Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] ,звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони з 08.07.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2014 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач як мати неповнолітніх дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та веде аморальний спосіб життя, нехтує вихованням своїх дітей, не проявляє належної материнської турботи та піклування, не піклується про їх здоров`я, духовний та моральний розвиток, не допомагає матеріально своїм дітям. Окрім того, відповідач зловживає спиртними напоями, знаходиться на диспансерному наркологічному обліку у Вінницькому обласному наркологічному диспансері з 06.02.2009 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. У зв`язку з вищенаведеним, позивач неодноразово звертався до Лівобережного відділення поліції ГУ НПУ у Вінницькій області щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем, на що 15.08.2018 року та 11.09.2018 року Вінницьким відділом поліції ГУ НПУ у Вінницькій області було повідомлено про відсутність ознак кримінального правопорушення в діях відповідача. В березні 2016 року позивач звертався до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.09.2016 року №01-00-011-31159 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. І, як наслідок, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2016 року у цивільній справі №127/4472/16 суд визначив місце проживання неповнолітніх дітей з саме з матір`ю - відповідачем по справі. Проте, з моменту прийняття рішення по даний час неповнолітні діти сторін проживають разом з батьком - позивачем по справі, який опікується дітьми та матеріально їх забезпечує. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бабошин А.С. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.3-6), не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л. Є . до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.60). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та його представник не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18.03.2010 року, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками значаться [PERSON] , [PERSON] - сторони по справі (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 28.08.2012 року, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками значаться [PERSON] , [PERSON] - сторони по справі (а.с.11). З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що народженню неповнолітніх дітей передувала реєстрація 08.07.2008 року шлюбу сторін, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2014 року було розірвано. В послідуючому відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.09.2016 року №01-00-011-31159 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. І, як наслідок, вказаний висновок став підставою для ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області 28.09.2016 року відповідного рішення у цивільній справі №127/4472/16, відповідно до якого суд визначив місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю - відповідачем по справі (а.с.16-19). Проте, незважаючи на вищезазначене рішення суду неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачем, останній займається їх вихованням та матеріально забезпечує. Тоді, як відповідач не опікується своїми дітьми, не цікавиться їх життям, їхніми здобутками, не забезпечує їх матеріально та веде аморальний спосіб життя. Так, згідно довідки КЗ Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» вих.№11-131 від 11.05.2016 року вбачається, що [PERSON] [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному наркологічному обліку в закладі з 06.02.2009 року з діагнозом: розляди психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в наркологічних відділеннях закладу: 06.02.2009 року - 16.02.2009 року; 26.12.2014 року - 09.01.2015 року; 01.02.2015 року - 10.03.2015 року; 21.07.2015 року - 31.07.2015 року; 26.10.2015 року - 09.11.2015 року (а.с.12). Відповідно до листів Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 15.08.2018 року №1780м/р201/03, від 07.09.2018 року №1956/201/0318, від 11.09.2018 року №1969м/р/201/0318 встановлено, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами щодо прийняття мір відносно [PERSON] , яка неналежно виконує батьківські обов`язки, в результаті яких з [PERSON] було проведено профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, шкідливості вживання алкогольних напоїв та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) (а.с.13-15). Окрім того, вищевикладені обставини підтвердили свідки в судовому засіданні. Так, із показів свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що останні являються сусідами відповідача за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, у кімнату гуртожитку остання приводить малознайомих людей з невизначеним місцем проживання, з якими пиячить та веде розпустний спосіб життя. Коли неповнолітні діти проживали разом із відповідачем, останні були голодні та недоглянуті, відповідач неодноразово залишала дітей одних на декілька днів, а сама йшла в невідомому напрямку тощо. Із показів свідка [PERSON] , яка доводиться матір`ю відповідача, встановлено, що дійсно її донька не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дітьми, не проявляє ініціативи до зустрічей, участі в матеріальному утриманні не приймає, що є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо них. Також, свідок [PERSON] суду показала, що на даний час неповнолітні діти проживають разом з її колишнім зятем - відповідачем по справі, який займається їх вихованням та матеріально забезпечує їх. На час літніх канікул неповнолітні діти сторін проживають разом з нею в м. Біла Церква Київської області. Також, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка працює директором кризового центру благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Дім мама». Свідок [PERSON] суду показала, що вона близько знайома з відповідачем, остання певний час працювала адміністратором у кризовому центрі, засновником та директором якого вона являється, з її допомогою відповідачу була придбана кімната в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідач має алкогольну залежність, неодноразове лікування не дало позитивного результату. Останній раз вона бачила відповідача на вокзалі напівроздягненою в п`яному вигляді. На її думку, відповідач не може надати належне виховання та утримання своїм неповнолітнім дітям, тому позбавлення її батьківських прав відносно дівчаток є доцільним. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази дані в судовому засіданні об`єктивно підтверджуються вищезазначеними доказами по справі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.04.2019 року №01-00-011-17086 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.60). Зі змісту вищезазначеного висновку вбачається, що дане питання розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, які відбулися 19.02.2018 року, 26.02.2019 року, 05.03.2019 року, 19.03.2019 року, на яких було заслухано пояснення дітей [PERSON] та [PERSON] і батьків дітей [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей [PERSON] наполягав на позбавленні [PERSON] батьківських прав, оскільки, на його думку, при залишенні дітей на вихованні у матері існує реальна загроза для їх життя та здоров`я. Тоді, як мати дітей [PERSON] повідомила про те, що любить своїх дітей, що у неї був період вживання алкогольних напоїв, але вже декілька місяців вона не вживає спиртних напоїв, відвідує старшу доньку у школі та по місцю проживання з батьком. Мати дітей повідомила, що усвідомила свої помилки, бажає брати участь у вихованні дітей, просила не позбавляти її батьківських прав. Суд також звертає увагу, що згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В даному випадку думка неповнолітніх дітей була заслухана на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Так, дитина [PERSON] повідомила про те, що не бажає повертатись на проживання до матері, оскільки під час проживання з нею мама часто була п`яною, не захищала її від побиття з боку вітчима, з батьком їй добре та спокійно. Дитина [PERSON] також зазначила, що не хоче жити з мамою, а хоче проживати з батьком та сестричкою. З огляду на вищевикладене, суд дійсно вважає, що вказані обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дітьми, не проявляє ініціативи до зустрічей, матеріально не забезпечує останніх, пиячить, веде аморальний спосіб життя, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо них, а відтак є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх доньок. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітніх доньок, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, останній із позовом про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання неповнолітніх дітей не звертався, а тому в силу ст.ст.181, 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх доньок аліменти у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 15.01.2019 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Понесений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., згідно квитанцій від 22.11.2018 року, 09.01.2019 року (а.с.1, 2) за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав суд вважає за можливе залишити за позивачем, як на тому наполягав останній. В той час, як судовий збір в розмірі 768,40 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved