Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] який діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітнього [PERSON] 2007 р.н. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його - позивача користь грошову компенсацію в розмірі по 211491 грн. 95 коп. а всього 422982 грн. 50 коп. за належну [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] 2007 р.н. ? частину квартири [ADDRESS] та припинити право власності [PERSON] та [PERSON] 2007 р.н. на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] по ? частині за кожним, що належала належну [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] 2007 р.н. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м.Києві Радою згідно з розпорядженням від 15.12.2008 р. №2243 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної часткової власності чотирьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Між сторонами тривалий час виникають суперечки щодо володіння та користування спірною квартирою, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04.04.2012 р. позивачу було відмовлено в задоволенні позову про встановлення порядку користування житловим приміщенням, продати квартиру і розподілити отримані кошти відповідно до часток кожного відповідачі заперечують, тому позивач вимушений звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст..ст. 183, 358, 364 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду у України «Про практику застосування законодавства, о регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 р. зі змінами та доповненнями просив заявлені вимоги задовольнити. Позивач та представник позивача адвокат [PERSON] в судових засіданнях підтримували заявлені позовні вимоги, вказуючи на те, що між сторонами склались неприязні відносини, відповідач зловживає спиртними напоями, а тому спільне користування квартирою не є можливим, тому з 2012 р. родина позивача в квартирі не проживає, оскільки відповідачі самостійно користуються квартирою то позивач вправі вимагати від інших співвласників які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, враховуючи наведене позивач бажає отримати від відповідачів компенсацію за його частку та частку його сина в спірній квартирі, залишивши спірну квартири в власності відповідачів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до усуд свого представника з належним чином формленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовму засіданні заперечував щодо заявлених позовних вимог вказуючи на те, що відповідач [PERSON] 1996 р.н. на даний час навчається на денній формі навчання, не працює, а тому немає жодної можливості сплати позивачу компенсацію його та сина позивача частки в спірній квартирі, крім того зазначав, що відповідач жодним чином не чинить перешкод позивачу в користуванні квартирою, кімнату які він займав він здає в найм квартирантам від чого отримує дохід, враховуючи наведене просив в задоволенні позову відмовити вказуючи на обставини викладені в запереченнях ( а.с. 42-44). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо заявлених позовних вимог та просили в їх задоволенні відмовити, вказуючи на те, що відповідач не має доходу який давав би йому можливість провести сплату коштів за належні позивачу та його сину частки в спірній квартирі, просили в задоволенні позову відмовити на підставі обставин викладених в запереченнях ( а.с. 81-83). Представник третьої особи Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позовних вимог просила винести рішення в інтерех неповнолітнього [PERSON] 2007 р.н. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідачів, представника третьої особи, допитавши в якості свідка [PERSON], повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м.Києві Радою згідно з розпорядженням від 15.12.2008 р. №2243 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної часткової власності по ? частині кожному чотирьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8) Відповідно до технічного паспорту дана квартира складається з трьох кімнат площею 10,5 кв.м., 18,4 кв.м., 13,8 кв.м., квартира жилою площею 42,7 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м. (а.с.9). Відповідно до довідки за формою №3 від 25 червня 2014 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON] 2007 р.н. та [PERSON] 2002 р.н. ( а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьком вказано [PERSON] ( а.с. 12). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04 квітня 2012 р. вбачається, що в позові [PERSON] який діяв і в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, встановлення порядку користування житловою площею квартири та виділення в конкретне користування окремої кімнати судом було відмовлено ( а.с. 7). Відповідно до копії паспорта вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] ( а.с. 45-47) та згідно до довідки №22730 від 01.08.2014 р. навчається в КНЕУ ім..Гетьмана, є студентом другого курсу, денної форми навчання ( а.с. 48). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, трикімнатної жилої квартири [ADDRESS] проведеної суб»єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія «Місто» станом на 19.01.2015 р. ринкова вартість квартири [ADDRESS] визначена в 845965 грн. 00 коп., а ? частини квартири - 211491 грн. 25 коп. ( а.с. 85-107). Відповідно до листа Служби в справах дітей Святошинської районної в м.києві державної адміністрації від 26.08.2014 р. ( а.с. 40) служба по даній справі вважає, що за умови неможливості сільного проживання сторін у одному житловому приміщенні компенсація відповідачами вартості своїх часток у спільній квартирі буде сприяти покращенню умов проживання малолітньої дитини, тому в повному обсязі підтримує позовні вимоги [PERSON] і просить ухвалити рішення в інтрересах дитини. Однак, дані пояснення не узгоджуються з ст.ст.17, 18 ЗУ « про охорону дитинства», оскільки ст..18 даного закону передбачає право дитини на житло, за даними нормами закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивач жодним чином узгоджував з Службою в справах дітей питання щодо надання згоди на реалізацію ( відчуження) належної неповнолітньому [PERSON] частини квартири. Пояснення позивача що він неодноразово звертався до Служби в справах дітей з приводу можливості розпорядження належною частиною квартири не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з положеннями статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.95 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Як встановлено в судовому засіданні представники відповідачів заперечували щодо вартості оцінки спірного майна визначеної відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, трикімнатної жилої квартири [ADDRESS] проведеної суб»єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія «Місто» станом на 19.01.2015 р. вказуючи на те, що даний суб»єкт оціночної діяльності при проведенні оцінки користувався загальними даними по будинку не був в спірній квартирі що не дає можливості визначити дійсну ринкову вартість спірного майна. Клопотання про призначення судової експертизи в судовому засіданні сторонами не заявлялось. Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2013 року у справі про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, вказано, що при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім ст. 364 ЦК України суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі на час розгляду справи не мають достатнього доходу який надав би змогу їм сплатити компенсацію за вартість часток позивача та його неповнолітнього сина. Крім того з урахуванням встановлених обставин в судовму засіданні, не доведено чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні правами свого неповнолітнього сина [PERSON] який є також власником ? частини квартири, компенсацію за яку також бажає отримати позивач, чи має дитина інше житло і чи не порушуються права дитини даним відчуженням. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed