Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 13 серпня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 14 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказував, що відповідач свої зобов'язання за умовами договору не виконав, станом на 20 червня 2018 року заборгованість складає 26621,44 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 14 липня 2007 року в розмірі 26621,44 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] 07 вересня 2018 року звернувся до суду з заявою, в якій не оспорюючи наявність правовідносин з позивачем та наявність заборгованості, зазначив, що не мав можливості сплачувати відсотки, штраф та пеню за договором. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 липня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до КБ «Приватбанк» з анкетою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Як вбачається з вказаної заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Також з даних анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Як встановлено судом, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти. Як вбачається з даних розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14 липня 2007 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідач користувався кредитними коштами, здійснював їх часткове повернення. Оскільки кредитні кошти повернуті відповідачем не в повному обсязі та з порушенням термінів, визначених умовами договору, станом на 20 червня 2018 року заборгованість по одержаному кредиту банк обраховує у розмірі 26621,44 грн., яка складається з наступного: 9154,40 грн. - заборгованість за кредитом, 4779,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11181,67 грн. - пеня, 250 грн. та 1255,78 грн. - штраф. Саме такий розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач в поданій до суду заяві жодним чином не оспорює факт виникнення правовідносин з позивачем, отримання кредитних коштів та наявність заборгованості, але вважає, що не мав можливості протягом останнього року сплачувати відсотки, штрафи та пеню. Разом з тим, за змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зважаючи на те, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, які не припинилися, суд приходить до висновку, що вимоги Банку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитом в розмірі 9154,40 грн., за відсотками в розмірі 4779,59 грн. а також пенею в розмірі 11181,67 грн. відповідають умовам договору і узгоджуються з вищевказаними нормами права. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафів в розмірах 500 грн. та 1255,78 грн. суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення . У той самий час, позивачем пред'явлено і вимоги щодо стягнення суми штрафів (250 грн. + 5% від ціни позову) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму 1506,15 грн. необхідно відмовити. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача суми заборгованості за кредитним договором б/н від 14 липня 2007 року в загальній сумі 25115,66 грн., що складається з: 9154,40 грн. - заборгованість за кредитом, 4779,59 грн. - заборгованість по процентам, 11181,67 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

Outcome: partial