Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Юнаківської сільської ради в якому просить встановити факти родинних відносин та факт прийняття спадщини померлим [INFO] . [PERSON] , після [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2016 році помер її батько [PERSON] та після його смерті вона прийняла спадкове майно, як спадкоємиця за законом, однак в подальшому їй стало відомо, що після смерті її прабабушки залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 4,99 га, яка розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району, Сумської області. Однак при зверненні до приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку оскільки не достатньо правовстановлюючих документів на підтвердження родинних відносин між її батьком та її бабусею, та не надано підтверджуючих документів на підтвердження прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача по справі - Юнаківської сільської ради Сумської області у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтв про шлюб згідно яких позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та в подальшому на « [PERSON] » (а.с.14,16,17) Позивачка [PERSON] , після смерті батька [PERSON] , спадщину прийняла, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та матеріалами спадкової справи № 53/2016 (а.с.55-82). Однак, було з`ясовано, що померлий [PERSON] фактично успадкував після смерті своєї бабусі [PERSON] земельну ділянку в розмірі 4,99 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області. Разом з тим, при оформленні документів були виявлені розбіжності. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, батьками померлого [PERSON] вказані - [PERSON] та [PERSON] , батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується записами в архівному витязі (а.с.19-20, 22). Однак, в подальшому [PERSON] вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру РАЦC та відповіддю на адвокатський запит (25,35), але в свідоцтві про смерть її прізвище вказано як « [PERSON] (а.с.23), що можна трактувати як переклад з російської на українську мову, та не є перешкодою для встановлення факту родинних відносин. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно зокрема і на земельну ділянку площею 4,99 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, яка належала їй на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю Серія Р2 №656335 (а.с.31) Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом був її онук - [PERSON] , який прийняв спадщину фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме [PERSON] зберігав оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,99 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, який видано на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] . [PERSON] за життя не переоформив спадкове майно після смерті своєї бабусі [PERSON] , спадщину він прийняв фактично, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Про існування спірної земельної ділянки позивачу стало відомо нещодавно, та при зверненні до приватного нотаріуса Арєшиної О.М., з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, а саме на земельну ділянку згідно Державного акту серії Р2 № 656335, площею 4,99 га, їй було відмовлено, оскільки не надано документу на підтвердження прийняття [PERSON] спадкового майна після смерті [PERSON] , яка є власником вказаної земельної ділянки. Крім того, у своїй постанові приватний нотаріус зазначила, що за даними Спадкового реєстру та листа Сумської міської державної нотаріальної контори від 03.10.2019 року за 4786/01-16 спадкова справа після померлої [PERSON] , 1911 року народження не заводилась, з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався. (а.с.30) Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Спадкоємець який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв всю спадщину. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] в установленому законом порядку, отже і успадкувала вказану земельну ділянку. Зважаючи на вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача встановити факт родинних відносин та факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] після своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку ч.2 ст. 529 та ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції1963 р), та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,99 га згідно державного акту серії Р2 № 656335, в порядку спадкування після [PERSON] .

Outcome: approved