overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2014 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказав, що на даний час сім'я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім'ї стало непорозуміння та постійні сварки, у зв'язку з чим сторони близько двох місяців проживають окремо шлюбні відносини між ними припинено. Позивач примиритися категорично не бажає. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сторони на адресу суду надіслали заяви у яких просили справу слухати у їх відсутність. Позивач підтримує свої позовні вимоги. Відповідач визнала позов, просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження виданим 15.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавської області. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши норми сімейного законодавства, та те, що шлюбні відносини між сторонами припинені суд рахує, задовольнити позов та розірвати шлюб. Судові витрати позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 12.07.2009 р. він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], яка у період їх шлюбу [INFO] народила дочку [PERSON]. Проте, з весни 2014 р. сторони спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет, проживають окремо відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, що унеможливлює подальше спільне проживання, як подружжя. Крім того, відповідачка проживаючи окремо фактично перебуває у шлюбно-сімейних стосунках з іншим чоловіком. Також, позивач зазначає, що з часу окремого проживання з відповідачкою, їх спільна малолітня дочка [PERSON] постійно проживає разом з ним і перебуває на повному його утриманні, оскільки відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків та жодної зацікавленості у процесі виховання дитини не виявляє. Позивач зазначає, що відповідачка не заперечує проти проживання їх спільної дочки саме з ним, як батьком дитини, а тому просить суд розірвати укладений з відповідачкою шлюб та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з позивачем , як батьком дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинського району м. Києва в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності, враховуючи відсутність спору про визначення місця проживання дитини (а.с. 26). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 24 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №506. Від шлюбу у них 31 грудня 2011 року народилася дочка [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалось через різні погляди на подружнє життя та вирішення побутових питань. Внаслідок цього між ними часто виникали непорозуміння та суперечки. Вказані обставини негативно впливають на стан його здоров»я, спричиняють йому та дочці душевні переживання. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У звязку із тим, що шлюб носить лише формальний характер, просив його розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що на даний час у них з відповідачкою втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Основною причиною розпаду сім»ї стали постійні суперечки та непорозуміння у вирішенні простих побутових питань. Вважає, що примирення з відповідачкою неможливе. Відповідачка [PERSON] під час розгляду справи позов визнала. Підтвердила, що примирення не принесе бажаних результатів, оскільки вони з чоловіком вже довгий час разом не проживають, а неодноразові спроби налагодити сімейне життя не призвели до примирення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 24 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №506 (а.с.10). Від шлюбу у подружжя 31 грудня 2011 року народилася дочка [PERSON] (а.с.9). Спільне життя сторін склалось невдало через різні погляди на подружнє життя та вирішення побутових питань. На даний час вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім»я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 01 серпня 1998 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають із матірю. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на родинні права та обовязки. В силу таких обставин, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дітей та поділ майна немає. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням провести судове засідання в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 12). Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду нотаріально засвідчену заяву про визнання позову в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця мешкання дітей із нею. Прохала дошлюбне прізвище не відновлювати. Справу прохала розглянути за її відсутністю (а.с. 11). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 197 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 01 серпня 1998 року уклали шлюб у відділі РАГС виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 580 (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають із відповідачем. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 487 гривень 20 копійок (а.с. 1). Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сімї неможливе, буде суперечити інтересам позивача. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015 року звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 20 квітня 2002 року. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на родинні права та обов'язки. В силу таких обставин, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про поділ майна немає. Позивач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із письмовою заявою з проханням провести судове засідання за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 14). Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 19-20, 22-23). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 20 квітня 2002 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 91 (а.с. 10). Від шлюбу дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 487 гривень 20 копійок (а.с. 1). Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім'ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2015 року звернулася до суду із позовом, у якому прохала стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини усіх видів його доходу, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами не укладався. Дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, на його утриманні ніхто не перебуває, та те, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, прохає суд стягувати з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки, до досягнення нею повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням провести судове засідання в її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 34-35). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 197 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Дитина мешкає з позивачем, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Суд враховує, що відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Тому приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, як прохає позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 12 червня 2003 року, про що зроблено актовий запис №05 Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Від шлюбу народилася двоє дітей - син [PERSON] та дочка [PERSON]. Сімейні стосунки з відповідачем не склались, оскільки між ними часто виникають сварки та відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. З цих підстав позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечить її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 12 червня 2003 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №05 Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Від даного шлюбу в подружжя є двоє дітей - син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26 березня 2004 року, видане Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 липня 2005 року, виданим Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, виникають сварки, в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку із цим припинилися їх подружні стосунки, сторони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, на кожну дитину до закінчення навчання повнолітнього сина, і до повноліття неповнолітньої дитини. В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій вона прохає розглянути справу у її відсутність, позов підтримує, відповідач поважність причини неявку суду не повідомив. Сторони по справі перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], 27 червня 1995 рокународження, який відповідно до довідки, виданої Державним вищим навчальним закладом «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», навчається в названому навчальному закладі на пятому курсі. На сьогоднішній день сторони спільно не проживають та на утримання дітей, які проживають з позивачем, відповідач матеріальної допомоги не надає, чим порушує вимогу ст. 180 сімейного кодексу України, яка зазначає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. На утримання повнолітнього сина відповідач добровільно матеріальної допомоги не здійснює, та позивачці важко утримувати дитину на свої кошти. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. З увагою на матеріальне становище сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі по 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця на кожну дитину. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 1992 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склались, оскільки в них несумісні характери та відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, у зв'язку із цим з вересня 2015 року припинилися їх подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. З цих підстав позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечить її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 08 серпня 1992 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №05 Скоморохівською сільською Радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області. Від даного шлюбу в подружжя є син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] від 15 червня 2016 року, видане Тернопільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, в сторін несумісні характери та відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя. У зв'язку із цим з вересня 2015 року припинилися їх подружні стосунки та сторони перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved