Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду у червні 2013 року з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 року до 20.06.2011 року В період спільного життя ними було придбано трикімнатна квартира [ADDRESS], нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS], квартири [ADDRESS], автомобіль Фольксваген Транспортер реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, на ім.»я [PERSON] було відкрито рахунок в ПАТ «Банк Форум», де зберігалися грошові кошти у розмірі 83 574,11 грн. Позивач просила поділити вказане спільне майно та залишити за нею на праві власності : нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS] площею 77,2 кв.м. та квартиру [ADDRESS]; залишити за [PERSON] на праві власності : трикімнатну квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль Фольксваген Транспортер реєстраційний номер [NUMBER] та грошові кошти у розмірі 83 574,11 грн.(а.с.2-8). [PERSON] звернувся до суду у жовтні 2013 року із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що [PERSON] до спільного майна крім зазначеного не було внесено житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0931 га за вказаною адресою, яка належить на підставі Державного акта про право власності на землю і гаражний бокс в АГК «Вітязь» по [ADDRESS]. Крім того, грошові кошти на які посилалася [PERSON] у розмірі 83 574,11 грн. були ними витрачені в період сумісного життя на придбання автомобіля, крім того, площа нежитлового вбудованого приміщення магазину [ADDRESS] складає 130 кв.м. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив поділити спільне майно та визнати за ним в натурі право власності на 12 частину нежитлового вбудованого приміщення магазину [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], ? частину житлового будинку [ADDRESS] та 12 частину земельної ділянки за вказаною адресою. Виділити [PERSON] на праві власності 12 частину нежитлового вбудованого приміщення магазину [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], ? частину житлового будинку [ADDRESS] та 12 частину земельної ділянки за вказаною адресою, гаражний бокс в АГК «Витязь», автомобіль Фольксваген Транспортер реєстраційний номер [NUMBER]. Компенсацію різниці у вартості часток покласти на сторону, який залишається більша вартість майна.(а.с.53-56). Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 25 лютого 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та задоволено частково зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS] площею 114,5 кв.м., на квартиру [ADDRESS], загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м. Визнано за [PERSON]. право власності на будівельні матеріали у вигляді недобудованого житлового будинку [ADDRESS] загальною вартістю 19 105 грн. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., право власності на квартиру [ADDRESS] площею 115,5 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., на автомобіль Фольксваген Транспортер, реєстраційний номер [NUMBER]. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації 12 частки вартості майна, що підлягає поділу 62 341,50 грн. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що вартість будівельних матеріалів, тобто незакінченого будівництва та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] значно занижено, тому слід провести повторну експертизу. Не враховано, що він не має можливості оплачувати значну суму комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] площею 115,5 кв.м., тому просив залишити за ним на праві власності на квартиру [ADDRESS], яка площею значно менша - 94,7 кв.м., визнати за ним право власності на 12 частину нежилого вбудованого приміщення магазину [ADDRESS] площею 130 кв.м. та на 12 частину гаража. Не враховано, що житловий будинок [ADDRESS] вони придбали за спільні кошти, а після його руйнування почали будівництво нового будинку, про приватизацію земельної ділянки за вказаною адресою дружина його не повідомляла. Гаражний бокс [NUMBER] в кооперативі «Витязь» було переоформлено позивачкою на сина після розлучення, тому він є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. При поділі магазину судом не враховано, що він є приватним підприємцем і торгівля є для нього єдиним джерелом існування, крім того, судом невірно встановлено площа магазину, яка складає 130 кв.м. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Позивач та представник позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідача, пояснення сторін та представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача [PERSON] слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині визнання права власності на нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS], поділу автомобіля та стягнення різниці у рівності часток та ухвалити нове рішення у вказаній частині з наступних підстав. Задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 року, який розірвано 20.06.2011 р. В період шлюбу вони придбали : трикімнатну квартиру по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2007 р., нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2002 р., автомобіль Фольксваген Транспортер реєстраційний номер [NUMBER], квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS], житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2007 р., земельну ділянку площею 0,0931 га по [ADDRESS] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.03.2010 року. Доказів того, що позивачу чи відповідачу на праві власності належав гаражний бокс [NUMBER] в АГК «Витязь» в м.Донецьку не надано, крім того, членом гаражного кооперативу є їх син [PERSON], який є користувачем вказаного боксу на підставі рішення правління АГК «Витязь» №5 від 12.11.2010 року, тому підстав для визнання спільною сумісною власності гаражного боксу та його поділу не має. Оскільки [PERSON] є приватним підприємцем та використовує нежитлове приміщення магазину [ADDRESS] у господарській діяльності, а враховуючи, що між сторонами неприязні стосунки, тому неможливо залишити по 1/2 частині за кожним і визнано за [PERSON] право власності на вказане приміщення площею114,5 кв.м. З цих же підстав визнано за [PERSON] право власності на квартиру по [ADDRESS] вартістю 771 616 грн. Оскільки після придбання житлового будинку з господарськими побудовами по [ADDRESS] у 2007 році сторони зруйнували вказаний будинок та почали будівництво нового, яке до теперішнього часу не закінчено, право власності на новостворене майно не зареєстрована за жодною із сторін, то вони мають право лише на будівельні матеріали вартістю 19 105 грн., які залишені позивачу [PERSON] Квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON], оскільки вони є об»єктом права спільної сумісної власності, що визнано сторонами і проти такого поділу вони не заперечували. В частині поділу земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] відмовлено, оскільки він є приватною власністю [PERSON], яка отримала його шляхом приватизації на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.03.2010 року. Автомобіль Фольксваген Транспортер, державний знак [NUMBER] залишено на праві власності [PERSON], оскільки він має водійське посвідчення та використовує зазначений автомобіль на власний розсуд. Враховуючи, що загальна вартість майна, яке виділено [PERSON] складає 1 756 587 грн., а [PERSON] - 1 881 270 грн., загальна вартість майна складає 3 637 857 грн., тобто частка кожного у спірному майні складає по 1 818 928,50 грн., тому з відповідача на користь позивача стягнуто різницю у вартості часток у розмірі 62 341,50 грн. Проте, з висновками суду першої інстанції в частині визнання права власності на нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS], поділу автомобіля та стягнення різниці у рівності часток погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ч.1, 2, 4 ст..71 ЦК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 р., який розірвано рішенням Калінінського райсуду м.Донецька від 20.06.2011 р., яке набуло чинності 01.07.2011 р. (а.с.18). Сторони визнали і не заперечують, що в період шлюбу ними було придбано за спільні кошти наступне майно : - 14.12.2007 року квартиру [ADDRESS] загальною площею 115,5 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624 грн. згідно висновку експерта (а.с.12, 47-51), - квартиру [ADDRESS] загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., вартістю 771 616 грн. згідно висновку експерта (а.с.15, 47-51), - квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.1997 року, вартістю 540 646 грн. згідно висновку експерта (а.с.19), - житловий будинок загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м. з надвірними побудовами по [ADDRESS] (а.с.58-62), - автомобіль Volkswagen Transporter T5 combi 2,5 TDi, 2008 року випуску, зареєстрований 19.11.2008 року, вартістю 163 769,00 грн. згідно висновку експерта (а.с.150-159), - нежитлове вбудоване приміщення магазину [ADDRESS] площею 114,5 кв.м. вартістю 965 866 грн. (а.с.47-51). Позивач [PERSON] просила залишити їй на праві власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., вартістю 771 616 грн. згідно позовної заяви. Відповідач просив залишити йому на праві власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 115,5 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624 грн. та квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. вартістю 540 646 грн. згідно позовної заяви. Відповідач [PERSON] не змінював і не уточнював свої позовні вимоги і спору про порядок поділу зазначеного майна у сторін не виникало. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сторони дійшли згоди про поділ вказаного майна, тому у вказаній частині у відповідності до вимог закону задовольнив основні та зустрічні позовні вимоги сторін. Рішення суду першої інстанції у вказаній частині відповідає вимогам закону і підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не має можливості оплачувати комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] загальною площею 115,5 кв.м. не є підставою для скасування рішення суду у вказаній частині. Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 р. у справі N 6-130цс13). З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2002 р. [PERSON] придбала 77,2 кв.м. вбудоване приміщення [ADDRESS] загальною площею 306,5 кв.м. (а.с.11). Сторони не заперечували, що провадилася прибудова до вказаного нежилого приміщення магазину [NUMBER], що підтверджується і технічним паспортом і його площа в теперешній час становить 114,5 кв.м., але вказаний об»єкт нерухомості не прийнято в експлуатацію і право власності на нього не встановлено.(а.с.135-139, 47-51). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя нежитлового приміщення магазину [ADDRESS] площею 114,5 кв.м. та визнання за позивачем [PERSON] права власності на нього, оскільки такий об»єкт нерухомості самочинно збудований, тому не є об»єктом права власності і не підлягає поділу. Рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, а позивачу [PERSON] слід відмовити у задоволенні позову про поділ вказаного об»єкту нерухомості. На підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2007 р. [PERSON] ([PERSON]) в період шлюбу з [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 43 кв.м. (літня кухня, 2 сараї, огородження) (а.с.58-62). Відповідач [PERSON] не заперечував, що вказаний будинок було знесено та у 2007 році сторони почали будівництво нового житлового будинку, яке не завершено, недобудова не прийнята в експлуатацію, право власності на неї не встановлено і правовстановлюючи документи відсутні. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №6803/24 від 14.02.2014 р. вартість будівельних матеріалів, розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] складає 19 105 грн. (а.с.82-86). Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони мають право лише на будівельні матеріали, вартість яких складає 19 105 грн., а враховуючи, що земельна ділянка по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого 23.03.2010 р., то зазначені будівельні матеріали залишено на праві власності за [PERSON] Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.11.2008 року сторони придбали автомобіль Volkswagen Transporter T5 combi 2,5 TDi, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 163 769,00 грн. згідно висновку експерта. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають отримувати у власність вказаний автомобіль, враховуючи, що майно підлягає поділу між сторонами в натурі та з урахуванням частки кожного у спільному майні, а також того, що вказане майно є неподільним, апеляційний суд вважає, що спірний автомобіль слід залишити на праві власності за [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 0931 га, яка розташована по [ADDRESS] на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого 23.03.2010 року на підставі рішення Донецької міської ради від 18.07.2008 р. №21205 (а.с.63). Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Законом України від 11.01.2011 року «Про внесення зміни до ст..61 Кодексу, який набрав чинності з 08.02.2011 року встановлено, що земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є об»єктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена спірна земельна ділянка, яка була приватизована [PERSON] до 08.02.2011 року є її особистою приватною власністю і не підлягає поділу. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування чи зміни не має. Згідно довідки АГК «Витязь» [PERSON] є членом кооперативу, гаражний бокс [NUMBER] на підставі протоколу засідання правління №5 від 12.11.2010 р. (а.с.95, 140). Правовстановлюючих документів на вказаний гаражний бокс не надано, право власності за жодною із сторін не було зареєстровано, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони користувалися спірним гаражним боксом, який ніколи не належав їм на праві власності, тому не має підстав для його поділу. За таких обставин, рішення суду першої інстанції у вказаній частині відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування чи зміни не має. Таким чином, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., вартістю 771 616 грн., будівельні матеріали вартістю 19 105 грн. та автомобіль Volkswagen Transporter T5 combi 2,5 TDi, 2008 року випуску, зареєстрований 19.11.2008 р., вартістю 163 769,00 грн. на загальну суму 954 490 грн. За [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 115,5 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624 грн., квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. вартістю 540 646 грн., а всього на загальну суму 1 737 270 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна сторін складає 2 691 760 грн., тобто частка кожного у спільному майні складає 1 345 880 грн., тому різниця у рівності часток складає 391 390 грн., яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] як компенсацію її частки у спільному майні. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial