Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON], [PERSON], який в подальшому уточнила та просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1000 га, кадастровий номер 6325183500:02:005:0723, що розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, та належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1045, шляхом заборони відповідачам чинити їй перешкоди у встановленні паркану по межі, розташованої між належною їй земельною ділянкою та земельною ділянкою, кадастровий номер 6325183500:02:005:0567, що належить [PERSON]; зобовязати відповідачів відновити межу між земельною ділянкою, кадастровий номер 6325183500:02:005:0723, що розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, яка належить їй на праві приватної власності, та земельною ділянкою, кадастровий номер 6325183500:02:005:0567, що належить [PERSON], відповідно до даних, внесених до Національної кадастрової системи України та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 05 травня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1045, придбала у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 6325183500:02:005:0723, що розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області. 05 травня 2016 року межі належної їй земельної ділянки були винесені в натурі (на місцевість), про що було складено відповідний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 05 травня 2016 року. Натомість, відповідачі по справі, які є власниками суміжної земельної ділянки, кадастровий номер 6325183500:02:005:0567, самовільно перемістили межу між їх земельними ділянками на 3 м в бік її земельної ділянки, чим зменшили її площу. Відповідачі оспорюють межі належної їй земельної ділянки, винесені в натурі (на місцевість), та не бажають вирішити спір в добровільному порядку. Такі дії відповідачів порушують її право власності на земельну ділянку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2016 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. В установлені законом строки позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року клопотання представника позивача [PERSON] задоволено та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, провадження по справі зупинено до проведення експертизи. 28 лютого 2017 року вищевказана цивільна справа разом з повідомленням про неможливість надання висновку експертизи № 11638 повернута до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року провадження по справі відновлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року клопотання представника позивача [PERSON] задоволено та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, провадження по справі зупинено до проведення експертизи. 28 листопада 2017 року вищевказана цивільна справа разом з висновком судової земельно-технічної експертизи № 5699 від 20 листопада 2017 року надійшли до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року провадження по справі відновлено. 28 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2018 року заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову повернуто [PERSON] 06 березня 2018 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] повторно звернувся до суду з заявою вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, участь у судовому засіданні приймав її представник [PERSON], який діє на підсаві довіреності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а саме: відновити межі належної позивачу земельної ділянки, в тому числі шляхом знесення побудованих відповідачами бокових залізобетонних парканів, що примикають до її паркану. А також зазначив, що на теперішній час позивач бажає встановити другий паркан для обслуговування деревяного паркану, який буде розташований по фактичній межі її земельної ділянки. Разом з тим, відповідачі чинять їй перешкоди в цьому, зокрема, прибудували до паркану позивача з двох сторін залізобетонні паркани, що позбавляє її можливості встановити другий паркан по межі земельних ділянок, а також фізично перешкоджають в здійсненні будівельних робіт, у тому числі постійно викликають працівників поліції. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що в 2011 році його дружина [PERSON] приватизувала спірну земельну ділянку. В 2016 році суміжну земельну ділянку придбала [PERSON] Після придбання [PERSON] земельної ділянки між ними виник спір щодо фактичних меж належних їм земельних ділянок, оскільки остання вважала, що вони самовільно перенесли межу в бік її земельної ділянки, чим зменшили її розмір. У звязку з чим, він та його дружина вимушені були звертатися до відповідних організацій, які в свою чергу підтвердили відсутність перетину між спірними земельними ділянками. Не дивлячись на це, позивач самовільно знищила їх паркан, зрізала дерева на належній ним земельній ділянці, вивезла щебінь та побудувала свій паркан по межі, який не погодила з [PERSON] як власницею земельної ділянки. При цьому позивач захопила частину їх земельної ділянки. Приблизно десять днів тому він побудував свій паркан, який примикає з обох сторін до паркану позивача. Враховуючи, що паркан позивачем побудований саме на їх земельній ділянці, підстав вважати, що вони чинять перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою немає. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] , який діє на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечував та зазначав, що межі спірних земельних ділянок, а також інших суміжних земельних ділянок встановлені згідно генерального плану забудови на території Русько-Тишківської сільської ради та згідно містобудівного обґрунтування, яке було розроблено КП «Архітектурне бюро Харківського району» та затверджено головою райдержадміністрації Харківського району Харківської області. Дані земельно-кадастрової документації [PERSON] не відповідають генеральному плану забудови та фактичному землекористуванню, розмежованому згідно містобудівного обґрунтування, оскільки межі земельних ділянок зсунуті майже на 4 метри. [PERSON] було запропоновано розробити технічну документацію і виправити помилку в земельно-кадастровій документації, проте вона відмовилась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1045, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 527328563251, належить на праві власності земельна ділянка для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий номер 6325183500:02:005:0723, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області (за межами населеного пункту). З вказаною земельною ділянкою межує земельна ділянка для індивідуального садівництва № 115-1, кадастровий номер 6325183500:02:005:0567, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 164815, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 63251835100048 від 28 грудня 2010 року. В 2016 році Ф-ОП [PERSON] була виконана топографо-геодезична зйомка встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, що належить [PERSON] 05 травня 2016 року межі земельної ділянки з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, що належить [PERSON], були закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Межові знаки були предявлені та передані на зберігання власнику земельної ділянки [PERSON], про що виконавцем робіт Ф-ОП [PERSON] складений відповідний [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 05 травня 2016 року. В подальшому позивачем належна їй земельна ділянка, кадастровий номер 6325183500:02:005:0723, зі східної (з боку спірної межі), південної та західної сторін була огороджена парканом з дерева, що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 5699 від 20 листопада 2017 року, фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області (за межами населеного пункту) площею 0,1000 га з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, не відповідає правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку, а саме фактична площа земельної ділянки менше площі, вказаної в правовстановлюючому документі на 0,0095 га (95 кв.м.). Має місце порушення землекористування, зокрема, порушення меж земельної ділянки, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області (за межами населеного пункту) площею 0,1000 га з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723 відповідно до правовстановлюючих документів на неї та даних землевпорядної документації. Фактичне розташування паркану відносно меж земельної ділянки, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області (за межами населеного пункту) площею 0,1000 га з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, не відповідає правовстановлюючим документам, плану земельної ділянки, виконаного Ф-ОП [PERSON] та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 05 травня 2016 року. Як вбачається із дослідницької частини вказаного висновку невідповідність фактичного розміру земельної ділянки з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, розмірам згідно документації, становить з південної сторони (дачний проїзд): - 1,25 м; з західної сторони: - 0,82 м; з північної сторони (дорога): - 1,74 м; з східної сторони: - 1,14 м. Відповідно до плану встановлення меж земельної ділянки, виконаного Ф-ОП [PERSON], невідповідність межі та порушення меж земельної ділянки, з кадастровим номером 6325183500:02:005:0723, має місце, де суміжними користувачами(власниками) є [PERSON] та СТ «Аква». У судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтримав висновок судової експертизи та пояснив, що дійсно фактична площа земельної ділянки, що належить позивачу менше площі, вказаної в правовстановлюючому документі, на 95 кв.м. Разом з тим, під час проведення судової експертизи ним не досліджувалась земельна ділянка [PERSON], оскільки йому не була надана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] З огляду на наведене, визначити перетини чи площу накладання спірних земельних ділянок він не має можливості. Отже, висновок зазначеної судової експертизи хоча і встановлює порушення права власності позивача на земельну ділянку з огляду на зменшення її фактичної площі на 95 кв.м., але не містить конкретних даних в частині фактичної площі накладання чи перетину земельних ділянок, які б беззаперечно підтверджували наявність перешкод саме з боку відповідачів у користуванні позивачем належною їй на праві власності земельною ділянкою, або іншим чином порушення прав позивача відповідачами. Згідно ч.1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. За положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. За правилами ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 107 ЗК України відновлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів. Відновлення меж здійснюється на підставі даних земельно-кадастрової документації за процедурою, що визначена для встановлення меж земельної ділянки. Порядок відновлення меж земельної ділянки визначено Законом України «Про землеустрій» (ст. 55), Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів України від 18 травня 2010 року № 376. Відомості про відновлені межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру. Під час судового розгляду відповідачами була надана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] З метою сприяння всебічного і повного зясування обставин справи, суд розяснив представнику позивача його право щодо подання додаткових доказів, зокрема, з урахуванням наданої відповідачами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак представник позивача не скористався своїм процесуальним правом щодо надання додаткових доказів. Отже, на підставі наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що фактична площа земельної ділянки позивача менше площі, вказаної в правовстановлюючому документі, на 95 кв.м., разом з тим, суд вважає, що встановлення цієї обставини без визначення та врахування меж земельної ділянки [PERSON] на місцевості, є недостатньою для поновлення порушених прав позивача, оскільки неможливо встановити перетини чи площу накладання спірних земельних ділянок. Крім того, висновком експерта встановлено, що фактичне розташування паркану відносно меж земельної ділянки позивача не відповідає правовстановлюючим документам, плану земельної ділянки, виконаного Ф-ОП [PERSON], та акту прийомки передачі межових знаків на зберігання від 05 травня 2016 року. Водночас, за встановлених експертизою обставин, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту створення відповідачами перешкод у встановленні позивачем другого паркану. Так, на земельній ділянці, що знаходиться у фактичному користуванні відповідачів, житлових та будь-яких інших господарських будівель та споруд не має, земельна ділянка відповідачів не огороджена, а паркан, який на теперішній час примикає з обох сторін до паркану, побудованого позивачем, встановлений відповідачами вже під час судового розгляду, а тому первісно не був ані предметом позову, ані предметом дослідження експерта. З огляду на наведене, суд позбавлений обєктивної можливості перевірити розташування паркану та встановити наявність порушень прав позивача. Про перешкоду в користуванні земельною ділянкою через встановлення паркану відповідачами суду відомо лише зі слів позивача. Отже, позивачем не надано жодних доказів для встановлення обставин, які в свідчили про безумовне порушення його прав власника. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивачем не надано суду жодних беззаперечних, допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві та не доведено наявність порушення його прав власника у звязку прибудовою відповідачами паркану, який примикає з обох сторін до паркану позивача, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у звязку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed