Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Стратілатова К.Г. звернулася до суду з позовом до Першої черкаської державної нотаріальної контори, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання незаконною постанови нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-2038/12 від 22.11.2012, позивачу на праві власності належить 9/16 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками цієї квартири є третя особа [PERSON] (3/16 частин) та [PERSON] (1/4 частина). Третя особа [PERSON] є опікуном неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказані діти проживають та зареєстровані разом зі своїм опікуном - третьою особою [PERSON] у вказаній вище квартирі. З метою реалізації свого права власності на належну їй частину квартири, позивач звернулась до відповідача та просила нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу належної їй частини квартири. Проте, постановою державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлії Вадимівни від 31.05.2021 року № 803/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у посвідчені договору купівлі-продажу частики квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. Вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки за змістом норм закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Батьки, а також державні органи, вирішуючи питання, що стосуються прав та обов`язків дітей, зокрема, і питань їх майна, зобов`язані першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і відповідно при вирішенні таких питань не допускати порушень (недотримання) цих інтересів. При цьому законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено. Положення Закону Україну «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» також не передбачають заборону на укладання договорів співвласнику житлового приміщення, який не є батьком дітей і діти не перебувають на його утриманні. Уданому випадку нотаріус виходив з того, що для відчуження належної позивачу частки квартири необхідна згода на це органу опіки та піклування, оскільки у спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, які мають право користування цією квартирою. Проте, лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти, іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено. Зазначає, що позивач в особі своїх представників, неодноразово зверталася до органів опіки та піклування щодо надання дозволу на відчуження своєї частки квартири. Однак представникам позивача було роз`яснено, що такий дозвіл може бути наданий лише батькам (опікунам/піклувальникам) дітей, а оскільки позивач не є батьком опікуном/піклувальником) цих дітей, то надання йому дозволу законом не передбачено, про що надано відповідь Служби у справах дітей від 27.06.2018 та 19.04.2021. Крім того, позивач дійсно не є батьком (опікуном/піклувальником) неповнолітніх дітей, які проживають як члени сім`ї свого опікуна - іншого співвласника квартири [PERSON] , тому вважає, що згода органу опіки і піклування на відчуження належної позивачу частки квартири не потрібна. Неповнолітні, які є членами сім`ї іншого співвласника квартири, мають право лише на проживання у цій квартирі, а тому їх житлові права відчуженням належної позивачу частки квартири не можуть бути порушені. В даному випадку неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї свого опікуна [PERSON] і мають право проживання та користування частиною квартири, яка належить [PERSON] . Позивач не є батьком (опікуном/піклувальником) вказаних дітей, у зв`язку з цим ці діти не є членами сім`ї позивача та не мають права проживання та користування часткою квартири, яка належить позивачу. При відчуженні частини квартири, яка належить позивачу, житлові права неповнолітніх дітей на проживання у цій квартири не можуть бути порушені, оскільки частка квартири їх опікуна [PERSON] не зміниться. Тож, вказує, що спірна постанова нотаріуса є неправомірною, оскільки вона протиправно обмежує право позивача на розпорядження своєю власністю. Враховуючи викладене вище, просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлії Вадимівни від 31.05.2021 року № 803/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов`язати Першу черкаську державну нотаріальну контору повторно розглянути звернення [PERSON] щодо посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS] з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.09.2021 третьою особою [PERSON] до суду подано пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.03.2012 № 387 її було призначено опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано права з покладенням обов`язків законного представника малолітніх згідно з чинним законодавством, та визначено місце проживання підопічних за місцем проживання опікуна за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є дочкою її померлого брата [PERSON] , тому є її племінницею, а статусним дітям [PERSON] та [PERSON] , які мають право користування квартирою, приходиться двоюрідною тіткою. Вказує, що у березні 2001 року, після смерті її батька [PERSON] , вона вступила в управління квартирою. З цього часу нею одноосібно сплачуються рахунки за комунальні послуги, оплачуються ремонти квартири, та здійснюються усі інші необхідні витрати з утримання вказаної квартири у належному стані. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2012 року (справі № 2-2038/12), яке набрало чинності 07 лютого 2013 року, за позивачкою було визнано право власності на 9/16 частин квартири. Згідно законодавства, для вчинення щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, непохідний попередній дозвіл органів опіки ти піклування, що надається відповідно до закону. Зазначає, що суб`єктами даної норми права є не тільки батьки (опікуни/піклувальники), а і й усі без винятку громадяни - власники нерухомого майна, право користування яким мають діти. Позивачка при зверненні до Першої черкаської державної нотаріальної контори для вчинення правочину з 9/16 частин квартири попереднього дозволу (згоди) органу опіки та піклування на це не надала, а тому вважає постанову державного нотаріуса Починок Ю.В від 31.05.2021 року № 303/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії правомірною, законною та обґрунтованою. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 23.11.2021 до розгляду у справі залучено у якості третьої особи співвласника квартири [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача - адвокат Стратілатов К.Г. підтримав доводи викладені у позові та просив задовольнити позовні вимоги, наголошуючи, що укладення позивачем договору купівлі-продажу її частини квартири - [ADDRESS] , жодним чином не порушує права та інтереси дітей, які зареєстровані з опікуном у даній квартирі і мають свою частку 3/16. Представник відповідача Першої черкаської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, до початку подали до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Відзив на позов не подано. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до початку надала заяву від 20.12.2021, у якій просила справу розглядати без її участі, підтримала свої пояснення, подані 24.09.2021, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю Дахновська Т.В. у судовому засіданні пояснила, що і у вказаній квартирі зареєстровані неповнолітні діти і відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону за зверненням батьків, опікуна чи піклувальника. Діти користуються та проживають у даній квартирі, хоча мають право власності на інше житло. В разі, якщо позивач [PERSON] і [PERSON] , яка є опікуном неповнолітніх, дійшли б згоди щодо відчуження частки [PERSON] іншій особі, то опікун мала б звернутися до них у службу у справах дітей та отримати дозвіл на відчуження такої частки іншого спвіввласника. Проте, [PERSON] не має наміру надавати будь -які дозволи на відчуження чи звертатися за отриманням останніх до їхньої установи. Є загроза, що у разі відчуження частки квартири позивачем виникне спір щодо іншого власника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що на відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2012 у справі № 2-2038/12 за позивачкою [PERSON] визнано право власності на 9/16 частин квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за її батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2021 № 246348203 іншими співвласниками цієї квартири є [PERSON] - 3/16 частини та [PERSON] - 1/4 частина. Відповідно до довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» від 30.04.2013 № 1602, виданій [PERSON] , у вказаній квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка є третьою особою у справі, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.03.2012 № 387 було призначено опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] довіреністю від 02.10.2019 уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах за його розсудом або міняти на умовах за його розсудом або подарувати [PERSON] належну їй на праві приватної власності всю частину квартири [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. від 31.05.2021 відмовлено [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що відсутній дозвіл органу опіки та піклування для вчинення такого правочину. В мотивувальній частині цієї постанови вказано, що після розмови з представником власника частки квартири та аналізу документів було виявлено, що у квартирі, частка якої буде відчужуватися зареєстровані неповнолітні та наведено правове обґрунтування відмови. Так, згідно розділу II, глави 2, п. 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/51 у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувана дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. За відсутності такого дозволу порушуються права неповнолітньої дитини, що згідно положень норм статей 71,215, 224 Цивільного кодексу України тягне за собою нікчемність правочину. За нормами ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. З аналізу вказаних норм випливає, що вчинення певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Нотаріусом, відповідно до заяви, яка надійшла на адресу нотаріальної контори та документів, які було додано до неї, встановлено, що інша співвласниця квартири, [PERSON] , яка є піклувальником неповнолітніх дітей, які зареєстровані у вказаній вище квартирі звернулася із заявою до служби у справах дітей та повідомила, що не має наміру укладати правочин щодо належної їй частки житла, так як це, на її думку, не відповідає інтересам дітей. У зв`язку з чим надання дозволу на вчинення правочину, службою у справах дітей є неможливим. Крім того, на звернення представника [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - особи, якій позивач мала намір подарувати свою частину квартири, про надання дозволу на продаж та/чи дарування належної позивачу частини квартири, Службою у справах дітей Черкаської міської ради надано відповідь від 27.06.2018 та 19.04.2021, з яких вбачається, що [PERSON] звернулася до служби із заявою та повідомила, що не має наміру укладати правочини щодо належної їй частки житла, так як це, на її думку не відповідає інтересам дітей. Тож, дозвіл на відчуження частки позивачу не може бути наданий. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Частиною другою, третьою статті 18 цього Закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Суд звертає увагу, що за обставинами справи, квартира [ADDRESS] належить на праві власності трьом співвласникам: [PERSON] - у частці 9/16, [PERSON] - 3/16 та [PERSON] - 1/4 частина. Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , опікуном яких призначено [PERSON] , разом з дітьми зареєстрована та фактично проживає в цій квартирі і має найменшу частку права власності на неї - у розмірі 3/16 частини. Позивач [PERSON] має намір відчужити ту частину квартири, що належить їй, а не [PERSON] , яка є опікуном та з якою проживають неповнолітні діти, тобто наміри позивача жодним чином не порушують права користування житлом цих неповнолітніх дітей. Крім того, з огляду на викладене, законодавством визначене коло осіб, що мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено. У судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають як члени сім`ї свого опікуна - іншого співвласника квартири [PERSON] . Відповідно до ч. 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До того ж, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2021 № 285198609 та № 285198601 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS] , кожній. Таким чином, неповнолітні, які є членами сім`ї іншого співвласника квартири [PERSON] , яка має у власності найменшу частину цієї квартири, мають право лише на проживання у цій квартирі, а право власності мають за іншою вказаною вище адресою, тож житлові права відчуженням належної позивачу частки квартири не можуть бути порушені. Заборони на укладання договорів співвласником житлового приміщення, який не є батьком дітей і діти не перебувають на його утриманні не передбачено, що вбачається із Постанови Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 641/7974/18. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993. Відповідно до ст.1 цього Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтею 4 Закону № 3425-XII передбачено, що нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Пунктом 2 частини 1 цієї статті встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У п. 9 ч. 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 50 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Пунктом 1 частиною 5 ст. 265 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що [PERSON] має намір відчужити належну лише їй частину квартири (9/16), що не порушує права неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , так як вони зареєстровані та проживають зі своїм опікуном [PERSON] , яка є іншим співвласником квартири з визначеною часткою у розмірі 3/16. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 761/36415/18, при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Тож, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне скасувати постанову від 31.05.2021 року № 803/02-31про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлію Вадимівнуповторно розглянути звернення позивача про посвідчення договору купівлі-продажу враховуючи положення Закону України «Про нотаріат». На підставі викладеного та

Outcome: approved