Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила у суд даний позов і просить визначити їй додатковий строк два місяці для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 08 лютого 2000 року, посилаючись на те, що вона встановлений законодавством строк для прийняття спадщини з часу смерті пропустила з поважних причин, а саме внаслідок своєї необізнаності про зміни, що відбулися у законодавстві, хворобу близьких людей, за якими вона доглядала, та смерть близьких людей, у зв*язку з чим і звернулася з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та надала пояснення аналогічні до змісту позову. Додатково зазначила, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини, оскільки вона не знала про зміни у законодавстві. Від Стеблівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечили. Від Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. У суді встановлено, що [PERSON] помер 08 лютого 2000 року (а.с. 7). В п.1 листа від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРС. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер в 2000 році, тому підлягає застосуванню Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Померлий залишив заповіт яким заповів все своє майно позивачу (а.с.34). Згідно довідки Шендерівської сільської ради від 24.05.2016 року №419 [PERSON] до дня смерті проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] в с.Нова Буда Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с.8). [PERSON] померла 21.09.2000 року. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, але дітей не мали, що зазначено в довідці Стеблівської селищної ради №116 від 09.02.2017 року (а.с.35). Згідно постанови державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 09.09.2016 року [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] у зв»язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.4). З довідки Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 09.09.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с.9). Позивач у встановлений законом строк не вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини в порядку ст.549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, у звязку з тим, що не знала про зміни у законодавстві і вважала, що при наявності заповіту із заявою про прийняття спадщини можливо звернутися в будь-який час. Крім цього, зазначає, що строк для прийняття спадщини пропустила у зв»язку з хворобою та смертю близьких людей, але жодних доказів про це стороною позивача суду не було надано. Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Аналогічна позиція закріплена в п.2 листа від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Вирішуючи питання про продовження особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Позивачем надано докази, які підтверджують смерть спадкодавця, наявність заповіту, складеного на користь позивача, місце проживання померлого, відсутність інших спадкоємців, відмову нотаріуса у прийнятті заяви про прийняття спадщини, але позивачем та її представником не надано жодного доказу, які підтверджують поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і вказаний строк є досить значним, оскільки спадкодавець помер 08.02.2000 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.7), а із заявою про прийняття спадщини позивач [PERSON] звернулася лише 09.09.2016 року, що зазначено у постанові нотаріуса про відмову у прийнятті даної заяви (а.с.4). Тобто, пропущений строк становить близько 16 років, а будь-які докази, які підтверджують поважність пропуску відсутні. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано доказів, які підтверджують поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Відмовляючи у задоволенні позову, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed