Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом, в якому просить: 1. Ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON] у [ADDRESS]. 2. Ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] [INFO] на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; 3. Стягнути із [PERSON] витрати за сплату судового збору - у розмірі 243,60 грн.; 4. Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідач [PERSON] викликалася до суду в порядку встановленому ч.3 ст.76 ЦПК України. Позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив суду, що на даний час дитина проживає з ним. Відповідач не піклується про дитину, про її матеріальне забезпечення а також коли інколи з'являлася, то погрожувала вивезти дитину за межі України. В зв'язку з цим він бажає, щоб дитина проживала з ним і місце проживання дитини було визначено судом з ним. Також він не може самостійно утримувати дитину і вважає, що відповідачка повинна сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідачка приїжджала із-за кордону приблизно 2 рази на рік і при цьому привозила дитині лише незначні подарунки і дала дитині за цей час 52 гривні. З дитиною відповідачка не спілкується, хоча він їй не забороняв та не заборонятиме спілкуватись з дитиною. Представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що 11 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в судовому порядку. Подружжя має сина [PERSON], [INFO]. На даний [PERSON] проживає з позивачем у [ADDRESS]. З весни 2013 року по даний час [PERSON] не проживає із сином не піклується та не утримує матеріально [PERSON], не приділяє уваги його вихованню, лікуванню, духовному та фізичному розвитку. [PERSON] більшу частину свого часу проводить на заробітках у Російській Федерації, а весь рік вихованням та утриманням сина займається позивач. [PERSON] після приїзду із заробіток погрожує забрати сина із собою до Російської Федерації на постійне проживання. [PERSON] [INFO], він дійсно навчається у 4-му класі середньої ЗОШ І-ІІІ ступенів [ADDRESS]. Позивач [PERSON] являється постійним жителем [ADDRESS], характеризується позитивно, зауважень зі сторони виконкому немає, до адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, не палить. Позивач надає послуги місцевим жителям, а саме здійснює «євроремонт» у житлових будинках. Його щомісячний дохід становить біля 2000- 4000 грн., а також йому матеріально до помагає його мати, яка також перебуває на заробітках за кордоном, хоча цих коштів не достатньо для утримання дитини. Кельменецька районна державна адміністрація надала висновок згідно якого вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], біля батька [PERSON] в [ADDRESS]. Представник служби в справах дітей Кельменецької районної державної адміністрації [PERSON] пояснила, що підтримує позов повністю та підтримує висновок служби в справах дітей, так як задоволення позову може запобігти незаконному вивезенню дитини за межі України, а також є необхідність в матеріальному забезпеченні дитини з боку матері. Прокурор Левчук Д.С. позов підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Дитина [PERSON] пояснив, що він проживає з батьком, який піклується про нього. Мама з ним не проживає. Його повністю забезпечує батько і він бажає проживати з батьком, а не за місцем проживання матері. Судом досліджені такі інші докази: копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11.03.2014 року по справі № 717/170/14-ц, копія свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER], довідка Подвір'ївської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 18.03.2014 року № 248, акт обстеження житлово - побутових умов від 20.03.2014 року, довідка середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів села Подвір'ївка від 08.04.2014 року №27, довідка Подвір'ївської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 04.04.2014 року № 94, висновок Кельменецької районної державної адміністрації від 24.07.2014 року № 01-31/1576, довідка відділу Державної виконавчої служби Кельменецького РУЮ від 01.08.2014 року № 4237/3 Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2005 року по 24.03.2014 року. Позивач є батьком, а відповідачка матір'ю малолітньої дитини [PERSON] [INFO], який в даний час перебуває на утриманні позивача [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України [PERSON] зобов'язана утримувати свою неповнолітню дитину. Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дитини. Відповідач не надавала матеріальну допомогу своїй дитині. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] порушується відповідачем, оскільки [PERSON] не утримує матеріально свою дитину. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 11 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в судовому порядку. На даний [PERSON] проживає з позивачем у [ADDRESS]. відповідачка [PERSON] не проживає із сином не піклується та не утримує матеріально [PERSON], не приділяє уваги його вихованню, лікуванню, духовному та фізичному розвитку. Вихованням та утриманням сина займається позивач. [PERSON] навчається у 4-му класі середньої ЗОШ І-ІІІ ступенів [ADDRESS]. Позивач [PERSON] являється постійним жителем [ADDRESS], характеризується позитивно, зауважень зі сторони виконкому немає, до адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, не палить. Позивач має мінливий дохід, проте дитині забезпечив належні умови проживання [ADDRESS]. Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу місця проживання дитини. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі -Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У справі наявний висновок органу опіки та піклування - Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області згідно якого визнано за доцільне проживання дитини з позивачем. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ті обставини, що малолітня дитини тривалий час постійно проживала з батьком, прихильна до нього, висловила бажання проживати і надалі з ним, батько належним чином турбується про дитину, є виключними обставинами, які дають підстави визначити місце проживання дитини саме з батьком. При цьому, у даному випадку не йдеться про розлучення дитини з її матір'ю, оскільки мати з дитиною не проживала. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити частково, зі стягненням з відповідача на користь держави судового збору. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, а також те, що відповідач є працездатним . Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини слід задовольнити повністю та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] у [ADDRESS], а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст.161, 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: partial