Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що у 2008 році уклала з відповідачкою уклали письмовий договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого вона зобов'язалася надати кошти у сумі 40000 грн. на будівництво нежитлової будівлі під крамницю продовольчих товарів по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] також зобов'язалася надати 40000 грн. на будівництво та по 5000 грн. щомісячно для закупівлі продуктів харчування. Протягом усього часу спільної діяльності позивач сумлінно виконувала свої обов'язки: придбавала будівельні матеріали, знаходила будівників, стежила за їх роботою, перевозила на своєму транспорті різні будівельні матеріали. Відповідачка постійно порушувала свої обов'язки щодо надання грошових коштів для сумісної діяльності. Згідно умов договору [PERSON] мала право здійснювати всі необхідні умови і укладати договори з метою спільної господарської діяльності на підставі доручення або за згодою позивачки. Так, у травні 2008 року [PERSON] з відома позивачки звернулася до КП ХМБТІ, де було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю, в якому заінвентаризовано нежитлову будівлю літ. «В-1» загальною площею 27,8 кв.м. Однак у 2013 році відповідачка без відома позивачки звернулася до Харківської міської ради з заявою про збереження вищезазначеної нежитлової будівлі та рішенням 23 сесії 6 скликання від 17.04.2013 року № 1097/13 саме їй було надано дозвіл на збереження нежитлової будівлі літ. «В-1» по [ADDRESS] та дозвіл на розробку проекту землеустрою. Після чого відповідачка взагалі відмовилася брати участь в утриманні крамниці та поверненні взятих у борг грошових коштів. На теперішній час відповідачка крамницею не цікавиться, ніяких коштів на утримання будівлі не надає, закупівлю продуктів харчування не здійснює, тому позивачка вважає, що договір про сумісну діяльність припинив свою дію, а отримання відповідачкою дозвільних документів на магазин на своє ім'я позбавляє позивача права на отримання свідоцтва про право на власність на її ім'я. Оскільки саме позивачка за власні кошти здійснила будівництво нежитлової будівлі, вона просила визнати за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» загальною площею 27,8 кв. м. по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково позивач пояснила, що саме за її особисті кошти було побудовано нежитлову побудову по [ADDRESS], ніяких коштів на будівництво цієї побудови відповідач не надавала, а тільки кілька разів здійснила закупівлю продуктів харчування, таким чином, вона не виконувала умови договору. Крім того, з вересня 2014 року відповідач взагалі не цікавиться крамницею, ніяких дій щодо його функціонування за призначенням та утримання не здійснює та не цікавиться. Також позивач пояснила, що згоди на те, щоб відповідачка на своє ім»я оформила право власності на нежитлову будівлю вона не надавала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що дійсно у 2008 році сторони уклали договір про спільну діяльність, метою якого було спільне побудування приміщення крамниці продовольчих товарів та подальша її експлуатація за призначенням. Згідно цього договору і позивач і відповідач домовилися, що в рівній мірі будуть приймати участь у будівництві магазину, але у зв'язку із зміною сімейних обставин та відсутністю грошових коштів [PERSON] фінансової участі у будівництві магазину не брала. Вже після закінчення будівництва вона деякий час здійснювала закупівлю продуктів харчування, але з вересня 2014 року не приймає ніякої участі в роботі магазину також у зв'язку відсутністю грошових коштів. Також представник відповідача підтвердила, що будівництво магазину велося за власні кошти позивачки, частину яких відповідач має намір повернути, але через деякий час. Крім того, представник відповідача пояснила, що [PERSON] дійсно звернулася до Харківської міської ради з питанням щодо оформлення за нею права власності на нежитлову будівлю, не повідомивши про це позивачку. Представник третьої особи - Харківської міської ради - у судове засідання не з»явився, надав судові письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення покладав на розсуд суду та просив прийняти до уваги, що дозвіл від власника земельної ділянки на збереження об'єкту самочинного будівництва було отримано в установленому законом порядку, однак виникнення спору між сторонами з питання фінансування будівництва нежитлової будівлі унеможливлює розгляд Харківською міською радою питання про оформлення права власності на будівлю у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов»язуться спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Згідно ч. 2 ст. 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, в тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь в результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Як встановлено в судовому засіданні 25 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність з метою побудування нежитлової будівлі для торгівлі кондитерськими виробами по [ADDRESS]. Кожна із сторін зобов»язался в строк до 25 травня 2008 року зробити внесок по 40 000 грн. для будівництва та в подальшому вносити по 5000 грн. щомісячно для закупівлі продуктів харчування. Всі необхідні витрати учасники договору зобов'язалися здійснювати порівну. Майно, створене або придбане за рахунок внесків або в процесі спільної виробничої діяльності, належить учасникам договору на праві спільної часткової власності / а. с. 37-38/. На виконання умов договору позивач [PERSON] вносила грошові кошти на здійснення будівництва та придбавала необхідні будівельні матеріали, що підтверджується наданими позивачкою товарними чеками, витратними накладними, квитанція на придбання різних будівельних матеріалів / а. с. 39-68/. Свідок [PERSON] пояснила судові, що протягом довгого часу знайома з позивачкою [PERSON] та їй відомо що у 2008 році вона уклала договір про спільну діяльність з [PERSON], вони обидві в рівних частках зобов'язалися вкласти грошові кошти в будівництво крамниці та в подальшому разом здійснювати торгівлю продуктами харчування. Грошові кошти на будівництво вносила саме [PERSON], оскільки у [PERSON] почалися сімейні негаразди, тому вона пообіцяла, що свою частку грошових коштів вона внесе пізніше. [PERSON] проти цього не заперечувала та вела будівництво за власні кошти. Свідок декілька разів допомагала їй здійснювати закупівлю будівельних матеріалів та допомагала їх перевозити до місця будівництва. Вже після закінчення будівництва через деякий час позивачка дізналася, що [PERSON] намагається оформити право власності на будівлю крамниці тільки на своє ім»я, після чого між ними виник конфлікт. З осені 2014 року [PERSON] взагалі в магазині не з»являється, закупівлю товарів не здійснює, витрати на утримання магазину не несе. Також зі слів [PERSON] свідку відомо, що відповідачка пообіцяла їй повернути частину грошей, однак до цього часу цього не зробила, посилаючись на неможливість та відсутність грошових коштів. Свідок [PERSON] пояснила судові, що її сім»я проживає по [ADDRESS] і їй відомо, що позивачка [PERSON] здійснювала будівництво крамниці продовольчих товарів, оскільки вона привозила будівельні матеріали, домовлялася з будівельниками, перевіряла їх роботу. За проханням [PERSON] син свідка кілька разів їздив з нею до магазину «Епіцентр» та допомагав привозити будівельні матеріали. Відповідачку [PERSON] на будівництві магазину свідок не бачила. Зі слів позивачки їй відомо, що будівництво відбувалося саме за рахунок її коштів. Як вбачається з технічного паспорту, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою: [ADDRESS] заінвентаризовано нежитлову будівлю літ. «В-1» загальною площею 27,8 кв. м. / а. с. 7-8/. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, загальна вартість нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею. 27,8 кв. м. складає 99 502 грн./ а. с. 69-88/. Рішенням 23 сесії 6 скликання Харківської міської ради № 1097/13 від 17 квітня 2013 року було надано дозвіл відповідачу [PERSON] на збереження самочинно побудованої нежитлової будівлі продовольчої крамниці літ. «В-1» по [ADDRESS]. Також [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 0,0061 га для експлуатації нежитлової будівлі продовольчої крамниці / а. с. 12-28/. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власності на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням Згідно ст. 376 ЦК України та ЗК України збереження об'єкту самочинного будівництва допускається виключно у випадку надання на те згоди власника земельної ділянки. При розгляді спору судом встановлено, що власник земельної ділянки в особі територіальної громади Харківської міської ради надав дозвіл на збереження об'єкту самочинного будівництва, а саме нежитлової будівлі продовольчої крамниці літ. «В-1» по [ADDRESS] та на дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що і було зроблено відповідачем [PERSON] Відповідно до п.3.6 договору про спільну діяльність відповідач [PERSON] вправі здійснювати всі необхідні угоди і укладати договори з метою спільної господарської діяльності на підставі доручення або за згодою [PERSON] Однак в порушення умов договору відповідач [PERSON] почала здійснювати дії щодо оформлення права власності на нежитлову будівлю тільки на своє ім»я без повідомлення про це позивачки та оформила частину необхідних документів тільки на себе. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді спору судом встановлено, що в результаті укладання між сторонами договору про спільну діяльність було побудовано нежитлову будівлю продовольчої крамниці загальною площею 27,8 кв. м., розташовану по [ADDRESS]. Не дивлячись на те, що сторони зобов'язалися в рівних частках здійснювати будівництво, відповідач [PERSON] порушила умови договору та будь-якої фінансової участі у будівництві не приймала, що в судому засіданні підтвердила представник відповідача [PERSON] Однак не дивлячись на це, [PERSON] звернулася до власника земельної ділянки у встановленому законом порядку із заявою про оформлення саме за нею права власності на вказану нежитлову будівлю та отримала дозвіл на збереження цієї будівлі та на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки, чим порушила умову договору про спільну діяльність, оскільки ніякої участі в будівництві не приймала. Як вбачається з листа Харківської міської ради від 02 березня 2015 року № 2345/9-15 розгляд питання щодо прийняття в установленому законом порядку будівлі по [ADDRESS] до експлуатації та подальшого оформлення права власності на будівлю неможливий, оскільки між сторонами виник спір щодо питання фінансування будівництва зазначеної будівлі. Відповідно до ч. 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] своїми силами за власні кошти самочинно здійснила будівництво нежитлової будівлі продовольчої крамниці по [ADDRESS] внаслідок укладання договору з відповідачем про спільну діяльність, власник земельної ділянки надав дозвіл на збереження цієї будівлі та розробку проекту землеустрою, однак подальший розгляд компетентним державним органом питання щодо оформлення права власності на теперішній час є неможливим у зв'язку із наявність спору між сторонами про право на вказану нежитлову будівлю. Тому суд вважає можливим визнати саме за позивачкою право власності на нежитлову будівлю продовольчої крамниці. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] приймала участь в будівництві, оскільки з наданих судові представником відповідача доказів вбачається, що [PERSON] тільки здійснювала у вересні 2014 року закупівлю продуктів харчування / а. с. 89-95/. Інших доказів щодо участі [PERSON] у будівництві нежитлової будівлі та виконанні умов договору про спільну діяльність відповідачем судові не надано. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved