Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 травня 2015 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 118. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Їхнє з відповідачем спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач зазначила, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, з квітня 2019 року з відповідачем проживають окремо. Збереження сім`ї неможливе та суперечитиме їхнім інтересам, тому прохала шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Донька після розірвання шлюбу буде проживати з нею. [PERSON] зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню доньки, тому прохала стягнути на її користь аліменти, розмір яких уточнила в уточненій позовній заяві та прохала стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Прохала стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року відкрито провадження по справі. 04 липня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він прохав позовні вимоги задовольнити частково, змінити розмір аліментів, які прохає стягнути позивачка на її користь, а саме на ј частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що офіційно працює та отримує стабільний дохід, тому визначений позивачкою розмір аліментів в твердій грошовій сумі 4 740 грн., враховуючи розмір його середньомісячного заробітку, є завищеним, оскільки його дохід в місяць становить 4 000 грн. Заперечував проти вимоги стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки [PERSON] не підтверджено сплати витрат на правничу допомогу жодним доказом. Проти позовної вимоги про розірвання шлюбу не заперечує (а.с.35-36). 22 липня 2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій остання уточнила позовну вимогу щодо розміру стягнення аліментів на утримання дитини та прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.41-44). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій уточнені позовні вимоги підтримала (а.с. 47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає (а.с.48). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 118, вбачається, що сторони уклали шлюб 15 травня 2015 року (а.с.25). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.12). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої діти суд зазначає наступне. Як зазначила позивач, донька проживає з нею, відповідач свій обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини не виконує. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Таким чином, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дитини, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, прийшов до висновку про задоволення уточненої позовної заяви та стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що не заперечував і сам відповідач. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 768 грн.40 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а на користь держави - судовий збір у розмірі 768,40 грн. за задоволені вимоги про стягнення аліментів. У відповідності до ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved