Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2016 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 2014 р. по 02.06.2015 р. працював в Донецьквй виконавчій дирекції з ліквідації шахт машиністом підземних установок, проте, на день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, починаючи з листопада 2014 р. на загальну суму 22 703,55 грн., у зв'язку з чим позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, при подачі позову просив розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Представник відповідача подав письмові заперечення, в яких просив у позові відмовити (а.с. 10-13), в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та вважає можливим розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 162к від 02.07.2012р. позивач був прийнятий на роботу до ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» та наказом № 128 к від 02.06.2016 р. був звільнений, на підставі ст. 38 КзП України, за власним бажанням (а.с. 4). При цьому, судом встановлено, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 22 703 грн. 55 коп. за період: листопад 2014 р. - 3 144,75 грн., грудень 2014 р. - 3 550,61 грн., січень 2015 р. - 3 430,26 грн., лютий 2015 р. - 3 144,75 грн., березень 2015 р. - 3 312,33 грн., квітень 2015 р. - 2 963,36 грн., травень 2015 р. - 2 364,77 грн. та червень 2015 р. - 792,72 грн., що вбачається з Довідки ВП «Донецька виконавча дирекція» № 04/565 від 28.09.2015 р. (а.с. 5). Встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2016 р. скасовано судовий наказ, яким стягнуто з ДП «ОБ «Укрвуглереструктуризація» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с. 6). Таким чином, суд розглядає по суті пред'явлені позовні вимоги, враховуючи наявні в справі письмові докази та думку сторін. У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Приписами ч. 3 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, розмір якої, згідно довідки 04/565 від 28.09.2015 р року на момент його звільнення складає 22 703 грн. 55 коп. Із зазначеного вбачається, що відповідачем порушено право позивача [PERSON] на оплату праці, як те передбачено КЗпП України. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вищезазначена сума заборгованості по заробітній платі у загальному розмірі 22 703 грн. 55 коп. Посилання представника відповідача на постанову КМ України від 07 листопада 2014 року № 595, якою було затверджено «Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької областей» та у відповідності до п. 2 якого передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей на території яких органи державної влади не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, Пенсійного фонду та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюється лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади, суд вважає безпідставним, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, п. 2 вказаного Тимчасового порядку скасовано. Крім того, згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 8 Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. З огляду на викладене суд не вбачає правових підстав для відмови у стягненні нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем відповідно ст. 60 ЦПК України, доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved