Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 05.07.2007 року в розмірі 11080,98 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, з врахуванням судового наказу, винесеного Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу від 12.11.2008 р. Ухвалою суду від 17 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не зявилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що вона дійсно в 2007 році отримувала у банківській установі кредитну картку з кредитним лімітом 2000 гривень, однак кредитною карткою не користувалась, після спливу строку її дії використовувати її було неможливо, тому вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Вона жодного разу не сплачувала за користування кредитною карткою будь-яких сум, тому що не користувалася нею, оскільки кратка після отримання була втрачена, про що банку повідомляв ще у 2007 році. Навіть якщо рахувати строк позовної давності з моменту винесення судового наказу, він все одно позивачем пропущений. Якщо звернути увагу на роздруківку заборгованості за договором, то погашення платіжного ліміту відбувалося з моменту отримання платіжної картки 05.07.2007 р., тому протягом 6 місяців платіжна картка мала бути закритою. Але в своєму позові позивач ніде не вказує, що платіжна картка закривалася. Крім того позивач не вказує, з якого часу нарахована заборгованість, тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з відповіддю на відзив. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що при укладенні договору сторонами було обговорено всі істотні умови, про що свідчить підпис відповідача в заяві, який нею не оспорюється. Остання підписанням анкети-заяви позичальника приєдналася до умов та [PERSON] надання банківських послуг, оскільки заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, відповідачем розрахунок не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначалися. [PERSON] отримала картку зі строком дії до останнього дня 07.2011 року. Договір чинний, заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. З заявою про закриття рахунку відповідач не зверталася, заборгованість за договором не погасила,тобто поточний рахунок на даний час є відкриття та дійсний. Щодо строку позовної давності, то п. 1.1.7.31 [PERSON] він погоджений до 50 років,а отже банком не пропущений, оскільки строк дії картки до 07.2011 р., банк звернувся до суду 06.05.2018 р., тобто до спливу строку позовної давності. Тому наполягає на задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 05 липня 2007 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 3% в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 13 копія анкети-заяви). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Пунктами 3.2. та 3.3. [PERSON] обслуговування погоджено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до пункту 5.5. [PERSON] користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до підпункту 5.5.1 [PERSON], за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування прострочені кредитом й овердрафтом) держатель оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри якої визначаються тарифами. Пунктом 6.5. [PERSON] надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Положеннями пункту 6.6. [PERSON] надання банківських послуг сторони погодили, що у разі невиконання зобовязань за договором, відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку. Згідно положень пункту 9.12 [PERSON] надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна з сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с. 14-19 копія витягу з [PERSON] та [PERSON]). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу. Разом з тим, відповідачем по справі заявлено про застосування строку позовної давності до предявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справа № 736/509/16-ц). Так, згідно п. 3.1 та 5.4 [PERSON] користування платіжною карткою, на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Згідно відповіді на відзив АТ КБ «Приватбанк», строк дії платіжної кратки до останнього дня липня 2011 року. Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Як вбачається з розрахунку заборгованості, з моменту отримання картки відповідачем не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначений факт позивачем не спростований. Судовим наказом від 12 листопада 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» борг в сумі 2745,45 грн. (а.с. 6 копія судового наказу), що свідчить про преривання строку позовної давності та саме з цього моменту починається перебіг нового строку. Стосовно посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років, погодженого в п. 1.1.7.31 [PERSON], то то самим же позивачем надано до позовної заяви інші [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, де згідно положень пункту 9.12 [PERSON] надання банківських послуг, договір діє\~протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна з сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с. 14-19). Даних, що відповідачем підписувалися інші [PERSON], суду не надано. Крім того, визначений в наданих позивачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої\~статті 259 ЦК України. Тобто збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, не має. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року по справі № 751/5977/17. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки позивачем жодного платежу не було здійснено за вказаним договором, судовий наказ винесено 12 листопада 2008 року, дія картки закінчилась у липні 2011 року, а позов подано у травні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, суд дійшов висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають. Відповідачем не заявлено вимоги про відшкодування понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed