Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви, яку в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29147198 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29141087 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з серпня 2009 року по січень 2010 року позивач та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю в орендованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2010 року по квітень 2011 року в квартирі, що належала матері позивача та розташована за адресою: [ADDRESS] . 11 березня 2011 року на ім`я відповідача [PERSON] вони придбали житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. В травні 2011 року позивач разом з відповідачем [PERSON] та дітьми позивача - неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та повнолітнім [PERSON] , [INFO] , вселилися до зазначеного будинку. При цьому, позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] є зареєстрованими в спірному будинку з 03 жовтня 2012 року по теперішній час, неповнолітня донька позивача [PERSON] постійно проживала в будинку без реєстрації. Отже, позивач та її неповнолітня донька [PERSON] вселились та користувались зазначеним будинком на законних підставах. За час їх спільного проживання з відповідачем [PERSON] у спірному будинку, на земельній ділянці, на якій він розташований, вони розпочали будівництво ще одного будинку. При цьому будівельні матеріали на будівлю вказаного будинку вони купували здебільшого за особисті кошти позивача, роботи з будівництва велися також за рахунок позивача, оскільки нею були отримані грошові кошти від продажу успадкованої після смерті матері квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири від 22 листопада 2012 року). Відповідач [PERSON] на той час не працював та доходу не отримував. Отже, позивач, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 368 ЦК України, вважає, що будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . З лютого 2016 року вони припинили спільне проживання як сім`я, відповідач [PERSON] забрав свої особисті речі з будинку. 04 квітня 2016 року відповідач [PERSON] підписав зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] «так звані» договори дарування, які були посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровими номерами 426, 424 відповідно. На підставі вказаних договорів цим же нотаріусом прийняті рішення від 07 квітня 2016 року про державну реєстрацію права власності на спірний будинок за зазначеними особами відповідно №29141087 та №29147198. Таким чином, на підставі вказаних договорів новими власниками спірного будинку стали [PERSON] та [PERSON] , тим самим незаконно заволоділи будинком, незавершеним будівництвом та іншим майном, що розташоване на земельній ділянці та у будинку. [PERSON] систематично приїжджає до будинку та вивозить будівельні матеріали та інше майно з нього, зокрема: три телевізори, два холодильника, пральну машину, комп`ютер, кухонні меблі, каструлі, тощо. Крім того, останній пошкоджує речі позивача та її дітей, з приводу чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Разом з тим, зі змісту вищевказаних договорів дарування вбачається, що вони не містять кадастрового номеру та розміру земельної ділянки, що відповідно до вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України є істотними умовами договору, що передбачає перехід права власності на житловий будинок. Отже, позивач вважає, що «так звані» договори дарування житлового будинку є неукладеними, зазначені правочини є невчиненими, а отже відповідачі [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на житловий будинок. Враховуючи викладене, позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] безпідставно заволоділи майном, що знаходилось у законному користуванні [PERSON] та її неповнолітньої дитини, тим самим порушили їх право власності, право на мирне володіння житлом та майном, що передбачено Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конституцією України, цивільним та житловим законодавством. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року відкрите провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про держану реєстрацію прав (справа №635/4170/16-ц). Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 30\~травня 2016\~року за\~заявою [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про держану реєстрацію прав вжиті заходи забезпеченя позову шляхом встановлення заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В та заборони відчуження будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, тощо, використаних в незавершеному будівництві на земельній ділянці розміром 0,1500 га кадастровий номер 6325182001:00:013:0039, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Липецька сільська рада Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Липецька сільська рада Харківського району Харківської області про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві роз`єднані у самостійні провадження. В самостійне провадження виділені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Липецька сільська рада Харківського району Харківської області про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві. Виділеним матеріалам присвоєний номер справи №635/1724/17. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2017 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Липецька сільська рада Харківського району Харківської області про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві призначено до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2017 року\~ провадження по зазначеній цивільній справі\~ зупинено до закінчення розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Липецька сільська рада Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав (справа №635/4170/16-ц). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Орган опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання правочинів недійсними відмовлено. Ухвалою апеляційного суду харківської області від 11 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2019 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року залишені без змін. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року набрало законної сили 11 жовтня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Тетяни Валеріївни відмовлено. \~ \~ \~ \~22 листопада 2017 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Ухвалою Харківського районного суду харківської області від 22 листопада 2017 року заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог залишено без руху, позивачу встановлений строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків 5 днів з дня оголошення ухвали. Позивач у встановлений судом строк усунула недоліки, надавши 27 листопада 2017 року позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила: -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; -визнати право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. від 07.04.2016 року, індексний номер 29147198 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; -скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. від 07.04.2016 року, індексний номер 29141087 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2018 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог в редакції від 22 листопада 2017 року, відповідачам наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~05 квітня 2018 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Орган опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання правочинів недійсними відмовлено. Отже, [PERSON] не підтвердила факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , а тому таке твердження не може бути доказом по справі. Представник відповідачів вважає, що позивач не має права спільної сумісної власності з [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, використані в незавершеному будівництві за вказаною адресою, виходячи з наступних обставин. Так, в квітні 2011 року [PERSON] за особисті кошти, які йому подарувала його мати [PERSON] , придбав будинок [ADDRESS] . Відразу після придбання зазначеного будинку відповідач розпочав у ньому капітальний ремонт, який на даний час продовжується, а тому проживання у ньому є неможливим. Будівництво вказаного будинку розпочалось в травні 2011 року, коли був закладений фундамент будинку, після цього був завезений шлакоблок, а в подальшому, для придбання матеріалів для будівництва покрівлі, [PERSON] змушений був продати свій автомобіль ВАЗ 2110. Отже будівельні матеріалі для покрівлі будинку купувались за особисті кошти [PERSON] , який придбавав і інші будівельні матеріали, на підтвердження чого в нього маються відповідні докази. [PERSON] тривалий час ніде не працювала, всі свої особисті кошти витрачала виключно на себе та дітей, продала свою квартиру 02 листопада 2012 року, тобто до початку ремонтних робіт у будинку, а кошти, отримані від продажу квартири витратила на сплату кредитної заборгованості. Позивач взагалі не володіє інформацією, які саме придбавались будівельні матеріали та де такі матеріали використовувались. \~ \~ \~ \~18 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із клопотанням про призначення по справі будівельно-технічної експертизи на предмет визначення технічного стану та вартості матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, тощо, використаних у незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 18 березня 2019 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено до проведення експертизи. 25 червня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку експертизи №6392 у зв`язку з ненаданням додаткових документів на непроведенням оплати за експертизу. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 26 червня 2019 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2019 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову по зазначеній цивільній справі повернуто заявнику [PERSON] . Позивач та її представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у судові засідання неодноразово не з`являлися. У судове засідання, призначене на 27 серпня 2019 року на 15 годину 00 хвилин позивач та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. У судове засідання, призначене на 23 грудня 2019 рок на 12 годину 00 хвилин , позивач та її представник [PERSON] на з`явилися, при цьому позивач не повідомила про причини своєї неявки, представник позивача надала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у розгляді іншої справи в Київському районному суді м. Харкова, однак жодних документів на підтвердження поважності причин її неявки суду не надала. У судове засідання, призначене на 24 лютого 2020 року на 14 годину 00 хвилин позивач та її представник знову не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно\~користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Статтею 223 ЦПК України встановлені наслідки неявки у судове засідання учасника справи. Так, суд відкладає розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~підстав лише першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до частини 3 зазначеної статті, \~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:\~ неявки\~в судове\~засідання учасника\~справи (його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки; повторної\~неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника),\~крім відповідача,\~незалежно від\~причин неявки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Подання представником позивача заяві від 25 вересня 2019 року та від 23 грудня 2019 року про відкладення розгляду справи свідчить про те, що позивач не втратив зацікавленості у розгляді справи, а тому, виходячи із вищевказаних вимог процесуального закону, суд вважає, що в матеріалах справи маються достатні докази для розгляду справи по суті та розглядає справу у відсутність позивача та його представника. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малік Олена Володимирівна у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Липецької сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом сільського голови Федоренка О.І. про розгляд справи за відсутності представника Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік Олени Володимирівни, третя особа Орган опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання правочинів недійсними відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2019 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року залишені без змін. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року набрало законної сили 11 жовтня 2017 року. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В обґрунтування позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, тощо, використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , позивач посилається на факт спільного проживання разом з відповідачем [PERSON] однією сім`єю у період часу з серпня 2009 року по лютий 2016 року, а також на те, що вказане майно було набуте позивачем за особисті грошові кошти, які були отримані нею від продажу трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 368 ЦК України, \~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Яквбачається зі змісту рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 та постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року, предметом судового розгляду у справі були позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з серпня 2009 року по лютий 2016 року, визнання недійсним договору дарування від 04.04.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровим № 426, визнання недійсним договору дарування від 04.04.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровим № 424. В задоволенні зазначених позовних вимог рішенням суду відмовлено у повному обсязі. При цьому, як слідує зі змісту рішення, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно було для виникнення підстав набуття права власності позивача на нерухоме майно, у тому числі будівельні матеріли на конструктивні елементи, використані в незавершеному будівництві. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року в задоволенні вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено з тих підстав, що [PERSON] з 24 жовтня 2003 року по 06 листопада 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбу з іншим чоловіком [PERSON] , що виключає факт спільного проживання позивача та відповідача [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з серпня 2009 року по [INFO] листопада 2012 року, наявність спільного проживання однією сім`єю, спільного побуту та взаємних прав та обов`язків її та [PERSON] у період з 07 листопада 2012 року по лютий 2016 року в ході судового розгляду позивачем не доведений, також останньою не було надано достатніх, належних та допустимих доказів їх спільного з [PERSON] проживання саме як дружини та чоловіка з усіма ознаками сім`ї. Оскільки зазначені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд, виходячи з вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не надає оцінку доводам позивача щодо її спільного проживання разом з відповідачем [PERSON] однією сім`єю у період часу з серпня 2009 року по лютий 2016 року. Доводи позивача про придбання майна за її особисті кошти, в тому числі за кошти, отримані від продажу трикімнатної квартири, взагалі не підтверджені жодними доказами. Натомість, відповідачами були надані накладні щодо несення витрат на будівельні матеріли, зокрема у розмірі 32463,23 гривні (накладна №Куз-000010 від 21 вересня 2012 року), у розмірі 11406 гривень (накладна №Дон-000001 від 11 травня 2011 року) у розмірі 11375 гривень (накладна №Шах-040133 від 21 червня 2011 року), у розмірі 11375 гривень (накладна №Шах-040131 від 09 червня 2011 року) та накладна №ШАХ0000001 від 03 червня 2011 року. Зазначені докази свідчать про несення витрат на будівельні матеріли також стороною відповідачів. Крім того, позивачем не зазначені назва, наявність, кількість та вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, використаних в незавершеному будівництві на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , що є предметом судового розгляду. В ході судового розгляду судом за заявою позивача [PERSON] призначалась судова будівельно-технічна експертиза для з`ясування зазначених обставин на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року. Однак, зазначена ухвала суду не була виконана у зв`язку з несплатою позивачем [PERSON] вартості експертизи та ненаданням останньою додаткових доказів, витребуваних експертом для проведення експертизи. Будь-яких інших доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем в ході судового розгляду також не надано. Про необхідність зазначення в судовому рішенні матеріалів чи обладнань (назв, переліку, кількості) при визнанні права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку зазначає Верховний Суд України у справі №6-388цс15 від 18 листопада 2015 року. Щодо позовних вимог [PERSON] про витребування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] , а також скасування рішень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29147198 ті індексний номер 29141087 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння до особи, яка незаконно володіє цим майном. Згідно з\~наведеною нормою\~саме власник\~має право\~реалізувати своє\~право на\~захист шляхом\~звернення до\~суду з\~вимогою про\~витребування свого\~майна із\~чужого незаконного\~володіння із\~дотриманням вимог,\~передбачених Цивільним\~кодексом України. При цьому, предметом доказування у таких справах\~є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, зокрема: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Як вбачається зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року, на підставі договору дарування від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В., реєстраційний номер 424, [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частку у праві власності на житловий будинок житловою площею 30,90 кв.м. загальної площею 53,00 кв.м. з надвірними будівлями [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В., реєстраційний номер 426, [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частку у праві власності на житловий будинок житловою площею 30,90 кв.м. загальної площею 53,00 кв.м. з надвірними будівлями [ADDRESS] . Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що остання, обґрунтовуючи вимоги в цій частині, посилається на неукладеність договорів дарування від 04.04.2016, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровими № 426 та №424, які були підставою для прийняття приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. рішень від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29147198 ті індексний номер 29141087 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки зазначені договори не мали істотних умов, зокрема кадастрового номеру та розміру земельної ділянки. Разом з тим, дійсність договорів дарування від 04.04.2016, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровими № 426 та №424, були предметом судового розгляду. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 та постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання вказаних договорів недійними. При цьому, як вбачається зі змісту зазначених рішень, обґрунтовуючи недійсність оспорюваних правочинів, позивач в тому числі посилалась на відсутність в договорах дарування житлового будинку істотних умов, а саме розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований відчужуваний житловий будинок. Отже, таким доводам позивача судом вже надавалась оцінка під час ухвалення рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року, яке набрало законної сили. Отже, на даний час вказані договори дарування є чинними, власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявним в матеріалах справи, будь-які інші відомості з приводу вказаних обставин в матеріалах справи відсутні. Позивачем жодним чином не обґрунтовані її доводи щодо незаконного заволодіння відповідачами [PERSON] та [PERSON] майном житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Враховуючи викладене, оскільки договори дарування від 04.04.2016, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. за реєстровими № 426 та №424, які були підставою для прийняття приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. рішень від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29147198 ті індексний номер 29141087 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на даний час є дійсними, відсутні підстави і для скасування рішень про державну реєстрацію прав на підставі вказаних договорів, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Суд також не приймає до уваги надані представником відповідача копії документів з кримінального провадження №12016220430001732, оскільки вони жодним чином не стосуються предмету розгляду справи. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Оскільки позивачем жодним чином не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження її доводів, викладених в обґрунтування позовних вимог, суд відмовляє задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed