Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач, в особі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 07.07.2006 року між ними укладено кредитний договір №DNH4KP87800701 (далі Договір), за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2522.00 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених Договором. У звязку з порушенням кредитних зобов'язань з боку відповідача, станом на 26.08.2015 року утворилася заборгованість, яка становить 22340,02 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором, судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явися, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин. Фіксування судового засідання не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2006 року між ЗАТ КБПриватБанк (Кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір №DNH4KP87800701, за яким Кредитор надав останньому кредитні кошти в сумі 2522,00 грн., а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитним коштами, винагороди та комісії, на умовах, встановлених Договором. Відповідно до Статуту ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено тип й найменування Банку з ЗАТ КБ ПриватБанк на ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, який є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ ПриватБанк. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.05.2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за користування кредитом за кредитним договором №DNH4KP87800701 від 07.07.2006 року за період з 07.07.2006 року по 21.01.2013 рік в сумі 32281,79 грн., стягнуто судовий збір. Згідно наданого розрахунку станом на 26.08.2015 року, з урахуванням уточнених позовних вимог, загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 53558,00 грн. і складається з заборгованості за кредитом в сумі 2522,00 грн., з заборгованості по процентам в сумі 15428,93 грн., з пені в сумі 35607,07 грн., штрафу в сумі 1063,81 грн. процентна складова. За відрахуванням стягнутої раніше заборгованості за рішенням суду від 30.05.2013 року, сума заборгованості за Договором, становить 32281,79 грн., і складається з наступного: 2522,00 грн. заборгованість за кредитом, 10652,25 грн. заборгованість за відсотками, 17094,11 грн. нарахована пеня за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1513,42 грн. штраф (процентна складова). У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.05.2013 року, яке набрало законної сили, вся кредитна заборгованість за кредитним договором №DNH4KP87800701 від 07.07.2006 року в сумі 32281,79 грн. а також судовий збір в сумі 322,82 грн. була стягнута з [PERSON], таким чином строк виконання зобов'язання сплив, а значить банк втратив право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Від цього моменту кредитні зобов'язання між сторонами припинилися, а залишилися виключно боргові зобовязання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в п. 17 (абз.1,2) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Проте таких вимог позивачем заявлено не було, а суд, розглядаючи позовну заяву в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Враховуючи, що в задоволені позову відмовлено, понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed