Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON], Заводський ВДВС м. Камьянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно про звільнення майна з - під арешту, зазначивши, що їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 липня 2002 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, належить квартира [ADDRESS] - загальною площею 92,6 кв.м., житловою - 51,4 кв.м., право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», як державним реєстратором на паперових носіях в книзі № 128 під реєстровим № 21546, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в електронному вигляді право власності не реєструвалось. В лютому 2017 року позивач вирішила розпорядитися своєю нерухомістю, вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг для реєстрації права власності в електронному виді, але 3 лютого 2017 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за № 79521103, з якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься обтяження, а саме арешт нерухомого майна, зареєстрований 14 жовтня 2004 року Другою кам'янською державною нотаріальною конторою (попередня назва Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора) за реєстраційним номером обтяження № 1380304 на підставі постанови АА 905730 від 12.07.2004 року, винесеної Державною виконавчою службою Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська, про що раніше позивачці відомо не було. Позивач звернулась 6 лютого 2017 року до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровський області із заявою про звільнення нерухомого майна, яке їй належить, з-під арешту, але отримала лист - довідку начальника Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Кам'янське № 7/2138 від 8.02.2017 р., в якому було зазначено, що здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження, за яким на квартиру позивача у 2004 році був накладений арешт, на паперових носіях неможливо в зв'язку з проведенням знищення даного виконавчого провадження на підставі закінчення строку зберігання. За результатами перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень з'ясовано, що в період з 2008 по 8.02.2017 р. відсутнє будь-яке провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON]. Наприкінці лютого 2017 року, позивач звернулась за юридичної допомогою до адвоката, на його запит в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 27.02.2017 р. вона отримала завірену копію постанови державного виконавця Заводського ВДВС Марєєвої М.А. від 12.07.2004 р. серії АА № 905730, з якої вбачається, що підставою накладення арешту на квартиру позивача було примусове виконання виконавчого листа № 2-1788, виданого 1 серпня 2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення на користь ЗКЖП боргу в сумі 199,21 гр. з [PERSON]. В березні 2017 року позивач отримала завірену копію рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 1 серпня 2002 року, з якого вбачається, що із відповідачки [PERSON], а також із [PERSON] та [PERSON] на користь Заводського комунального житлового підприємства стягнуто по 199,28 гр. (з кожного) заборгованості по квартплаті за період з 1.06.1999 року по 1.06.2002 року за квартиру [ADDRESS]. Позивач не проживала і не була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] та не мала ніякого відношення до боргів з комунальних послуг, накопичених наймачами чи власниками цієї квартири. В період з 14 лютого 1977 року по 16 травня 2006 року позивач була постійно зареєстрована в своїй квартирі [ADDRESS]. В період, за який рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 1.08.2002 року з [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] стягнута заборгованість з квартплати (по 1 червня 2002 року), позивач займалась приватизацією квартири, в якій зареєстрована і отримала 17 липня 2002 року від Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 84904714 від 12.04.2017 р. вбачається, що квартира [ADDRESS], за яку були накопичені борги з квартплати, належить [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності: [PERSON] і [PERSON] належить по 1/4 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 27.06.2006 р. Фондом комунальної власності; [PERSON] належить 1/2 частина спірної квартири, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.03.2013 р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., та договору дарування, посвідченого 14.11.2014 р. приватним нотаріусом ДМНО Кир'як С.А., також в інформаційній довідці з Держреєстру речових прав на нерухоме майно № 84904714 від 12.04.2017 р. зазначені відомості щодо співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON]: реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; паспорт [NUMBER], виданий 30 липня 1997 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС, натомість позивач - [PERSON]; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; паспорт [NUMBER], виданий 15 грудня 1997 року Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС, тобто є зовсім іншою фізичною особою. Таким чином рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 1 серпня 2002 року, яким із відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Заводського комунального житлового підприємства стягнуто по 199,28 гр. з кожного у відшкодування заборгованості з квартплати за період з 1.06.1999 року по 1.06.2002 року за квартиру [ADDRESS], стосується не позивача, [PERSON], а іншої фізичної особи - боржника [PERSON], співвласника вищевказаної квартири. Державний виконавець ВДВС Марєєва М.А., отримавши на примусове виконання виконавчий лист № 2-1788, виданий 1 серпня 2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення на користь ЗКЖП боргу в сумі 199,21 гр. з [PERSON], не звернула увагу, що боржник [PERSON] і позивач, [PERSON] - різні фізичні особи, та помилково своєю постановою від 12.07.2004 р. серії АА № 905730 наклала арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить позивачці на праві приватної власності, хоч вона і не була боржником за відповідним виконавчим провадженням. Тому позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом, просила зняти арешт з вказаного нерухомого майна. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без їх участі, без застосування технічних засобів та не заперечували проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представники третіх осіб не з'явились,хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, що підтверджується повідомленнями, які повернулись на адресу суду з підписами уповноважених осіб, з яких вбачається, що про судове засідання вони були повідомлені, про причини неявки суду не повідомляють, судові повістки - виклик направлялись відповідачеві та третім особам на зазначену адресу, та на повідомленнях є штамп організації та підпис уповноважених осіб про його отримання, тому в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача та третіх осіб неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 липня 2002 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, позивачці [PERSON], належить квартира [ADDRESS] - загальною площею 92,6 кв.м., житловою - 51,4 кв.м., право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», як державним реєстратором на паперових носіях в книзі № 128 під реєстровим № 21546, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в електронному вигляді право власності не реєструвалось. Судом встановлено, що в лютому 2017 року позивач вирішила розпорядитися своєю нерухомістю, для цього вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг для реєстрації права власності в електронному вигляді, але 3 лютого 2017 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за № 79521103. Як вбачається з довідки № 79521103 в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься обтяження, а саме арешт нерухомого майна, квартири [ADDRESS], зареєстрований 14 жовтня 2004 року Другою кам'янською державною нотаріальною конторою (попередня назва Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора) за реєстраційним номером обтяження № 1380304 на підставі постанови АА 905730 від 12.07.2004 року, винесеної Державною виконавчою службою Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська. Як встановлено в судовому засіданні 6 лютого 2017 року позивач звернулась до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровський області із заявою про звільнення нерухомого майна, яке їй належить, з-під арешту. Згідно листа - довідки, підписаної начальником Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Кам'янське № 7/2138 від 8.02.2017 р., вбачається, що здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження, за яким на квартиру позивача у 2004 році був накладений арешт, на паперових носіях неможливо, в зв'язку з тим, що було знищено виконавче провадження на підставі закінчення строку зберігання. За результатами перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень з'ясовано, що в період з 2008 по 8.02.2017 р. відсутнє будь-яке провадження щодо стягнення заборгованості з позивача, [PERSON]. Як вбачається з постанови державного виконавця Заводського ВДВС Марєєвої М.А. від 12.07.2004 р. серії АА № 905730, виданої ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 27.02.2017 р., підставою накладення арешту на квартиру позивача було примусове виконання виконавчого листа № 2-1788, виданого 1 серпня 2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення на користь ЗКЖП боргу в сумі 199,21 гр. з [PERSON]. Як вбачається з рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 1 серпня 2002 року, з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Заводського комунального житлового підприємства було стягнуто по 199,28 гр. (з кожного) заборгованість по квартплаті за період з 1.06.1999 року по 1.06.2002 року за квартиру [ADDRESS]., до якої позивач не має жодного відношення. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 14 лютого 1977 року по 16 травня 2006 року позивач [PERSON] була постійно зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про право власності, позивач [PERSON] отримала 17 липня 2002 року від Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 84904714 від 12.04.2017 р., квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності: [PERSON] і [PERSON] належить по 1/4 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 27.06.2006 р. Фондом комунальної власності; [PERSON] належить 1/2 частина спірної квартири, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.03.2013 р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., та договору дарування, посвідченого 14.11.2014 р. приватним нотаріусом ДМНО Кир'як С.А., Крім того в інформаційній довідці речових прав на нерухоме майно № 84904714 від 12.04.2017 р. зазначені відомості щодо співвласників квартири [ADDRESS], а саме вказано власником [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; паспорт [NUMBER], виданий 30 липня 1997 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС, натомість позивач - [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; паспорт [NUMBER], виданий 15 грудня 1997 року Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС, є зовсім іншою фізичною особою. Таким чином суд приходить висновку, що рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 1 серпня 2002 року, було стягнуто з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Заводського комунального житлового підприємства заборгованість у розмірі 199,28 гр. за комунальні послуги за період з 1.06.1999 року по 1.06.2002 року за квартиру [ADDRESS], стосується не позивача, [PERSON], а іншої фізичної особи - боржника, відповідача [PERSON], співвласника вищевказаної квартири, але не зважаючи на це, Державний виконавець ВДВС Марєєва М.А., отримавши на примусове виконання виконавчий лист № 2-1788, виданий 1 серпня 2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення на користь ЗКЖП боргу в сумі 199,21 гр. з [PERSON], не звернула увагу, що боржник саме відповідач [PERSON], а не позивач [PERSON], та помилково своєю постановою від 12.07.2004 р. серії АА № 905730 наклала арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить саме позивачці. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернулись до зазначеного відділу ДВС, де їй повідомили, що виконавче провадження, по якому було накладено арешт на майно позивача завершено, але арешт з майна не знятий, державний виконавець повідомив; що для зняття арешту позивачці необхідно звертатись до суду для вирішення цього питання. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. І ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також, провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 3 червня 2016 року у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа. Стороною виконавчого провадження, на підставі якого державним виконавцем у 2004 році виносилась постанова про арешт квартири [ADDRESS], яка належить саме позивачці, була не позивач, а саме боржник, відповідач по справі [PERSON], крім того суд бере до уваги, що виконавче провадження по якому було накладено арешт на нерухоме майно позивача, закрите і знищене, тому позивач не має змоги оскаржити рішення (постанову) державного виконавця, винесену щодо іншої особи за виконавчим провадженням, яке не стосувалось позивача взагалі, але вона має право у позовному провадженні захистити свої права власника, оскілки має перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 3 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником такого майна. Враховуючи те, що арешт, який був накладений на квартиру під номером [ADDRESS], застосовувався з метою забезпечення виконання рішення суду, виконавче провадження по якому закрито, позивач взагалі не має жодного відношення а ні до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 1 серпня 2002 року, а ні до виконавчого провадження на виконання якого постановою від 12.07.2004 р. серії АА № 905730 було наклала арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить саме позивачці, а тому суд приходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. З огляду на зазначене та

Outcome: approved