки УСЗН (Правобережне) від 08.05.2018 року №3867 (а.с.101), а також соціальну допомогу дітям-інвалідам, згідно довідки УСЗН (Правобережне) від 08.05.2018 року №3868 (а.с.102). А тому, з огляду на вищенаведене та

Outcome: partial