Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач в листопаді 2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вказує, що 05.11.2005 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13.03.2009 року шлюбу між сторонами розірвано. [PERSON] вказує, що домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утриманні дитини між сторонами не досягнуто, а відповідач самоусунувся від обов`язку утримувати дитину, у зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2019 року було відкрито спрощене провадження. 28.01.2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що він в повній мірі виявляв інтерес до внутрішнього світу сина, допомагав створювати умови для отримання ним освіти, цікавився його життям, забезпечував одягом та взуттям, організовував літній відпочинок, допомагав матеріально. Вказує, що має регулярний стабільний дохід, зокрема з 01.06.2012 року працює в ДП «Управляюча компанія нерухомістю», на даний час на посаді експедитора, а також отримує пенсію за віком з червня 2019 року. Таким чином, позивач неправильно сформулювала позовні вимоги, а саме стягнення аліментів в твердій грошовій формі, замість стягнення аліментів в частці від доходу, що в майбутньому призведе до отримання позивачем аліментів на утримання дитини в меншому розмірі, що в першу чергу звузить права дитини. 06.02.2020 року позивач направила на адресу суду відповідь на відзив, вказавши, що не погоджується з позицією відповідача, оскільки, посилаючись на ч. 3 ст.181 СК України, обрала на власний розсуд спосіб стягнення аліментів, в даному випадку у твердій грошовій сумі, просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позову, зокрема з приводу обраного позивачем способу стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні в якості свідка була допитана позивач - [PERSON] , яка підтримала обставини викладені у позові, додатково повідомила суд, що відповідач здає в оренду квартиру за 10 000 грн., та від здачі якої також отримує дохід, а тому вважає, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 05 листопада 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №1842 (а.с.5). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13.03.2009 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.12.2010 року (а.с.8), який проживає разом із матір`ю. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що відповідач заперечуючи з приводу заявлених позовних вимог посилається на хибний вибір позивачем способу стягнення аліментів, однак суд вважає за необхідно вказати, що положення частини 3 статті 181 СК України дозволяє тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина обрати спосіб стягнення аліментів або у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем та оскільки дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік та потреби дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісяця, починаючи стягнення з 01 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved