Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Ярема С.В. в судовому засіданні свій позов підтримали та просять суд визнати [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності їм - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рідному брату [PERSON] Фактично у вказаній квартирі на даний час зареєстровані та проживають тільки позивачі. Співвласник квартири [PERSON] добровільно виселився з цієї квартири і, починаючи з 21 червня 2006 року та по теперішній час, зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS], у якій йому на праві приватної власності належить 1/2 частина. З того ж часу разом з [PERSON] добровільно виселилися та фактично проживають у квартирі [ADDRESS] і відповідачі - його дружина [PERSON] та їх діти, малолітні [PERSON] та [PERSON] Незважаючи на це, відповідачі залишаються зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] і на неодноразові звернення позивачів добровільно знятися з реєстрації не бажають. Вказують на те, що реєстрація трьох осіб без їх фактичного проживання понад дев'ять років перешкоджає їм належним чином користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Зокрема, всі ці роки вони сплачують комунальні послуги із розрахунку зареєстрованих п'яти осіб замість двох, не мають можливості оформити субсидію, оскільки відповідачі відмовляють у наданні необхідних документів. Зустрічний позов [PERSON] позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Ярема С.В. в судовому засіданні визнали. [PERSON] подала суду письмову заяву про визнання зустрічного позову, в якій, зокрема, зазначила, що як власник 1/2 частини квартири [ADDRESS], у якій фактично проживають позивачі по зустрічному позову, не заперечує щодо подальшого їх проживання та реєстрації у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ганов О.В. в судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] визнали. Зустрічний позов підтримали та просять суд його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом посилаються на те, що з 2006 року і до теперішнього часу [PERSON] з двома дітьми постійно проживає у квартирі [ADDRESS] і вказане жиле приміщення є їх фактичним та єдиним місцем проживання. З батьком дітей [PERSON], якому на праві власності належить половина цієї квартири, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вважають, що [PERSON] з двома дітьми набули право на користування квартирою як члени сім'ї співвласника квартири. Третя особа [PERSON], як відповідач за зустрічним позовом, зустрічний позов не визнав та вважає, що вагомих аргументів для задоволення позову немає. На заперечення позовних вимог за зустрічним позовом посилається на те, що не підтримує шлюбних стосунків з [PERSON] та має намір з нею розлучитися. Вважає, що [PERSON] разом з дітьми може проживати в селі Лишва зі своїми батьками чи в селі Сапожин, де він отримав спадок від матері, або за місцем своєї реєстрації. Разом з тим, [PERSON] визнав ті обставини, що у 2006 році разом з дружиною [PERSON] та старшим сином перейшов проживати у квартиру [ADDRESS], що належить на праві спільної часткової власності йому та [PERSON] При цьому, дружина проживає у квартирі за його згодо. Також визнав, що його діти відвідують школу в районі вулиці Фабричної і за цим місцем проживання отримують медичну допомогу. Представник органу опіки та піклування Самолюк І.Р. в судовому засіданні визнала обґрунтованими обидва позови і вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки за таких умов права малолітніх дітей не будуть порушені. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що, як позов [PERSON] та [PERSON], так і зустрічний позов [PERSON], є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом № [NUMBER] з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 листопада 2011 року, виданим комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації». При цьому, як слідує з витягу, 4/5 частин згаданої квартири належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 червня 1994 року, виданого фондом державно-комунального майна міської Ради народних депутатів, а 1/5 частини квартири належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 листопада 2000 року, виданого Першою рівненської державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на частину згаданої квартири. Як слідує із заповіту від 06 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Квасиловець Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належні їй на праві приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в [ADDRESS] заповіла своєму сину [PERSON], а 2/5 частки [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON] [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і на теперішній час отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 травня 2016 року на 2/5 згаданої квартири. Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2016 року у справі № 569/17319/15-ц були визначені частки співвласників квартири. Таким чином, судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] на теперішній час є [PERSON] (3/5), [PERSON] (1/5) та [PERSON] (1/5). Як слідує з будинкової книги на квартиру [ADDRESS], а також з повідомлень адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області, у вказаній квартирі, крім позивачів, зареєстровані відповідач [PERSON] (з 16 грудня 2003 року) та її діти [PERSON] (з 14 вересня 2004 року), [PERSON] (з 08 квітня 2008 року). З будинкової книги також слідує, що співвласник квартири [PERSON], який є чоловіком [PERSON], 21 березня 2006 року був знятий з реєстрації по вибуттю за адресою [ADDRESS]. Як слідує з договору купівлі-продажу від 07 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук М.О. та зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER], квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири кожному. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] та її і [PERSON] діти [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають більше року без поважних причин. Факт непроживання відповідача [PERSON] та малолітніх [PERSON] і [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом комісійного обстеження вказаної квартири від 26 січня 2016 року, проведеного комісією у складі майстра ЖКП «Перспективне» [PERSON] та мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON] (квартира [NUMBER]). Дійсність та достовірність вказаного акту сумнівів у суду щодо його об'єктивності та правдивості не викликає, а тому цей акт приймається судом як доказ. З вказаного акту слідує, що відповідач [PERSON] та малолітні [PERSON] і [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають з 2006 року. Через реєстрацію вiдповiдача та її малолітніх дітей у квартирі, позивачі не можуть у повній мірі здійснювати реалізацію своїх прав власників нерухомого майна. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] і [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS] і більше року у цій квартирі не проживають без поважних причин, а тому вони втратили право користування вказаним житлом. При цьому суд враховує, що чоловік [PERSON] та батько малолітніх [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], якому на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина вказаної квартири, знявся з реєстрації та не проживає у цій квартирі з 2006 року. Судом також встановлено, що малолітні [PERSON] і [PERSON] проживають у належній [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності квартирі [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] з 2006 року і по теперішній час. Вказана обставина об'єктивно підтверджується дослідженими по справі доказами та визнається як відповідачем [PERSON], так і третьою особою і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], а тому визнання малолітніх [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], житлових прав дітей не порушує. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків. Як встановлено судом малолітні [PERSON] [INFO] з 2006 року та [PERSON] [INFO] з 2008 року проживають зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Згідно частини першої статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічне положення містить і частина перша статті 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені положення житлового та цивільного законодавства, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та малолітні [PERSON] і [PERSON], які проживають у квартирі [ADDRESS], набули право користування жилим приміщенням у ній, що свідчить про обґрунтованість та доведеність зустрічного позову. Що стосується їх реєстрації за вказаним місцем проживання, то при вирішенні спору суд враховує вимоги частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», відповідно до якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Outcome: approved