Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про виселення останнього з квартири [ADDRESS] без надання йому іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивує тим, що вона на праві власності має вказану квартиру та разом з нею зареєстрований та проживає її син - відповідач по справі. Відповідач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі на правах члена сім`ї власників. Відповідач систематично грубо порушує правила співжиття в одній квартирі, його дії проявляються в нехтуванні моральних норм поведінки, а саме: він зловживає спиртними напоями, вживає наркотики, вчиняє сварки, бійки, дебоші, під час яких ображає позивачку, принижує її людську гідність. Двічі до відповідача застосовувалися заходи запобігання щодо недопущення протиправних дій відносно позивачки, однак до позитивного результату не привели. Порушення відповідачем правил спільного проживання в одній квартирі з боку відповідача мають форму навмисних дій пов`язаних з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання, ігнорування елементарних вимог щодо дотримання тиші в нічний час, а також ігнорування прав співвласників квартири. В судове засідання позивач та її представники не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення веб-сайті «Судова влада України» Представник третьої особи Сумського районного сектору ДМС України в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Висєканцевою Т.С. (а.с.15). Відповідно до довідки Садівської сільської ради Сумського району Сумської області № 379 від 11.03.2020 року, разом з позивачкою в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сини: [PERSON] , 1992 року народження та відповідач - [PERSON] , 1989 року народження (а.с.21). Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, розташована на 1 поверсі 4-х поверхового будинку. Має загальну площу 52,55 кв.м, житлову площу 27,6 кв.м. та складається з жтлової кімнати 1 площею 11,3 кв.м.. житлової кімнати 2 площею 8,9 кв.м. коридору площею 9,6 кв.м., ванної кімнати площею 3.3. кв.м. та туалету площею 1,3 кв.м. Квартира обладанана лоджією (а.с. 18-20). Також, з матеріалів справи, вбачається, що позивач неодноразово зверталася до поліції із заявами щодо протиправної поведінки відповідача, а саме 30 липня 2019 року [PERSON] за місцем проживання вчинив в [ADDRESS] з явними ознаками наркотичного сп`яніння висловлювався нецензурною лайкою на адресу позивача та погрожував їй фізичною розправою, та 10 жовтня 2019 року о 19- 00 годині відповідач перебуваючи за вказаним місцем свого мешкання та знаходячись з явними ознаками алогольного сп`яніння, висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, своїми діями [PERSON] неодноразово завдавав шкоду психологічному здоров`ю позивача. Згідно вказаних випадків працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення та постановою Сумського районного суду Сумської області від 11.10.19 року накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт, (а.с.22). Крім того, 11 жовтня 2019 року близько 20 години 25 хвилин відповідач [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем мешкання за адресою належної позивачу квартири, знову вчинив сварку з матір`ю, під час якої виражався на її адресу нецензурною лайкою, чим завдав психологічного болю. За вказані дії постановою Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2019 року відповідач [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян тобто 340 гривень (а.с.23). Відповідач систематично грубо порушує правила співжиття в одній квартирі і заходи впливу на нього, у вигляді його покарання неодноразово застосовані судом та правоохоронними органами виявилися безрезультатними. [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ст.. 126-1 КК України, тобто домашнє насильство. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача проживання в одному житловому приміщенні та вільно користуватись власністю, а заходи запобігання цьому виявились безрезультатними. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не надав до суду відзив проти позову з належними, допустимими та переконливими доказами в спростування доводів позивача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved