Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представлені представником - [PERSON] , звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договором позики в сумі 517 800,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06.10.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Некрасовою С.І., відповідно до якого позивач надав грошові кошти готівкою відповідачеві на строк до 06 жовтня 2017 року в сумі 517 800,00 грн.. Проте станом на момент подачі позовної заяви відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму боргу. Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.09.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав зазначених в заяві, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Некрасовою С.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 457, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 517 800 (п`ятсот сімнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, взяті в борг 06.10.2017 року на строк до 06.10.2017 року. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не повернув суму заборгованості за договором позики у строки, які в ньому визначені, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано оригінал договору позики, який укладений з нотаріальним посвідченням, як це передбачено ст. 1047 ЦК України, який долучений до матеріалів справи. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 06 жовтня 2017 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На спростування доказів позивача відповідачем не надано доказів про погашення суми боргу. На підставі ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - договір позики від 06.10.2016 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 517 800,0 грн. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 5178,0 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, ЦК України,

Outcome: approved