Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь та на утримання позивача [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і довічно, мотивуючи тим, що позивач являється батьком відповідача, є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи довічно, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, хворіє низкою хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а єдиним доходом позивача є щомісячна пенсія, якої не вистачає на прожиття та лікування. Однак відповідач не тільки не бере участі у матеріальному утриманні позивача, а й за останні десять років позбавив позивача нерухомого майна, скориставшись його фактично безпорадним станом та стягнув з позивача в судовому порядку 1 362 288,63 грн. З самого народження відповідача й до 2009 року позивач постійно надавав йому матеріальну допомогу, після розірвання шлюбу в 1982 році з матір`ю відповідача, останній залишився проживати із позивачем та перебував повністю на його утриманні. З 2002 року відповідач постійно проживає та працює в США та є громадянином цієї країни, попри це за допомогою своїх адвокатів розпочав низку судових процесів проти позивача. Наразі позивач постійно проходить лікування, потребує санаторно-курортного лікування та операції, на що потрібні значні кошти, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатного батька, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 17 вересня 2020 року строк, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність, оскільки розмір пенсії позивача у сумі 11 062,69 грн. щомісячно є значно вищим ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Крім того, відповідачем зауважено, що позивач має на праві власності автомобіль «Тойота Кемрі», вартістю 100 000,00 грн., Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] та Ѕ частину будинку, загальною площею 411,0 кв.м., що розташований на вказаній земельній ділянці, вартістю 9 047 973,00 грн. Крім того, позивач проживає разом із дружиною, яка згідно декларації про доходи за 2019 рік отримала 279 085,00 грн. заробітної плати, вказавши також пенсію чоловіка [PERSON] у розмірі 132 000,00 грн. Отже, задекларований загальний дохід сім'ї позивача [PERSON] у 2019 році становить 411 085,00 грн., а середньомісячний у розмірі 34 257,00 грн. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.08.2020 року, актовий запис № 2771. (а.с. 7) За даними пенсійних посвідчень від 23.09.2003 року, 08.02.2012 року, [PERSON] , [INFO] , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи довічно. (а.с. 6, 8, 9) Крім того, матеріали справи містять Виписки з історії хвороби [PERSON] за період з 2006 року по 2020 роки, із визначенням діагнозів низки хронічних захворювань, зокрема, інфаркту міокарда, стенокардії, атеросклеротичного, постінфакрктного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби, та довідки, квитанції на придбання медичних препаратів. (а.с. 10-23, 25-27) Згідно Довідки про доходи № 4091 5002 1402 1081, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) в м. Києві, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року складає 127 664,48 грн. З липня 2019 року по квітень 2020 року щомісячна пенсія [PERSON] становила - 10 553,91 грн., з травня 2020 року становить - 11 062,69 грн. (а.с. 24) За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] має на праві власності Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] та Ѕ частину будинку, загальною площею 411,0 кв.м., що розташований на вказаній земельній ділянці, вартістю згідно звіту з незалежної оцінки майна від 15.06.2020 року у розмірі 9 047 973,00 грн., що встановлено в постанові Київського апеляційного суду м. Києва від 03.09.2020 року. (а.с. 69-73, 74-78, 142-146) Згідно даних електронної декларації за 2019 рік дружини позивача, [PERSON] , її чоловік [PERSON] має на праві власності автомобіль «Тойота», 2006 року випуску, вартістю 100 000,00 грн., дата набуття права власності - 25.10.2011 року; за 2019 рік [PERSON] отримала 279 085,00 грн. заробітної плати, вказавши також пенсію чоловіка [PERSON] у розмірі 132 000,00 грн. (а.с. 65-68) Відповідно до положення статті 202 Сімейного кодексу України, що закріплено в статті 51 Конституції України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Утримання батьків дітьми є відповідною моральною компенсацією за утримання і турботу надану батьками дитині. Обов`язок дітей утримувати своїх батьків відноситься до зобов`язань першої черги. Для виникнення обов`язку дітей утримувати батьків у судовому порядку необхідна наявність наступних умов: кровне споріднення між батьками та дітьми, засвідчене у встановленому законом порядку, або інші юридично значущі зв`язки між ними; непрацездатність батьків і потреба ними матеріальної допомоги; повноліття дітей. За відсутності однієї із зазначених умов обов`язок у дітей утримувати батьків не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Разом з тим, згідно положень ч. 1-4 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач [PERSON] вказує на значно низький розмір отримуваної ним пенсії у сумі 11 062,69 грн. щомісячно, якої не вистачає на сплату комунальних платежів, лікування та придбання великого обсягу вартісних лікарських засобів. Крім зазначеного, позивач є непрацездатною особою внаслідок інвалідності ІІ-ї групи довічно, є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок чого не може підвищити свій дохід шляхом влаштування на роботу, не має подружжя та інших дітей окрім відповідача, тому позивач вимушений звернутися із позовом про стягнення аліментів на його з сина, який маючи можливість, не допомагає батькові матеріально та не доглядає за ним. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Як було зазначено вище, відповідно до положень статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору,

Outcome: dismissed