Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач в липні 2019 року через адвоката Деркач А.А. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 27.12.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов якого відповідач зобов`язується повернути позивачу грошові кошти в розмірі 568 000,00 гривень, що на день укладання договору складало 71 000 доларів США. В рахунок забезпечення грошових зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 22.12.2010 року, за яким Іпотекодавець [PERSON] передала Іпотекодержателю [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Оскільки відповідач порушила грошові зобов`язання за договором позики, позивач ініціював питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у передбачений іпотечним договором спосіб за ст.37 Закону України «Про іпотеку». 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горшею Анжелою Олександрівною було посвідчено право власності на квартиру [ADDRESS] . за [PERSON] Таким чином, втративши через порушення грошового зобов`язання за договором позики право власності на раніше передану в іпотеку квартиру колишня власниця та іпотекодавець [PERSON] зобов`язана була добровільно звільнити і передати це приміщення новому власнику [PERSON] , виселити з цього приміщення всіх осіб, які проживають в ньому за їх згоди (або без такої згоди), знятися з реєстраційного обліку за адресою відчуження майна і передати ключі від вхідних дверей. Однак відповідачка [PERSON] квартиру не звільнила, сторонніх осіб не виселила, ключі від квартири позивачу [PERSON] не передала, сама та інших прописаних в квартирі з реєстраційного обліку не зняла. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» №32257 від 20.10.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в порушення Договору іпотеки, пункту 4.4. якого передбачено зобов`язання Іпотекодавця не реєструвати проживання будь-яких третіх осіб на території предмета Іпотеки. Позивач вказує, що проживання та реєстрація відповідачів в спірній квартирі перешкоджає йому, як власнику розпоряджатись та користуватись своїм майном, на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні майном, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом його вселення у вищевказану квартиру. Ухвалою від 07.08.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою суду від 28.11.2019 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Службу справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судових засіданнях проти позову заперечувала та просила суд в задоволенні позову відмовити, з посиланням на те, що спільне проживання є неможливим. Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно, направив на адресу суду пояснення по справі, в яких зазначив, що заперечують проти позову, просили в задоволенні позову відмовити та проводити розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов якого відповідач зобов`язується повернути грошові кошти в розмірі 568 000,00 гривень, що на день укладання договору складало 71 000 доларів США. В рахунок забезпечення грошових зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 22.12.2010 року, за яким Іпотекодавець [PERSON] передала Іпотекодержателю [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.6-13). Згідно нотаріально посвідченої заяви вбачається, що [PERSON] , повідомляє, що у разі невиконання зобов`язань по Договору позики, в забезпечення виконання якого в іпотеку передана квартиру [ADDRESS] , вона зобов`язується знятися з реєстраційного обліку до 22 грудня 2011 року (а.с.14). Оскільки відповідач порушила грошові зобов`язання за договором позики, позивач ініціював питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у передбачений іпотечним договором спосіб за ст.37 Закону України «Про іпотеку». 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горшею Анжелою Олександрівною було посвідчено право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно (а.с.15-17). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» №32257 від 20.10.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.18), які на даний час і проживають у спірній квартирі . Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідачі створюють позивачу перешкоди у здійсненні ними свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved