Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.09.2012 року в розмірі 123083,42 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.09.2012 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] отримала кредит у розмірі 7700 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2019 року становить 679444,34 грн., і яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7651,47 грн., 665142,87 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом, 6650,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, однак кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, а тому заборгованість до досягнення становить 123083,42 грн., яка складається з наступного: 7651,47 грн. - заборгованості за кредитом; 115431,95 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом з 12.09.2012р. по 31.07.2017р.) Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 19.05.2020р., цивільну справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення ( виклику ) сторін. Від відповідача [PERSON] на адресу суду поступив письмовий відзив, в якому зазначила, що просить відмовити Акціонерному товаристу комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні його позову та застосувати позовну давність. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вимогами ст. ст.13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Матеріалами справи встановлено та не оспорюється той факт, що відповідно до укладеної між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] заяви б/н від 12.09.2012 року та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач отримав кредит у розмірі 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим термівном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором ( заявою), позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТКБ «Приватбанку», якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.09.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, суд враховує те, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Крім того, враховано те, що позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 вересня 2012 року, посилається на «Правила користування платіжною карткою», Умови та правила надання банківських послуг та «Тарифи банку», однак безпідставно стверджує, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним, позивачем, та відповідачем договір та при цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Крім того, суд бере до уваги, що зі змісту долученого позивачем Розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.09.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.08.2019 року вбачається, що останній платіж відповідачем за анкетою заявою був здійснено 23.12.2013 року у сумі 550,00 грн., а заборгованість за кредитом у розмірі, який заявлено у позовній заяві, сформувалася станом на 24.12.2013 року; позивач звернувся із позовом до суду лише 24.09.2019 року, тобто більше ніж через 5 років 6 місяців з моменту виникнення заборгованості. Згідно з приписами ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до приписів ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.03.2014р. у справі № 6-20цс14, якщо в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його. За таких обставин загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Частинами 1-2 ст.258 Цивільного кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Положеннями 4.4 ст.257 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правила ч.1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а відтак позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» пропустив строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом, а тому заявлені позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed