Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача ДП «Укреко-ойл», прохаючи суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у сумі 8696 гривень 41 копійку, відшкодувати моральну шкоду у сумі 50000 гривень та стягнути компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку (а.с. 2-6, 7-10). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. У період часу з 12 серпня 2014 року по 13 січня 2015 року він працював головним фахівцем на Південному регіональному представництві ДП «Укреко-Ойл». Наказом адміністрації цього підприємства від 14 січня 2015 року за № 55 його звільнено з роботи на підставі вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів. За весь час роботи на підприємстві йому жодного разу не сплатили заробітної плати. На день його звільнення розмір нарахованої але не виплаченої йому заробітної плати становить 22636 гривень 81 копійка. Наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 22636 гривень 81 копійка. На час подачі позову відповідачем частково погашено заборгованість із виплати йому заробітної плати, на суму у 4443 гривні 92 копійки. Таким чином, у відповідача перед ним є заборгованість з невиплаченої заробітної плати на суму у 18192 гривні 89 копійок. Виходячи з вимог, які містить норма ч. 1 ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати. Згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи та послуги, у порядку, встановленому чинним законодавством. Нормою ч. 5 ст. 95 КЗпП України передбачено виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції. За його підрахунками, зробленими на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабміну України № 100 від 08 лютого 1995 року, за період часу з 12 серпня 2014 року по 01 липня 2015 року, розмір заборгованості відповідача з невиплаченої йому заробітної плати, з урахуванням індексу інфляції, становить 8696 гривень 41 копійку. Також, він має право на стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, яку бажає отримати. Зазначеними діями відповідача з тривалої та невиправданої невиплати йому заробітної плати, йому заподіяно моральної шкоди, розмір відшкодування якої він оцінює у 50000 гривень. Спираючись на норми ч. 1 ст. 47, ч. 5 ст. 95, ст. 115, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117, ст. 237-1 КЗпП України, вважає, що має право на задоволення позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Відмовився від позовних вимог у частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час із затримки з виплати йому заробітної плати, яка прийнята судом. Додатково пояснив, що є батьком багатодітної родини і відтак, його моральні страждання з невиплати йому його заробітної плати були ще більшими через те, що він крім себе, не отримуючи засобів до існування, мав утримувати ще дружину та трьох своїх малолітніх дітей. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак його представник у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 47). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача у заочному порядку. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підтверджений, підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що наказом в.о. генерального директора ДП «Укреко-ойл» № 18 від 12 серпня 2014 року, [PERSON] прийнято на посаду головного спеціаліста південного регіонального представництва з випробувальним терміном на два місяці, з посадовим окладом у 4150 гривень (а.с. 12). Наказом в.о. генерального директора ДП «Укреко-ойл» № 55 від 14 січня 2015 року, [PERSON] звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за 9 днів невикористаної відпустки (а.с. 13). Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 17). Згідно з розрахунковими листами з нарахування заробітної плати та довідкою із заборгованості із заробітної плати [PERSON] за час його роботи становить 22362 гривні 76 копійок (а.с. 15-18). Середньомісячний розмір його заробітної плати становить 4150 гривень (а.с. 19). Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року, який залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року, з ДП «Укреко-ойл» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 22362 гривні 76 копійок (а.с. 20-23). [PERSON] має трьох дітей (а.с. 30). Згідно із зробленим позивачем та наданим суду розрахунком, розмір компенсації за невиплату йому заробітної плати становить 8623 гривні 64 копійки (а.с. 11). Судові витрати становлять 100 гривень (а.с. 1). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації ним свого життя. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час із затримки розрахунку заробітної плати, який прохає стягнути. Рішенням суду, виданим у формі судового наказу, який набрав законної сили, підтверджено той факт, що відповідач мав перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати, а тому зобовязаний сплатити йому і середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати. Згідно із наданим позивачем суду розрахунком розміру середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати у сумі 8623 гривні 64 копійки, який не оскаржено відповідачем, суд вважає можливим його прийняти у обрахованому розмірі. Також суд вважає, що діями відповідача з невиплати позивачеві заробітної плати та, після звільнення, середнього заробітку за час затримки з її виплати, позивачеві безумовно завдано моральної шкоди. Так, позивач, в умовах хронічного неотримання ним заробітної плати, з метою утримання ним своєї родини, потрібен був докладати додаткових зусиль для організації ним свого життя, відчував моральні страждання, які підлягають компенсації грошима. Внаслідок неналежного обґрунтування позивачем розміру такої компенсації, суд приходить до висновку про те, що визначений ним розмір у 50000 гривень, не є ні розумним, ні справедливим. Розумним, справедливим і достатнім суд вважає розмір компенсації за понесені позивачем моральні страждання у сумі 4000 гривень, які і підлягають стягненню з відповідача. Також, стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати у сумі 100 гривень та судовий збір на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial