Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] обласне комунально виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 3509,32 грн., посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що вона своєчасно не вносить плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просять стягнути суму заборгованості\~3509,32 гривень, індекс інфляції 1413,25 гривень, 3 % річних 106,74 гривень, а всього 5029,31 грн. та судові витрати\~243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову в частині суми основного боргу. Позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних не визнала та просила відмовити в цій частині позову, оскільки заборгованість утворилась через скрутне матеріальне становище. Суд заслухавши сторони та дослідивши докази у справі приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями\~64,\~68 ЖК України\~передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири №38 за адресою: м. Полтава, вул. Театральна, 8. Оплату за послуги вносять частково, заборгованість по даній квартирі утворилась за період з 01.02.2013 року до 01.08.2015 року в розмірі 3509,32 грн. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 3509,32 гривень. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України\~Про житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 32 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За нормами\~ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги\~споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги\~правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2\~ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в сумі за період з 01.04.2013 року по 01.08.2015 року в сумі 1413,25 гривень та 3% річних в сумі 106,74 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved