Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третьої особи, без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1509 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9248 га, що розташована на території миколаївської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1515га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, яка значиться за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року. Свої вимоги мотивує тим, що 06.06.2003 року помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 295018 виданим 07.06.2003 року Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. До спадкоємців, у відповідності до положень Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), увійшла позивачка, [PERSON], дружина спадкодавця, а також діти, відповідачі у справі. На момент смерті спадкодавця, позивач постійно проживала разом із ним та вела спільне господарство в с. Гаї, №693 Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №239 від 01.04.2016 року виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Позивачка, вказує, що саме такі дії були нею вчинені, а тому фактично прийняла спадщину за своїм чоловіком, [PERSON] та вступила в управління і розпорядження спадковим майном. У судове засідання позивач не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали до суду заяви у яких зазначили, що позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просять здійснювати у їх відсутності. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла заява в якій позовні вимоги позивачки підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява в якій позовні вимоги позивачки підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2003 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 295018 виданим 07.06.2003 року Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області До складу спадкової маси після його смерті, у відповідності до ст.. 1218 ЦКУ України, увійшло право власності земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1509 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9248 га, що розташована на території миколаївської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1515га, що розташована на території Миколаїської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 076707 від 10.04.2002 року. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, а тому відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст..1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як стверджується свідоцтвом про одруження серії I СГ №314896 від 28.02.1076 року та копією паспорта громадянина України, позивач [PERSON] її чоловіком є спадкодавець [PERSON]. Як вбачається з довідки №239 від 01.04.2016 року виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, позивачка до дня смерті чоловіка вели спільне господарство.У відповідності до положень ст.. ст.. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вказаних обставин, беручи до уваги те, що спадкове майно належало спадкодавцю на праві особистої власності, позивач, як спадкоємець за законом вчинив дії, що обєктивно стверджують факт прийняття спадщини та відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підлягають задоволенню.

Outcome: approved