Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач АТ «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 11654,15 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача за довіреністю Савіхіна А.М. надала суду клопотання, в якому позов підтримала та просила суд розглядати справу без її участі, у разі неявки відповідача просила суд ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви відповідача б/н від 23.12.2014 року, між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує. У результаті невиконання умов кредитного договору, відповідач станом на 23.06.2019 року має заборгованість в сумі 11 654,15 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1631,79 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 6841,21 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2150,00 грн., штрафів в розмірі 500 грн (фіксована частина), 531,15 грн.(процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено Договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 2.1.1.12.2 договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею. Сума коштів щодо нарахованого штрафу стягненню не підлягає з наступних підстав. Ст. 61 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тобто штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порядку й строків погашення кредиту суперечить частині першій статті 61 Конституції України. Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, якою скасовано судові рішення на підставі неправильного одночасного застосування цивільно-правової відповідальності у виді штрафу і пені за одне й те саме порушення. Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд при ухваленні рішення приймає до уваги докази надані позивачем. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо стягнення коштів, які складаються з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог, судовий збір стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме: стягненню підлягають кошти в сумі 10 623,00 грн., що становить 91,15% від заявленої позивачем суми. Відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1750,99 грн. судового збору.

Outcome: partial