Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 350000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 2017 року відповідач [PERSON] позичив у нього 13600 доларів США, які зобовязався повернути до 05 жовтня 2017 року, про що власноручно написав розписку. На його ([PERSON]М.) неодноразові прохання та вимоги повернути йому кошти, відповідач не реагував, відтак, станом на квітень 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] складає 13600 доларів США, що еквівалентно 350000 гривень. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 01 жовтня 2018 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 776400 гривень та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9443 гривень. Заява мотивована тим, що крім позичених у вересні 2017 року відповідачу грошових коштів у сумі 13600 доларів США, 15 квітня 2018 року він ([PERSON]М.) позичив відповідачу [PERSON] ще 16400 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 15 травня 2018року, про що власноручно написав розписку. Однак, грошові кошти відповідачем не повернуті. Відтак, вказує, що згідно розписки від 08 вересня 2017 року сума основного боргу становить 13600 доларів США, що еквівалентно 350000 гривень та три проценти річних від простроченої суми заборгованості становить 7796 гривень, а згідно розписки від 15 квітня 2018 року сума боргу складає 16400 доларів США, що еквівалентно 426400 гривень та три проценти річних від простроченої суми 1647 гривень. Таким чином, просить стягнути із відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості у розмірі 785843 гривень, з яких: 776400 гривень основний борг та 9443 гривень три проценти річних від простроченої суми. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON],\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~повторно у\~судове засідання\~не з'явився,\~не повідомивши\~про причини\~неявки,\~заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутності до\~суду не\~подавав.\~ Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~відповідач не\~зявився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин;відповідач\~не подав\~відзив;\~позивач не\~заперечує проти\~такого вирішення\~справи. За положеннями\~ч.\~2\~ст.\~281\~ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Згідно розписки від 08\~вересня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 13600 доларів США, які зобовязався повернути до 05 жовтня 2017 року. Також, відповідно до розписки від 15 квітня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 16400 доларів США, які зобовязався повернути до 15 травня 2018 року. Згідно викладених у позові обставин, позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача [PERSON] про повернення коштів. Однак, відповідач у добровільному порядку не повернув позичену ним суму коштів Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. За вимогами ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно частин 1-2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У предявленому позові, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у гривневому еквіваленті, зазнаючи, що 13600 доларів США еквівалентно 350000 гривень та 16400 доларів США в гривневому еквіваленті становить 426400 гривень. Відповідно із ч. 2 ст. 526 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові кошти у розмірі 13600 доларів США, які взяті у борг відповідачем [PERSON] підлягали поверненню до 05 жовтня 2017 року, про що відповідач власноручно зазначив у розписці від 08 вересня 2017 року. Згідно наданої відповідачем [PERSON] розписки від 15 квітня 2018 року, грошові кошти у розмірі 16400 доларів США відповідач зобовязався повернути до 15 травня 2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, 3% річних від суми боргу 350000 гривень становить 7796 гривень. Розрахунок здійснений за формулою (3% х 350000 гривень (сума боргу) х 271 (кількість днів прострочення) : 365 (днів) = 7796 гривень. Згідно до розрахунку 3% річних від суми боргу 426400 гривень, сума 3% річних становить 1647 гривень (3% х 426400 (сума боргу) х 47 (кількість днів прострочення) : 365 (днів) = 1647 гривень. Таким чином, з урахуванням суми основного боргу за розписками від 08 вересня 2017 року та 15 квітня 2018 року яка становить 30000 доларів США, що еквівалентно 776400 гривень, а також враховуючи розмір 3% річних від простроченої суми, що складає 9443 гривень, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] становить 785843 гривень. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на спростування зазначених у позові обставин. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved