Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 15315,40 доларів США. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2013 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 16647 доларів США з терміном повернення грошових коштів згідно з графіком до 24 лютого 2014 року. Однак зобов'язання за договором відповідач [PERSON] не виконав, оскільки сплатив тільки частину боргу в розмірі 1845 доларів США, а решту позики в розмірі 14802 доларів США, в передбачений розпискою строк не повернув. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 14802 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за вказаний період у розмірі 513,40 доларів США. В подальшому позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у звязку із тим, що упродовж вересня грудня 2013 року відповідачем повернута частина коштів за договором позики у розмірі 14500 гривень, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на момент повернення становило 1814,04 доларів США, а тому просить стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 13521,71 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 09 липня 2015 року, становить 297085,49 гривень, в тому числі: основна сума боргу 12987,96 доларів США, 3% річних за прострочення виконання зобовязання 533,75 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві та уточненнях до неї мотивів та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що зазначений договір позики був укладений в забезпечення виконання умов договору купівлі-продажу, укладеного між ПМП «Арт Граф» в особі директора [PERSON], як продавцем, та ТзОВ «Видавництво «Фараон», директором якого є він особисто, як покупцем. За умовами договору продавець зобовязувався передати у власність покупцю, а покупець оплатити вартість аркушевої друкарської машини. На підставі розписки від 24 квітня 2013 року він сплатив частину коштів. Однак, як виявилося, зазначена аркушева друкарська машина була несправною, у звязку із цим він перестав здійснювати оплату коштів за розпискою. Також зазначив, що кошти за розпискою від 24 квітня 2013 року йому не передавались. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 24 квітня 2013 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 16647 доларів США з терміном повернення грошових коштів згідно з графіком до 24 лютого 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином, відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . У передбачений договором строк 24 лютого 2014 року [PERSON] у повному обсязі позичених коштів не повернув, оскільки із загальної суми позичених коштів у розмірі 16647 доларів США сплатив лише частину боргу в розмірі 3659,04 доларів США. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON], як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON], як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 16647 доларів США на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконав, повернувши лише 3659,04 доларів США. Відтак розмір боргу відповідача за договором позики становить 12987,96 доларів США. При цьому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що кошти за розпискою від 24 квітня 2013 року йому не передавались, оскільки, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON], розписка від 24 квітня 2013 року написана ним власноручно та добровільно. Будь-яких доказів про те, що він сплатив більше, ніж 3659,04 доларів США за вказаною розпискою, відповідач не надав. Судом досліджено укладений 30 січня 2013 року між ПМП «Арт Граф» в особі директора [PERSON], як продавцем, та ТзОВ «Видавництво «Фараон» в особі директора [PERSON], як покупцем, договір купівлі-продажу товарів, відповідно до умов якого продавець зобовязувався передати у власність покупцю, а покупець оплатити вартість офсетної аркушевої машини в розмірі 27262 гривні. Однак, факт його укладення на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі розписки від 24 квітня 2013 року, не впливає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. За вказаних обставин, беручи до уваги, що відповідачем сума боргу за договором позики не сплачена, позивач набув право на отримання від відповідача 3% річних, починаючи з 24 лютого 2014 року. Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з 24 лютого 2014 року по 09 липня 2015 року, 3% річних від простроченої суми за вказаним договором (12987,96 доларів США) становить 533,75 доларів США. При цьому, враховуючи, що розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислена позивачем сума, яку він просить стягнути з відповідача, не перевищує суми, яка обчислена шляхом застосування зазначеної методики. За вказаних обставин суд приходить до переконання по істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору позики, а вимоги позивача про стягнення як суми боргу, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за вказаний період, грунтуються на вимогах закону. Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки судом установлено наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за вказаний період, загальний розмір яких становить 13521,71 (12987,96 + 533,75) доларів США, цю суму боргу слід перевести на національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 10 липня 2015 року, який складає 2184,8173 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 295424 гривні 66 копійок. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача заборгованості за договором позики від 24 квітня 2013 року 13521,71 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 10 липня 2015 року, становить 295424, 66 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 2954 гривні 25 копійок понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial