Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06.05.2011 в сумі 27054 грн. 77 коп. та судові витрати в розмірі 1921 грн. На обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.05.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного Договору є прямою безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до умов та правил надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 26.02.2019 за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 27054 грн. 77 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10064 грн. 52 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5750 грн. 63 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 8725 грн. 11 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 750 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1264 грн. 51 коп. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та заборгованість за договором не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, де вона вказала, що при подачі позову до суду банком була нарахована пеня і ще додатково штраф за одне й те саме прострочення. Вважає, що з огляду на положення ЦК України штраф та пеня це різновиди однієї і тієї ж самої неустойки і відповідно до правових позицій Верховного Суду України відсутні підстави для стягнення з неї одночасно штрафу та пені, оскільки це буде подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення, що заборонено законом. Окрім того зазначила, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, тому просила застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з неї пені. З урахуванням викладеного просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Позивачем надіслано до суду відповідь на відзив, де останній вказав, що договір між сторонами укладений у належній формі, відповідає вимогам закону, при його укладенні оговорені усі істотні умови. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває. Окрім того, звернув увагу на те, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Позивач АТ КБ «ПриватБанк»» свого представника в судове засідання не направив, на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника банку Кіріченка В.М., згідно якого останній позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовних вимог не визнали. При цьому не заперечували проти того, що перед банком у [PERSON] існує заборгованість, не оспорювали суму заборгованості, але вказали, що не згодні з нарахованими сумами штрафних санкцій. Представником відповідача також зазначено, що надані банком розрахунки заборгованості не містять відміток про відповідність оригіналам, не засвідчені належним чином та є незрозумілими. Відповідач не скористалася правом надати розрахунки боргу, які, на її думку, будуть відповідати дійсності, хоча таке право неодноразово їй роз`яснено судом. Вислухавши відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.05.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем, як і позивачем, на пропозицію суду не надано доказів, які б підтверджували зміну прізвища позичальником, проте відповідач не заперечує, що договір укладено нею до зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] , отже вказані обставини визнаються сторонами. Згідно із вказаною анкетою-заявою відповідач своїм підписом підтвердила, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг; ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язавалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідно до зазначеного кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується письмовими доказами та не заперечується [PERSON] у суді. Таким чином, позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії. Згідно п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що з моменту підписання анкети-заяви щорічно договір лонгувався, діє і на даний час, жодна із сторін не вчиняла дій, направлених на припинення його дії і нею кожного разу отримувалася нова кредитна картка після закінчення строку дії попередньої, на даний час вона продовжує користуватися кредитною картою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. В п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що власник зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.05.2011, вбачається, що станом на 26.02.2019 позивачем розраховано заборгованість за кредитом відповідача, а саме:10064 грн. 52 коп. - тіла кредиту; 5750 грн. 63 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 8725 грн. 11 коп. -нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 750 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Крім того, згідно вказаного розрахунку відповідачеві нараховані і штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1264 грн. 51 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 530 ЦПК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.536 ЦПК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 546 ЦПК встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує обов`язки за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що з останнього на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 10064 грн. 52 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 5750 грн. 63 коп., задовольнивши позов в цій частині. Судом також при прийнятті рішення враховується, що відповідачем висловлена незгода з нарахованими сумами боргу, проте жодних розрахунків на спростування доводів позивача відповідачем не надано, а тому суд вважає обґрунтованими розрахунки в цій частині, надані позивачем. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1264 грн. 51 коп. штраф (процентна складова) та одночасно 8725 грн. 11 коп. пені за прострочене зобов`язання та 750 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що їх одночасне застосування, як і застосування подвійної пені за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів 500,00 грн.(фіксована частина) та 1264 грн. 51 коп.(процентна складова), а також 750 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., тому ці суми підлягають виключенню із загального розміру заборгованості. Що стосується стягнення пені, суд за клопотанням відповідача вважає за можливе застосувати однорічний строк позовної давності та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7580,84 грн. пені за прострочення зобов`язання. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. Відповідно до ч. 2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто розмір судового збору, що підлягав до сплати позивачем, складає 1921 грн. Згідно платіжного доручення № PROM8BCLAN від 28.02.2019, позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 1921 грн.( а.с.1). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку, на користь позивача з [PERSON] слід стягнути сплачені АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 1661 грн. 28 коп. (27054 грн. 77 коп./100 =23395 грн. 99 коп./х, х = 86,48; 1921/100 = х/86,48, х = 1661 грн. 28 коп.

Outcome: partial