Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач в липні 2019 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 23.05.2019 між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4145. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Після укладення договору-купівлі продажу квартири в ній залишився зареєстрованим колишній мешканець, член сім`ї колишнього власника - [PERSON] , [INFO] . Остання не знялася з реєстраційного обліку за даною адресою . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м.Києва відповідач досі значиться зареєстрованою у вказаній квартирі. Хоча фізично у вказаній квартирі вона не проживає, всі обов`язки по утриманню житлового приміщення виконує лише позивач. Місце фактичного проживання відповідача чи місце її роботи не відомі. Договір найму (піднайму) сторони не укладали, відповідач не ж членом сім`ї позивача, законних підстав для проживання та користування вказаною квартирою відповідач не має. Посилаючись на ст. 16, 319, 321, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 158 ЖК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.08.2019 по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовчий розгляд справи на 13.12.2019., який судом проведено у зазначено дату та розгляд справи призначено на 19.02.2020 на 9 год. 30 хв. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, з обставин викладених в ньому та просили задовольнити. В підготовче судове засідання призначене на 13.12.2019 на 9 год. 45 хв. та судове засідання призначене на 19.02.2020 відповідач не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася за останньою відомою адресою місця реєстрації, як шляхом направлення судової повістки так і шляхом публікації оголошення на сайті судової влади, причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала, суд за згодою позивача вважає за можливе провести заочний розгляд без участі відповідача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 23.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., зареєстрований в реєстрі за №4145. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Після укладення договору-купівлі продажу квартири в ній залишився зареєстрованим колишній мешканець, член сім`ї колишнього власника - [PERSON] , [INFO] , який як пояснила позивач в квартирі не проживає, договір найму (піднайму) сторони не укладали . Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростувала. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, «3.1 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі : судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В ході розгляду справи встановлено , що відповідач не належить до члена сім`ї власника. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Приймаючи до уваги, що реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, а тому суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved