Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2014 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що 09 лютого помер [PERSON], який є її батьком. Перед смертю батько склав на її користь заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належне йому домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, номер 46/102, яке розташоване в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, вул. Лісна та належні йому всі права та обовязки, а також все інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] Цей заповіт 07.02.2014 року був посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Вона є єдиною спадкоємицею по заповіту померлого [PERSON] Для оформлення спадкових прав після смерті батька вона звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори. Однак, як повідомила її державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], крім неї з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], дружина померлого, яка заявляє на частку в спільній сумісній власності на спадкове майно. Державний нотаріус рекомендувала їй звернутися до суду для вирішення цього питання по суті відповідно до чинного законодавства. Сімейні стосунки між батьками не склалися і в червні 2006 року остаточно припинили спільне проживання, а в вересні-жовтні 2006 року [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Республіки Вірменія. Весь цей час відповідачка ні зі нею не з батьком родинні стосунки не підтримувала, матеріально не допомагала. Отже, вважає, що право власності на спадкове майно за заповітом повинно бути визнано за нею. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що належало померлому [PERSON] на праві власності, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102. [PERSON] у червні 2015 року звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання спадкового домоволодіння спільною власністю подружжя, посилаючиь на те, що 09 лютого 2014 року помер [PERSON], який по відношенню до [PERSON] був батьком, а до [PERSON] був законним чоловіком. Під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано майно, а саме: домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, будинок 46/102. Вважає зазначене домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя. Просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102; визнати за нею частку у розмірі 1/2 частки зазначеного домоволодіння. В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали із зазначених у ньому підстав, зустрічний позов не визнали, посилаючись на його необгрунтованість, відповідач та її представник первісний позов визнали частково, пояснили, що позивач за первісним позовом не може претендувати на все домоволодіння, зустрічний позов підтримали із зазначених у ньому підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 лютого 2014 року помер [PERSON], який по відношенню до [PERSON] був батьком, а до [PERSON] був законним чоловіком. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 02 жовтня 1968 року у відділі ЗАГС у м. Кіровакан і в шлюбі подружжя взяло прізвище [PERSON]. Згідно п. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], було придбано майно, а саме: домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Лісна, будинок 46/102. Зазначене домоволодіння було документально оформлено на [PERSON], [PERSON] знала про цю обставину і на той час ніяких складнощів стосовно такого оформлення або питань про право власності у [PERSON] не виникало, так як подружжя вважало зазначене домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя. Згідно п. 2 ст. 370 ЦК України, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. З огляду на викладене, суд вважає, що первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач [PERSON] не надала доказів тому, що у червні 2006 року [PERSON] та [PERSON] остаточно припинили сумісне мешкання та те, що домоволодіння розташоване за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Лісна, 46/102, не є спільною сумісною власністю подружжя.

Outcome: approved