Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника у жовтні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], Київської міської ради про визнання права власності на 1/ 2 частини квартири у порядку спадкування та просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/ 2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS]. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. На день його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/ 2 частина [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 18 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири у зв'язку з відсутністю оригіналу документа, що підтверджує право власності, та невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначену квартиру. Під час звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини. Однак, [PERSON] звертає увагу, що він не входить до першої черги спадкування за законом, а інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року відкрито по справі провадження. 10 січня 2017 року відповідач Київська міська рада через свого представника надала суду письмові пояснення, згідно яких просила винести рішення згідно норм чинного законодавства. У судовому засіданні 06 вересня 2017 року [PERSON] зі своїм представником подали зустрічний позов до [PERSON], у якому просили усунути її від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], котрий помер [INFO] року. Свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що померлий [PERSON] є його ріднім дядьком, спадкоємцями за законом якого є [PERSON], його мати (рідна сестра померлого [PERSON]) [PERSON], та донька померлого [PERSON]. З жовтня 2009 року померлий [PERSON] до дня своєї смерті знаходився у зовсім безпорадному стані, оскільки мав хронічну ішемічну хворобу серця, водночас попри це він також мав значну алкогольну залежність, тому майже щоденно вживав алкогольні напої у надмірній кількості та проживав один. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та третя особа - [PERSON] були єдиними особами, які постійно продовжували піклуватися, доглядати та усіляко підтримувати [PERSON] протягом усіх цих років (з листопада 2009 по листопад 2015 років), систематично відвідували його, по мірі своєї можливості забезпечували його продуктами харчування, необхідними ліками та одягом, здійснювали першочергові заходи по утриманню та ремонту та прибиранню квартири, пранню одягу, готуванню їжі тощо. У той же час його рідна донька [PERSON] протягом більш як десяти останніх років поспіль жодного разу не відвідувала свого хворого та безпорадного батька, не піклувалася про нього, не підтримувала жодного зв'язку навіть із кимось з фактичних сусідів покійного батька з метою з'ясування хоча би інформації про стан здоров'я свого безпорадного та хворого батька. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не вийшла навіть на зв'язок по телефону та була також відсутня й на похоронній церемонії та не приймала жодної участі в організації похорон свого покійною батька [PERSON] Усі організаційні та фінансові питання пов'язані з похованням вирішувалися виключно [PERSON] та його матір'ю. Також [PERSON] доводить до відома суду те, що усі без винятку витрати, пов'язані з експлуатацією та утриманням житлової квартири [ADDRESS] здійснювалися за рахунок власних коштів позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] не займалась доглядом та піклуванням свого батька, позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України вона має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]. Представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов просили задовольнити з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов просила задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], [INFO], який є рідним батьком [PERSON] та рідним дядьком [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.24). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На день його смерті залишилось спадкове майно, а саме відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1993, яке видане Державним комунальним підприємством «Житлофонд» Мінського району м. Києва згідно з розпорядженням №9 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02.04.1993 в реєстраційній книзі за № l462 та довідки, виданої 01.07.2016 року за № [NUMBER] Київським міським бюро технічної інвентаризації, [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної знаної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.27-28). Померлий [PERSON], [INFO], був сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.23). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась на момент дії ЦК УРСР, то саме норми даного кодексу підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.07.2016 судом встановлено, що [PERSON], [INFO], була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] з 25.05.1972; померла [INFO]; виписана 05.11.2009 (а.с.20). Згідно вищевказаної довідки [PERSON], [INFO], був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] з 01.06.1985; помер [INFO]; виписаний 29.03.2016 (а.с.20). Враховуючи ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані і проживали за адресою: [ADDRESS], по день смерті [PERSON], суд вважає, що фактично після смерті [PERSON] його син [PERSON] та дружина [PERSON] вступили в управління та володіння вказаною квартирою та вважаються такими, що прийняли спадщину за своїм померлим батьком та відповідно чоловіком, у зв'язку з чим стали власникам по 1/ 2 частині спірної квартири. [PERSON] померла [INFO] року. Свою частку у спірній квартирі [PERSON] заповіла [PERSON], який є її онуком (а.с.104-105). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи №317/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом першої черги (а.с.66-86). 18 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька (а.с.78). Постановою Одинадцятої київської нотаріальної контори від 04.08.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю оригіналу документа, що підтверджує право власності, та невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначену квартиру (а.с.86). Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивач за зустрічним позовом, не визнаючи право [PERSON] на спадкування за законом після померлого батька, стверджує, що остання протягом більш як десяти останніх років поспіль жодного разу не відвідувала свого хворого та безпорадного батька, не піклувалася про нього та не підтримувала з ним жодного зв'язку, у той час, як він був у безпорадному стані та потребував допомоги. У свою чергу [PERSON] та його матір [PERSON] матеріально та фізично підтримували померлого [PERSON] та займалися організацією його поховання. Вказані обставини у судовому засіданні в якості свідків підтвердили сусіди померлого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У ході розгляду справи суд відповідно до довідки про смерть встановив, що у померлого дійсно була хронічна ішемічна хвороба серця, однак медичних доказів того, що за життя померлий потребував стороннього догляду суду представлено не було. Крім цього, позивач не надав доказів того, що спадкодавець звертався до [PERSON] за допомогою, а вона такої допомоги не надавала. Пояснення свідків щодо тих обставин, що померлий [PERSON] потребував сторонньої допомоги та був у безпорадному стані не можуть слугувати належними та допустимими доказами по справі, оскільки вказані свідки не є медичними фахівцями та не володіють спеціальними знаннями у галузі медицини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Інших передбачених ст. 1224 ЦК України підстав для усунення [PERSON] від спадкування за померлим батьком судом не встановлено. Повно та всебічно дослідивши надані суду належні та допустимі докази, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суду не вдалося встановити, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який був у безпорадному стані та потребував такої допомоги, а відтак суд не вбачає можливим усунути її від спадкування за своїм померлим батьком [PERSON] У той же час беручи до уваги ті обставини, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після померлого батька [PERSON], суд вважає можливим визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/ 2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] на день його смерті. На підставі викладеного, ст. 1218, 1220-1222, 1224, 1261 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved