Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] просить змінити розмір аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/5 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 21.06.2010 Стрийським міськрайонним судом Львівської області у цивільній справі № 2-2126/10 ухвалено рішення про стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.05.2010. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є надзвичайно великою, оскільки він хворіє на хронічний вірусний гепатит С, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами та перебувають на його утриманні. Враховуючи наведене, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, так як у нього змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров'я. Представник позивача [PERSON] адвокат Мундяк М.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Олексишин І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що позивачем не надано в обґрунтування заявлених вимог жодних доказів. Крім цього, відповідачка зазначила, що позивач участі у вихованні сина не бере, його здоров'ям не цікавиться, окрім аліментів, фінансово не допомагає, однак працює за кордоном, а тому має можливість сплачувати аліменти, визначені рішенням суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа, виданого 06.08.2010 на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.05.2010 /а.с. 4/. Згідно з довідкою № 502 від 15.06.2018, виданою поліклінічним відділенням Стрийської центральної міської лікарні, [PERSON] хворіє на хронічний вірусний гепатит С з високою активністю /а.с. 5/. Згідно з довідкою № 1072 від 06.06.2018, виданою Житлово-експлуатаційною конторою №4, [PERSON] зареєстрований та проживає [ADDRESS], відповідно до записів у трудовій книжці від 28.07.2009 останній з 30.11.2015 не працює. До складу його сім'ї входять: батько [PERSON], який є пенсіонером та не працює, мати [PERSON], яка не працює /а.с. 6/. З довідки Стрийського міськрайонного центру зайнятості № 1864 від 07.06.2018 встановлено, що мати позивача [PERSON] за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 не зареєстрована в якості безробітної в Стрийському міськрайонному центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України і допомоги по безробіттю не отримувала /а.с. 7/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 05.02.2004 батько позивача [PERSON] є військовим пенсіонером та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби /а.с. 8/. Крім цього, судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на спостереженні у дитячого невролога з 06.12.2012 з діагнозом: синдром нав'язливих рухів, про що свідчить довідка поліклінічного відділення Стрийської міської дитячої лікарні /а.с. 19/. Згідно з довідкою № 41 від 24.12.2018 відповідачка [PERSON] знаходиться під динамічним спостереженням у невролога, сімейного терапевта, діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу; астеноневротичний синдром /а.с. 20/. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 19.12.2018, наданого державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Шараном В.М., станом на 19.12.2018 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 79354,93 грн., боржником сплачено 69200 грн., залишок заборгованості станом на 01.01.2019 становить 10154,93 грн. /а.с. 21-24/. Окрім того, судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.08.2011 [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Стрийського міськрайонного суду від 22.06.2010 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку [PERSON], та стягненні аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., оскільки позивачем не наведено підстав для зменшення розміру аліментів /а.с. 53/. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з'ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому, суд з урахування встановлених обставин і в сукупності належних та допустимих доказів, за наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач у позові та його представник у своїх поясненнях під час судового розгляду посилалися на те, що сума аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно є надзвичайно великою, оскільки останній не працює та хворіє на хронічний вірусний гепатит С з високою активністю, однак позивачем не долучено доказів того, що він є непрацездатним, і таких у судовому засіданні не здобуто. Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що його батьки не працюють та перебувають на його утриманні, оскільки, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, [PERSON], батько позивача, є військовим пенсіонером та має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби, а мати позивача [PERSON], 1964 року народження, є особою працездатного віку. Таким чином, позивачем не надано доказів про те, що батьки потребують його матеріальної допомоги та перебувають на його утриманні. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду не надано. Таким чином, доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів не заслуговують на увагу суду та є голослівними, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76, 83 ЦПК України про зміну матеріального чи сімейного стану, як у відповідачки в бік покращення, так і в позивача в бік погіршення. Більше того, з долучених до матеріалів справи відповідачкою [PERSON] ультразвукових обстежень сина [PERSON], консультативних висновків лікарів та довідки поліклінічного відділення Стрийської міської дитячої лікарні встановлено, що дитина знаходиться на спостереженні у дитячого невролога з 06.12.2012 з діагнозом: синдром нав'язливих рухів та за станом здоров'я потребує додаткових витрат, однак відповідач матеріальної допомоги у визначеному рішенням суду розмірі не надає, про що свідчить заборгованість по аліментах станом на 01.01.2019 в розмірі 10154,93 грн. /а.с. 19, 21-37/. На підставі вищенаведеного, суд, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем [PERSON] не доведено погіршення його матеріального стану з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, а наведені позивачем докази на підтвердження позовних вимог у розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини слід відмовити.

Outcome: dismissed