Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.06.2009 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04.09.2019 має заборгованість у розмірі 79526,35 грн., яку позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1921,00 грн. 03.02.2020 представник відповідача - адвокат Зубенко О.А., надав відзив на позовну заяву, мотивуючи його тим, що позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також, зазначив про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку із нарахуванням позивачем процентів після закінчення строку дії кредитного договору, та застосування подвійної відповідальності у вигляді пені та штрафу за одне і те саме порушення умов кредитного договору. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, що у сукупності із заявою свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Також, представником відповідача - адвокатом Зубенком О.А., надано заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначено, що перебіг позовної давності розпочався з серпня 2014 року, коли позичальник не сплатила черговий платіж та не виконала зобов`язання перед позивачем, а закінчився в серпні 2017 року. З позовом до суду позивач звернувся поза межами строку позовної давності. На підставі викладеного, просив застосувати пропущений строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 11.03.2020 від представника позивача - Ванжа Н.В. , до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідачу надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є отримання кредиту боржником та сплата нею періодичних платежів. Грошові кошти надавалися [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Відповідач користувалася кредитними коштами, а отже й отримувала кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Також, до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розмір комій та штрафів тощо. Також, зазначено, що відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на теперішній час не є припиненим. Крім того, зазначено, що одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки пеня і штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Також зазначено, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Строк дії картки, отриманої [PERSON] до 31.07.2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 29.11.2019, тобто до спливу строку позовної давності. Крім того, зазначено про відсутність підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 01.04.2020 від представника відповідача - адвоката Зубенка О.А., надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач з серпня 2014 року припинила сплату коштів із погашення кредиту, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем. З позовом до суду позивач звернувся поза межами трирічного строку позовної давності, тому просив залишити позовну заяву без задоволення. 18.05.2020 від представника позивача - Ванжа Н.В. , надійшла відповідь на заперечення, в якому просила задовольнити позовні вимоги з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача - Гребенюка О.С. , в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача - адвоката Зубенка О.А., в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що 30 червня 2009 року між між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг (а.с.68-69). Факт отримання коштів за кредитним договором відповідачем не заперечується. За розрахунком банку у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 04 вересня 2019 року становить 79526,35 грн. та складається з: 1131,48 грн. - заборгованість за кредитом; 72231,71 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1990,00 - заборгованість за пенею та комісією; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 3763,16 грн. (а.с.5-8). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). З матеріалів справи, а саме, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по кредитному договору [PERSON] , яка підписана позичальником (а.с.10) вбачається, що сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами 3,0% на місяць (36% річних) на залишок заборгованості, штраф при порушенні позичальником строків виконання будь-якого зобов`язання, передбаченого договором більш ніж на 90 днів, в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій, пеня в розмірі 1% від суми заборгованості, але неменше ніж 50 грн. в місяць за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.10). Крім того, зазначена Довідка містить розмір мінімального щомісячного платежу (7% від заборгованості але не менш ніж 50 грн. та не більше ніж залишок заборгованості) та строки внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім. Факт переказу банком кредитних коштів на картковий рахунок і факт користування позичальником банківськими коштами підтверджується випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] на виконання її заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Згідно з вказаною випискою [PERSON] користувалась кредитним коштами, періодично знімала кредитні кошти та вносила платежі на погашення кредиту (а.с.178-181). Виписки по рахунках/карткам АТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткового погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13. За положеннями п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Щодо правових підстав застосування позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127 цс14. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 614 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За наданими банком розрахунком (а.с.5-8) та випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] (а.с.178-181) останній платіж в сумі 100,00 грн. [PERSON] здійснила 09 серпня 2014 року, більше кредитною карткою вона не користувалася, що підтверджується випискою з карткового рахунку. Дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після цієї дати відповідачем не було вчинено. Після здійснення платежу у серпні 2014 року відповідач не користувалася карткою, в подальшому відповідачеві лише нараховувалася пеня, здійснювалося списання процентів за користування кредитним лімітом за прострочений кредит, нараховувалися штрафи, що не відноситься до операцій, які можна вважати такими, що здійснені самим відповідачем. До суду з позовом банк звернувся 29 листопада 2019 року (згідно відмітки на поштовому конверті, а.с.28). Довідкою банку від 03.03.2020 р. №30.1.0.0/2-20191206/0531 підтверджується, що [PERSON] отримала три картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , строк дії останньої - до липня 2016 року (а.с.116). Отже, заборгованість за умовами кредитного договору відповідач мала сплатити до 31 липня 2016 року. Враховуючи викладене та приписи ст. 257 ЦК України, позивач пропустив строки для пред`явлення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за період з 01 липня 2009 року по 31 липня 2016 включно, звернувшись до суду 29 листопада 2019 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України), тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за період з 01 липня 2009 року по 31 липня 2016 включно задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені та комісії. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив про те, що пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлений строк позовної давності 50 років, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а такий договір позивачем суду не надавався, підпис відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, де передбачено збільшення позовної давності, відсутній. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем [PERSON] , відповідає строку дії карти, тобто сплинув 31 липня 2016 року, то з вказаного часу право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зважаючи на викладене, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за період з 01 серпня 2016 року по 04 вересня 2019 року слід відмовити за безпідставністю. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на вказані проценти неустойки. Відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed