Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.02.2010 року в розмірі 12831 гривня 47 коп. та судові витрати по справі в розмірі 2270 гривень 00 коп., посилаючись на те, що 25 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого Банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,\~ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, в зв`язку з чим 14.02.2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитом і рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2015 року було задоволено позов та вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 19742,01 грн. нараховану станом на 31.0І.2015року. Також позивач зазначає, що винесення рішення Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і прострочена сума заборгованості становить 9985,47 грн. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2015 року, тобто за період з 25.02.2010 року по 31.01.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 14.02.2015 року, з 15.02.2015\~ по 13.12.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 12831,47 грн., яка складається з наступного: 11085,75 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1745,72 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Не виконуючи належним чином зобов`язання відповідач порушив законні права позивача, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Судовий розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що він заперечує проти позову про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» в частині суми заявлених позовних вимог. При цьому вказує на те, що в позовній заяві відсутні розрахунки сум, що стягуються, а саме у позовній заяві вказано про заборгованість за кредитним договором, проте не вказано про складову цієї заборгованості, залишок неповернутого кредиту, інфляційні втрати, відсотки передбачені ст. 625 ЦК України чи відсотки за договором, штрафні санкції, тощо. Не вказано суми поповнення рахунків та повернутих позивачем грошових коштів. Не зрозуміло звідки взялась сума 9985,47 грн., її походження та підтвердження. Позивачем взагалі не надано доказів, що відповідач користувався коштами, про які вказує позивач. Також відповідач звертає увагу на те, що до позовної заяви долучено аркуші паперу без будь-яких реквізитів, підписів, ідентифікації осіб, які заповняли ці аркуші, у яких зазначено про розрахунки заборгованості. При цьому, у зазначених розрахунках вказано, що заборгованість виникла з 15.02.2015. Проте з даним позовом банк звернувся 05.01.2021, більше ніж через п`ять років з часу виникнення заборгованості. Тобто, якщо борг відповідача у сумі 9985,47 грн. існував чи існує перед позивачем, то відповідно до вищевказаних норм по ньому сплинули строки позовної давності. Також відповідач зазначає, що позовній заяві, позивач вказує на 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання від суми 9985,47 грн. Проте, позивач не вказав звідки він вирахував цю суму та не надав розрахунків щодо обґрунтування цієї суми. Походження розрахунків щодо 3% річних та суми інфляційних витрат долучених до позовної заяви на окремих аркушах невідоме, оскільки на них відсутні будь-які реквізити установи, підписи та ідентифікаційні дані особи, яка робила ці розрахунки. Крім того, звернуто увагу на те, що у позовній заяві вказано «11085,75грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов язання». При цьому, індекс інфляції виражається у процентах а не грошовій одиниці, як вказано у позовній заяві і встановлюється цей індекс уповноваженими державними органами. Крім того, у вищевказаних паперах невідомого походження та без назви, зазначених в додатках позовної заяви як розрахунок заборгованості перед індексами інфляції вказано «Інфляційні витрати». Після опису розрахунків вказано «Інфляційне збільшення». Про інфляційні втрати банку у позовній заяві та додатках нічого не вказано. Тобто ці втрати не обґрунтовано позивачем. Тому такі втрати відсутні і не можуть братись до уваги, оскільки про них нічого не вказано та вони не вмотивовані позивачем. Крім того, у наведених розрахунках 3% річних вказуються як штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання протягом 2129 днів. При цьому, на штрафні санкції цивільним законодавством встановлено спеціальні строки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України «Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені)». За таких обставин позивачем безпідставно вказано строк у 2129 днів та відповідно нараховану суму. Повертаючись до базової суми 9985,47 грн., з якої позивач робив розрахунки викладені в ціні позову необхідно звернути увагу на те, що позивачем не вказано та не розраховано їх походження. При цьому, у долученій до позовної заяви виписці, у графі «залишок після операції» сума 9985, 47 грн. з мінусовим показником відсутня, як на початок періоду розрахунку боргу позивачем, станом на лютий 2015 року, так і в усьому послідуючому періоді. Таким чином позивач долученою випискою сам спростовує заборгованість відповідача в сумі 9985,47 грн., яка являється базовою для нарахованої ціни позову. Також відповідач вказує на те, що він сплатив значні суми грошових коштів позивачу самостійно. Крім того, позивач тривалий час списував кошти відповідача із зарплатної картки без погодження з останнім. Так, відповідно до виписки долученої до позовної заяви позивач самостійно перераховував з картки відповідача № [NUMBER] грошові кошти з цільовим призначенням «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти [NUMBER] » та «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з рахунку [NUMBER] ». Перш за все картки з номерами, які починаються цифрами 42 та закінчуються цифрами 85 у відповідача не було. Про це вказав сам позивач у довідці долученій до позову з номерами карток, які видавались відповідачу. Проте грошові кошти списувались із карти № [NUMBER] . Так, лише в період з 07.10.2017 по 12.12.2020 відповідно до виписки долученої позивачем до позовної заяви, з відповідача було стягнуто позивачем кошти в сумі 103546,50 грн. Відтак, навіть у разі доведеності отримання кредиту та існування боргу у сумі 9985,47 грн. згідно з заявою - анкетою від 25.02.2010 таку заборгованість, за розрахунками самого позивача, погашено. Згідно з розрахунком складеним позивачем, заборгованість виникла з 15.02.2015. У виписці долученій до позовної заяви позивачем, відображені нічим не підтверджені великі суми заборгованості відповідача. Так, як приклад за відповідачем рахувався борг станом на 04.03.2020 - 973 895, 35 грн., на 07.04.2020 - 969 918, 46 грн. Протягом 2020 року за відповідачем рахувався борг в майже мільйон гривень. Тому відповідач вважає, що борг в сумі 9985,47грн. з 15.02.2015, із всіма нарахуваннями, відсотками, штрафними санкціями, інфляційними втратами, не міг сформувати розмір заборгованості в майже мільйон гривень. Перед зверненням з цим позовом до суду, указані суми зникли і за відповідачем рахується борг у розмірі 32443, 44грн., сума якого не узгоджується із сумами відображеними в позовній заяві. Тобто сукупність указаних обставин свідчать про невмотивованість позовних вимог. Позивач не згідний з твердженням позивача, що він ухиляється від сплати заборгованості. Також вказує на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності до вимог по стягненню неустойки. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 лютого 2010 року між АТ комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.\~ У даній анкеті-заяві вказано, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а. с. 20, 21). 14.02.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року позов було задоволено та\~ стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ\~ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 19742,01 грн. нараховану станом на 31.01.2015 року (а.с. 5). З мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що ПАТ КБ\~ «ПРИВАТБАНК» звертаючись до суду з позовом, просив стягнути всю суму заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 31.01.2015 року\~ у розмірі 19742,01 грн. В даному випадку ПАТ КБ\~ «ПРИВАТБАНК» скористався положеннями частини другої статті 1050 ЦК України, якою визначено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок\~\~ позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) відступила від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року, зазначивши, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку суми боргу, наданого позивачем (а.с. 6-7), відповідач [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 9985 гривень 47 коп. При цьому позивач в своєму позові зазначив, що оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2015 року тобто за період з 25.02.2010 року по 31.01.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 14.02.2015 року, з 15.02.2015 - по 13.12.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі - 12831,47 грн., яка складається з: 11085,75 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1745,72 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Таким чином позивач застосував положення частини другої статті 625 ЦК України та з базової суми 9985,47 грн. зробив розрахунки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних. При цьому, у долученій до позовної заяви виписці по рахунку (а.с. 8-15), у графі «залишок після операції» сума 9985,47 грн. з мінусовим показником відсутня, як на початок періоду розрахунку боргу позивачем, станом на лютий 2015 року, так і в усьому послідуючому періоді, та згідно цієї виписки за відповідачем рахується борг у розмірі 32443,44 грн. Тобто даною випискою спростовується заборгованість відповідача в сумі 9985,47 грн., яка являється базовою для нарахування заборгованості. Натомість, згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року із [PERSON] на користь ПАТ КБ\~ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість в розмірі 19742,01 грн., а тому у разі якщо рішення суду не було виконане боржником, то саме до цієї суми можливо було застосувати положення частини другої статті 625 ЦК України. Позивачем не надано будь-яких доказів про те, чи виконувалось судове рішення від 27.03.2015 в примусовому порядку та які саме кошти були сплачені боржником на виконання цього рішення. Відповідно до виписки долученої до позовної заяви в період з 07.10.2017 по 12.12.2020, з рахунків відповідача було утримано позивачем кошти в сумі 103546,50 грн. Проте, позивач у позовній заяві не зазначив, на які цілі було стягнуто кошти відповідача у сумі 103546,50 грн. Таким чином, сукупність зазначених обставин свідчать про невмотивованість позовних вимог позивача, які фактично не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а також позивачем не додано до позовної заяви достатніх та належних доказів на обгрунтування позову, що є підставою для відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахуванням викладеного\~ та

Outcome: dismissed