Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», 02 вересня 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись, що 08 грудня 2006 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 250 грн. у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом збільшено до 22 920 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 17 серпня 2020 року утворилась заборгованість на загальну суму 108 277 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 38 459 грн. 16 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 13 439 грн. 12 коп. та пені в сумі 56 379 грн. 12 коп. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 108 277 грн. 40 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн. Ухвалою судді від 09 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в відповідності до ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 08 грудня 2006 року Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно умов якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит в сумі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, а відповідач зобов`язувалася повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, позивач надав відповідачу кошти в сумі 250 грн., виконавши таким чином свої зобов`язання в повному обсязі. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22 920 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач [PERSON] отримала в АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку з встановленим початковим кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами та частково здійснювала їх повернення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою за договором. З Анкети-заяви позичальника від 08 грудня 2006 року вбачається, що процентна ставка в місяць становить 1,9 % та нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, тобто становить 22,8 % на рік. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно п. 5.3 Умов та Правил передбачено здійснення зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати Клієнта , зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами , то вважається, що клієнт приймає нові умови. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відсоткова ставка в розмірі 22,8 % діяла лише з 27.12.2006 по 31.12.2012, в подальшому неодноразово змінювалася позивачем. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасного повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п. 5.3 Умов і Правил та доказів прийняття позичальником нових умов договору. Отже, заборгованість за відсотками починаючи з 31.12.2012 стягненню не підлягає. Також встановлено, що у заяві від 08 грудня 2006 року, підписаній сторонами, не зазначений строк дії договору, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 38 459 грн. 16 коп. та відсотків в сумі 127 грн. 28 коп. за період з 27.12.2006 по 31.12.2012. Дані висновки суду узгоджуються з правововими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 749 грн. 08 коп.

Outcome: partial