Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2020р. звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на ті обставини, що у період шлюбу з [PERSON] у них народилися діти [PERSON] та [PERSON] . На час подання позову він мешкає окремо від дітей та їх матері. Зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні і вихованні дітей. Просив зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми, просив зобов`язати відповідача привозити дітей на зустрічі та встановити такі способи спілкування, як перші та треті вихідні місяця з 10 години суботи до 18 години неділі, а у линині та на період зимових свят з 31 грудня по 8 січня кожного року без присутності матері та вставити спосіб виконання рішення суду шляхом зобов`язання [PERSON] віддавати дітей згідно зазначеного графіку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача з позовом погодився частково, просив суд призначити зустрічі згідно висновку органу опіки та піклування. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради просив прийняти рішення з рахунком наданого висновку. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач від сумісного шлюбу мають сина [PERSON] 5.03.2010 року народження та дочку [PERSON] [INFO] , які проживають з відповідачем в м.Одеса. Відповідач перешкоджає спілкуванню дочки з позивачем, оскільки не бажає віддавати дітей до батька, який фактично має іншу сім`ю, а діти також цього не бажають. Позивач працює, суду не надано доказів його негативній характеристиці. Третьою особою суду надано Висновок від 22.07.2020р. (а.с.49-52) у якому пропонує повідомити відповідача, що вона не має права перешкоджати спілкуванню батька з дітьми та пропонує визначити способи участі у його спілкуванні та вихованні з дитиною шляхом визначення систематичних зустрічей з можливим відвідування обох дітей місця проживання батька кожної суботи з 15 години до 20 години та у першу і третю неділю з 15 години до 20 години без присутності матері дітей. Статтею 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ч.1,2 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.158 Сімейного кодексу України за заявою батька дитини, органи опіки і піклування визначає спосіб участі у вихованні дитини та спілкування із нею того із батька хто проживає окремо. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Законом батьку у рівній мірі з матір`ю гарантоване право на особисте спілкування з донькою. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.81 ч.1 УПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи встановленні обставини, та матеріали вищезазначеного Висновку (т.2 а.с.137) суд приходить до висновку, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дочкою, оскільки не дозволяє проведенню таких зустрічей. За Законом батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] досягла десяти років, тому їх вік дозволяє спілкуванню батька з ними без присутності матері тільки в обмежений. Тому суд з врахуванням віку та стану здоров`я дітей вирішує встановити відповідні дні та час для спілкування дитини з батьком. Батько дитини працює, бажає бачитися з дітьми, тому суд вважає доцільним визначення систематичних зустрічей з можливим відвідування обох дітей місця проживання батька кожної суботи з 15 години до 20 години та у першу і третю неділю з 15 години до 20 години без присутності матері дітей. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Час для спілкування який просить встановити позивач, суд вважає таким, що не піде на користь неповнолітнім дітям та буде обмежувати права на спілкування з дітьми матері як у зазначені святкові та вихідні дні. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дітей у інший спосіб, якщо зростання прихильності дітей до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дітьми. До доводів відповідача суд ставиться критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: partial