Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2015 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП банк», визначивши третьою особою по справі [PERSON], прохаючи суд припинити договір поруки № SR-300/54/2008 від 08 лютого 2008 року, який укладено між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 08 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір № МL-300/54/2008. На забезпечення виконання умов цього кредитного договору, банк уклав із нею договір поруки № SR-300/54/2008. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців зо дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений, або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Нормами ст.ст. 251, 252 ЦК України розмежовано поняття строку та терміну. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У договорі поруки не визначено строк його дії в сенсі ст. 559 ЦК України з урахуванням вимог ст.ст. 251, 252 ЦК України, а у п.п. 4.1, 4.2 договору поруки встановлено термін його дії, що не є тотожним строку його дії. Таким чином, строк дії договору поруки не встановлено, а отже, договір поруки припиняє свою дію, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку не виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Досудова вимога про виконання своїх обов'язків за договором поруки пред'явлена до неї банком 26 червня 2009 року, і саме цього дня нею фактично змінено строк виконання зобов'язання за кредитним договором, так як кредитором встановлено тридцяти- денний строк для повного погашення заборгованості за кредитним договором. Відтак, строк виконання зобов'язання за кредитним договором у неї закінчився 26 липня 2009 року і від цієї дати повинен відраховуватися шестимісячний строк, протягом якого кредитору надано право на звернення до суду. Через те, що кредитором це право у зазначений строк не реалізовано, договір поруки вважається припиненим, що є підставою для відмови у задоволенні позовним вимог позивача. Така ж позиція закріплена і у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року. З наведених підстав вважає, що має право на задоволення позову, прохаючи суд припинити її поруку перед банком. У судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду із письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі (а.с. 51). Третя особа також у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, вважав позов таким, що підлягає задоволенню (а.с. 52). Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник у судове засідання не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 50). З тих підстав, що представник відповідача у судове засідання не з'явився, суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197. 224 ЦПК України, розглянув справи у заочному порядку, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП банк» укладено кредитний договір № МL-300/54/2008 на суму у 23833 долара 64 цента США, на придбання нерухомого майна, зі строком повернення до 08 лютого 2023 року, під 4,99% річних, шляхом здійснення аннуїтетних платежів (а.с. 5-14). 08 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП банк» укладено договір поруки № SR-300/54/2008, згідно з п.п. 4.1-4.2 якого, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором; відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі (а.с. 17). 26 червня 2009 року банком направлено письмову досудову вимогу поручителю - [PERSON], про виконання нею умов договору та про дострокове, у зв'язку з невиконанням кредитного договору, погашення кредиту (а.с. 4). Судові витрати становлять 243 гривні 60 копійок (а.с. 1). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; нормою п.п. 2, 6 ч. 2 цієї статті передбачено, що способами захисту цивільних прав та обов'язків може бути визнання правочину недійсним, зміна правовідносин. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчиняться у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України; нормами ч. 2 цієї статті встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом (нікчемний правочин), визнання якого судом недійсним не вимагається; недійсним може визнаватися правочин лише у випадках, встановлених цим Кодексом. Нормою ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Нормою ст. 554 ЦК України, встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений за згодою сторін; зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до вимог ст. 213 ЦК України. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] мав бажання придбати нерухоме майно, не маючи для цього достатньо коштів. Для отримання коштів, яких йому не вистачало для придбання майна, уклав із ПАТ «ОТП банк» кредитний договір. Укладаючи договір був абсолютно вільним у своєму волевиявленні, у виборі банку та валюти кредиту. Після укладення договору отримав ці кошти у свою власність. На забезпечення виконання ним умов кредитного договору, банк уклав договір поруки із [PERSON] Позивач також, будучі абсолютно вільною у своєму волевиявленні, погодилася виступити поручителем при укладенні кредитного договору з банком, а тому узяла на себе відповідальність за виконання позичальником умов цього договору. Після отримання у власність грошових коштів [PERSON] порушив умови договору, так як кошти банку не повертав, відсотки за користування коштами не сплачував. З цих підстав, банк, діючи у відповідності до умов договору поруки, направив поручителю - [PERSON], письмову вимогу про дострокове повернення кредиту. Однак остання вимогу банку не виконала. Маючи час та можливість, у відповідності до п. 6.1 договору поруки, ст.ст. 637, 213 ЦК України, звернутися до банку для врегулювання спору з дострокового виконання нею умов кредитного договору, а також до суду, для тлумачення умов договору та роз'яснення тотожності чи відмінності норм ст.ст. 251, 252 ЦК України щодо строків та термінів виконання нею договірних умов, а також підстав для виконання договору поруки, звернулася до суду із позовом з вимогою про припинення договору поруки. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та припинення договору поруки, так як згідно з умовами цього договору, він діє до повного виконання боргових зобов'язань і право банку на повернення йому його власності - грошових коштів та відсотків за користування позичальником його грішми, на підставі кредитного договору, порушено, як позичальником, так і поручителем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed