Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітами після смерті 03 березня 2012 року [PERSON] та після смерті 27 червня 2015 року [PERSON], право власності на земельні ділянки загальною площею 0,514 га, в тому числі для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,264 га, та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських спору площею 0,250 га, що розташовані по вул.Альтицькій, 16 (колишня вул.Леніна) в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області. Також просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітами після смерті 03 березня 2012 року [PERSON] та після смерті 27 червня 2015 року [PERSON], право власності на житловий будинок № 16 (загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 27,70 кв.м.) із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Альтицькій в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області. Посилається на те, що 03 березня 2012 року помер її дід [PERSON] а 27 червня 2015 року померла її баба [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина по 1/2 частині вищезазначеного будинку та земельних ділянок, що розташовані по вул.Альтицька, 16 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивач прийняла спадщини за заповітами від 15 березня 2011 року, посвідчених секретарем Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області і зареєстрованих в реєстрі за № 53/14 та 54/5. Інших спадкоємців за законом, за заповітом та тих, які мають право на обовязкову частку, не має. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельні ділянки в звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлими [PERSON] та [PERSON] по ? частині вищезазначених будинку та земельних ділянок підтверджується довідкою- випискою з погосподарської книги Мазінської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 140 від 13 лютого 2017 року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 по вул. Альтицька в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області, планом будинку, експлікацією та характеристикою до нього; висновком ТОВ «провідне бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2017 року №19 про вартість будинковолодіння; копією державного акта на право приватної власності на землю серії І-КВ №104087 від 30 січня 2002 року; висновком ФОП [PERSON] від 25 травня 2017 року про вартість нерухомого майна, що розташоване по вул. Альтицька, 16 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області. Своє право позивач підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії 1-ОК № 245885 від 05 березня 2012 року; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ОК № 345062; копією паспорта [PERSON] серії СМ824031; копіями заповітів від 15 березня 2011 року; копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33502745 від 16 березня 2013 року та №42236489 від 25 листопада 2015 року; матеріалами спадкових справ відносно померлих [PERSON] та [PERSON] Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. До суду позивач [PERSON] не зявилася. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Мазінської сільської ради, в засідання не зявився, повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень не має, наслідки визнання позову розяснені та зрозумілі, просить повністю задовольнити позовні вимоги. Зважаючи на те що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глави 85 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „до 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Документи, яким було посвідчено право власності земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим законом, є дійсними. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії серії І-КВ №104087, виданого 30 січня 2002 рок на імя [PERSON], вбачається, що право власності останнього на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд загальною площею 0,514 га, що розташовані по вул.Альтицька, 16 в с.Мазінки Переяслав-Хмельницького району Київської області, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 204. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцями державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє їх спадкоємця права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні)\~ житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п.9 Перехідих положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ст.206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: approved