Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідачів [PERSON], Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, [PERSON], третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про скасування рішення та визначення способу участі батька у вихованні сина. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року закрито провадження у справі в частині вимоги про скасування рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмета спору. Щодо вимог [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні сина то з урахуванням заяви про зміну предмета спору (т. 1 а.с. 98) останній просить визначити таку участь наступним чином: щотижня з п'ятниці, якщо навчання у школі проводяться - одразу ж після занять, якщо не проводяться - з 09:00 год. до 20:00 год. понеділка; першу половину будь-яких канікул син проводить з батьком; другу половину літніх канікул 2017 року син перебуває з батьком. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що мати чинить перешкоди у його спілкуванні з сином. Налаштовує дитину проти нього та членів його сім'ї. Відповідач відзиву не подала. Представник третьої особи подав письмові заперечення (т. 1 а.с. 30, 85) у яких відсутні міркування щодо суті спору. Викладі у них доводи стосуються частини позовних вимоги [PERSON], щодо яких провадження у справі закрито згідно ухвали суду від 16 листопада 2018 року. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Приблизно з 2017 року він не бачить дитини. [PERSON] не приводить його на побачення. При цьому вчиняє аморальні дії та допускає щодо сини непедагогічні методи виховання, вважає позивач. Відповідач у судове засідання не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - адвоката [PERSON], котрий проти задоволення позову заперечив. Вказав, що відповідач не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з сином, а дитина сама не бажає спілкуватись з батьком. Боїться його. Таку ж правову позицію висловлювала і сама [PERSON] у попередніх судових засіданнях. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явилася. При цьому остання неодноразово подавала до суду з заяви про розгляд справи за її відсутності (т. 1 а.с. 30-21, т. 2 а.с. 69). У останній із них також зазначає, що підтримує висновок Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 746 від 18 жовтня 2017 року. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, пояснення експерта, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Позивач та відповідач з 2009 по 2012 роки перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На момент ухвалення даного рішення сторони проживають окремо. Дитина мешкає з матір'ю, по [ADDRESS]. Ці обставини доказуванню не підлягають, в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо їх достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 746 від 18 жовтня 2017 року «Про затвердження висновку щодо визначення способу участі у вихованні дитини» (т. 1 а.с. 195), затверджено висновок щодо визначення способу участі у вихованні [PERSON] Попередні рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, котрі регулювали ці правовідносини, визнано такими, що втратили чинність. У висновку рекомендовано позивачу здійснювати участь у вихованні сина щопонеділка з 10 до 12 год. Побачення повинні відбуватись в присутності матері в місцях розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. Частинами 1, 3, 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. (частина 6 ст. 19 Сімейного кодексу України) Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. (частина 1 ст. 141 Сімейного кодексу України) Згідно статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. У відповідності до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 та 2 статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У позивача та відповідача виник спір щодо участі батька у вихованні сина. Причиною цьому є напружені, а почасту навіть неприязні відносини сторін, котрі домінують над інтересами дитини, щодо гармонійного та повноцінного її виховання кожним із батьків. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виконуючи вимоги зазначеної норми права, суд бере до уваги: висновок судового-психіатричної експертизи № 167 (т. 2 а.с. 58-59), згідно з яким у відповідача немає індивідуально-психологічних особливостей, які б суттєво впливали на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя [PERSON] У виховній поведінці [PERSON] на виявлено таких особливостей, які б суттєво та негативно впливали на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Негативно впливають на емоційний стан, відчуття благополуччя дитини - [PERSON] довготривала конфліктна сімейна ситуація, методи її вирішення, що в майбутньому може привести до незворотних наслідків в його психічному стані. Умови виховання (рід занять, режими роботи, стан здоров'я, сімейний стан) сприятливі для виховання [PERSON]; висновок судово-психіатричної експертизи № 171 (т. 2 а.с. 60-61), відповідно до якого у [PERSON] не діагностовано індивідуально-психологічних особливостей, які б суттєво негативно впливали на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя [PERSON] На емоційний стан і відчуття благополуччя дитини негативно ситуаційно впливає довготривала конфліктна сімейна ситуація, яка в майбутньому може привести до збільшення її негативного впливу, до незворотних наслідків в його психічному розвитку. Об'єктивних даних за несприятливі умови виховання, створених позивачем, які б пливали негативно на психологічний стан та розвиток малолітнього [PERSON] не виявлено. Доводи, викладі у вказаних висновках, у судовому засіданні підтримала експерт [PERSON]. Як вбачається з поданих позивачем фіскальних чеків, у період з серпня по листопад 2018 року він переказав відповідачу кошти на загальну суму 7'724 гривень . Такі дії суд розцінює як елемент свідомого ставлення повивача до своїх батьківських обов'язків в частині матеріального забезпечення дитини. Показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтверджується те, що [PERSON] з'являвся до місць де навчався син та намагався налагодити з ним контакт. Це, а також сам факт звернення до суду з даним позовом говорить про те, що позивач бажає спілкуватись з дитиною і як наслідок, здобути його прихильність. Така обставина, а саме, належні та повноцінні відносини з батьком, без сумніву перебуває в зоні безпосередніх інтересів малолітнього сина сторін [PERSON]. Дослідивши докази, коті характеризують особу позивача суд звертає увагу на те, що він працює на посаді судового розпорядника господарського суду Тернопільської області, що підтверджується довідкою № 02/429/2018 від 01 листопада 2018 року. Позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний дохід, а отже і реальну можливість допомагати сину матеріально. Окрім цього, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 06 квітня 2016 року. Також слід зазначити, що судом не встановлено обставин, коті б перешкоджали позивачу бачитись з сином (зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами). Отже, висновок органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини [PERSON], затверджений висновком Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 746 від 18 жовтня 2017 року, суд вважає недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Той об'єм побачень з сином, котрий рекомендований позивачу вказаним висновком, а це лише дві години в тиждень, є явно недостатнім для їх належного спілкування, а тому суд приходить до переконання, що слід визначити спосіб участі позивача у вихованні сина, встановивши, що батько проводить з дитиною час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу частину щорічних літніх канікул. Висновок про можливість та доцільність проведення побачень батька і сина без участі матері, суд прийняв, взявши до уваги вік дитини (йому дев'ять років), котрий дозволяє це робити без шкоди для [PERSON], а також з метою уникнення конфліктів позивача та відповідача під час таких відвідин, котрі, без сумніву, негативно впливають на його психо-емоційний стан. Твердження позивача про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, її аморальну поведінку чи непедагогічні методи виховання сина суд до уваги не бере, оскільки на їх підтвердження не надано належних, достовірних та достатніх доказів, внаслідок чого вони залишились недоведеними, чим порушено частину 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України. Надана позивачем ухвала Козівського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2013 року (т. 1 а.с. 111-113), якою відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 ст. 125 Кримінального кодексу України відповідно до статті 45 Кримінального кодексу України, у зв'язку з дійовим каяттям та закрито провадження у справі залишена судом поза увагою, оскільки встановленими у ній обставинами характеризуються взаємовідносини позивача та відповідача і прямого відношення до виховання їх спільної дитини вони не мають. Тай факт, що під час конфлікту, в результаті якого [PERSON] заподіяно позивачу тілесних ушкоджень у нього на руках перебував син не підтверджується жодними доказами, а тому до уваги судом не береться. Неспроможними є і посилання позивача на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 28 червня 2012 року, оскільки з неї вбачається, що в процесі перевірки спростовані доводи [PERSON], щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Не бере суд до уваги і акти обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON], довідку про проведення бесіди з ним та акт бесіди з [PERSON] (т. 1 а.с. 34, 35, 36), оскільки усі вони були складені у 2013 році, а тому втратили актуальність на даний момент. Окрім цього, висновки органу опіки та піклування, котрі базувались на вказаних документах змінені, або визнані нечинними самим же органом, котрий їх склав, а твердження щодо негативного впливу батька на сина спростовуються судово-психіатричної експертизи № 171.

Outcome: partial