Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач в березні 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 29 вересня 2011 року Посольством Арабської Республіки Єгипет в Україні, про що 26 жовтня 2011 року видано свідоцтво про шлюб, номер справи [NUMBER], реєстраційний номер 3. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 29 вересня 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Посольством Арабської Республіки Єгипет в Україні, про що 26 жовтня 2011 року видано свідоцтво про шлюб, номер справи [NUMBER], реєстраційний номер 3, яке 08 грудня 2011 року було легалізовано Департаментом консульської служби Міністерства закордонних справ України, від даного шлюбу спільних дітей не мають, позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів, взаємоповаги, розуміння і любові, протягом останніх кількох років проживають окремо, спільний побут та спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, та суперечить інтересам кожного, посилаючись на ст.ст. 58, 60, 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась направила до суду свого представника з належно оформленими повноваженнями, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві вказував, що сторони останні три роки проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд, з урахуванням думки представника позивача, вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 26 жовтня 2011 року [PERSON], ([INFO], громадянство: українка) та [PERSON], ([INFO], громадянство: єгиптянин) уклали шлюб 29 вересня 2011 року, який зареєстровано Посольством Арабської Республіки Єгипет в Україні, номер справи [NUMBER], реєстраційний номер 3, та відповідно 08 грудня 2011 року легалізовано Департаментом консульської служби Міністерства закордонних справ України (а.с. 5-6 - копія свідоцтва про шлюб). Судом встановлено, що від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 279 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. ст. 75-77 Закону). Згідно із ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. (частина третя та четверта ст. 56 Сімейного кодексу України) Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали [PERSON] на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично останні три роки проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved