Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, з урахуванням поданих уточнень від 08.11.2018, просить стягнути із відповідача на її користь: аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 6 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою; додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 3 680,00 грн; аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 6 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до досягнення [PERSON] повноліття. 26.10.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с.19-21/. 20.11.2018 від представника позивача [PERSON] до суду надійшли уточнення до позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання /а.с. 24-38/. Ухвалами суду від 26.11.2018 та 10.12.2018 відкладено судовий розгляд справи, з метою дотримання реалізації процесуальних прав відповідача, зокрема щодо подання відзиву. 03.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково визнав позовні вимоги з урахуванням їх зміни та уточнення у частині сплати аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до досягнення двадцятитрьохрічного віку або до закінчення навчання у вказаному учбовому закладі у розмірі 2 000,00 грн на місяць та у частині сплати аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] у сумі 5 000,00 грн на місяць до досягнення нею повноліття. Іншу частину позовних вимог відповідач не визнає та заперечує проти них. Вважає непідтвердженими витрати на придбання планшета для цілей навчання сина [PERSON], та необґрунтованими щодо відповідності віднесення таких витрат до категорії додаткових витрат, які викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Також посилається на те, що після досягнення сином повноліття відповідач добровільно надає сину кошти на його утримання у розмірі 1 000,00 грн, що підтверджується банківськими квитанціями, що відповідає рівню більше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку. Також відповідач брав участь у витратах на сина [PERSON], що викликані особливими обставинами, а саме хворобою. На думку відповідача, стягнення із нього на користь позивача аліментів на утримання двох дітей у загальному розмірі 12 000,00 грн є невиправдано завищеною сумою аліментів, оскільки вважає, що позивач зі свого боку не витрачає на утримання дітей суму коштів у розмірі 12 000,00 грн, що відповідало б положенням ч. 1 ст. 141, ст. 181 СК України. Відповідач звертає увагу на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрати на утримання дітей у вказаній сумі. Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] з 2 000,00 грн до 6 000,00 грн щомісячно, відповідач зазначає про те, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що присуджений за рішенням суду від 25.01.2011 підлягає індексації відповідно до збільшення рівня інфляції, про що позивач могла б заявити. Відповідач вказує, про те , що окрім сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] в добровільному порядку надає на її утримання кошти переважно у розмірі по 2 500,00 грн, 4 500,00 грн. Вважає, що розмір аліментів на утримання дочки у сумі 6 000,00 грн також не доведено належними та допустимими доказами. Посилається на те, що за рішенням суду від 22.10.2010 із нього також стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 4 000,00 грн, до досягнення дитиною повноліття. На думку відповідача, у випадку задоволення позову у повному обсязі буде порушено принцип рівності прав дітей. Відповідач зазначає, що сума його доходу за вересень 2018 року, що підлягає виплаті після вирахування загальнообов'язкових платежів складає 53 543,20 грн. Також відповідач зазначає про те, що він взяв на себе утримання неповнолітнього сина своєї нинішньої дружини [PERSON], [INFO], а також на його добровільному утриманні перебувають двоє його непрацездатних батьків - батько [PERSON] та мати [PERSON], які є пенсіонерами, він зареєстрований за адресою їх проживання, а тому приймає участь в оплаті комунальних та інших платежів. До відзиву долучено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 52-102/. Ухвалою суду від 15.01.2019 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін відмовлено, судовий розгляд справи відкладено на 11.02.2019, про що повідомлено сторони /а.с. 113-115/. 28.01.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона заперечує проти викладеного у відзиві та просить задовольнити позов повністю. Вважає, що відповідачем не надано жодних вагомих доказів, на підтвердження того, що він не може утримувати дітей у розмірі, що заявлений у позові. Зазначає, що дійсно відповідач деякий період часу надавав допомогу у розмірі Ѕ додаткових витрат на утримання дітей, така допомога є нерегулярною, надавалась з кінця 2017 року та до літа 2018 року. Останній час сплачує лише аліменти у розмірі 2 000,00 грн на доньку та перераховує на картку сину щомісячно 1 000,00 грн /а.с.106-111/. Інших заяв або клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 11.02.2019. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, що викладені ним у відзиві та підтверджені доданими доказами, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1999 по 14.12.2006, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] видане 12.06.1999 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] видане 28.08.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 4, 5/. Від шлюбу сторони мають дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження /а.с. 6, 35/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2011 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн до досягнення ним повноліття та на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн до досягнення нею повноліття /а.с. 11-14/. На даний час повнолітній [PERSON] та неповнолітня [PERSON] проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS], /а.с.7/ та перебувають на її утриманні. Повнолітній [PERSON] є студентом факультету інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» денної форми навчання, де навчається за держзамовленням і закінчує університет [INFO], що підтверджується довідкою № 179 від 11.09.2018 /а.с. 8/, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Згідно із довідкою про доходи вих. № 161/ДЗ від 17.09.2018 [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], працює у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» з 26.09.2017, на даний момент займає посаду головного фахівця відділу підтримки та організації управління корпоративної комунікації і Правління. Загальна сума доходів за період з 01.03.2018 по 31.08.2018, за винятком аліментів та інших утримань, становить 74 881,55 грн /а.с. 28/. За даними довідки № 00000000119 від 22.10.2018 [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], працює в Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСТV) з 01.11.2007, на даний момент на посаді Керівника, та загальна сума його доходу за період з 01.01.2018 по 30.09.2018 становить сума до виплати 427 619,44 грн /а.с. 32-34/. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (абз. 2 ч. 2 ст. 6 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.199 СК України батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що мають можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з вимогами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За приписами ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривень, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовною заявою 16.10.2018. Згідно із п. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 02 червня 2016 року №1404 VІІІ, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Відповідно до ч 3 ст. 70Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50% заробітної плати боржника. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов'язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, а також обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставлений у залежність від матеріального стану батьків, з урахуванням положень ст.ст. 182, 184, 199 СК України, із врахуванням встановленого законодавцем прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та беручи до уваги матеріальне становище відповідача, можливість останнього надавати матеріальну допомогу, наявність у нього інших утриманців, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів: - на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на факультеті інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» денної форми навчання за держзамовленням у розмірі 2 000,00 грн з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно із їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 16.10.2018 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років; - на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 5 000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно із їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 16.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального їх розвитку дітей. Суд в розрізі спірних правовідносин щодо аліментних зобов'язань на дитину, яка досягла повноліття та продовжує навчатись, звертає увагу на те, що аліментні зобов'язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України невстановлюють обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі справі № 478/2108/16-ц. Суд відхилив доводи сторони позивача щодо розміру стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] - 6 000,00 грн щомісячно, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених в позові витрат, пов'язаних з навчанням. Стосовно стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина [PERSON] в розмірі 3 680,00 грн суд виходить з відсутності правових підстав для задоволення вимог щодо цього, нормативне обґрунтування викладено вище, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 409,60 грн (за дві самостійні вимоги немайнового характеру). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial