Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, у позові просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом були досліджені наступні документи: свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER], із якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 27.02.1999р., про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 09; копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER]; лист-відповідь Ренійського РС ГУДМС України в Одеській обл. за вх. № 823 від 10.02.2014р.; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачем, [PERSON], який зареєстрований 27 лютого 2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 09. Від шлюбу у сторін народились двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося, під час шлюбу постійно виникали непорозуміння, сварки, спільне життя стало неможливим та нестерпним. Тому, шлюбні стосунки були фактично припинені. Сторони, на час розгляду справи, проживають окремо один від одного, малолітні діти проживають із матір'ю. Позивач вважає, що подальше сумісне проживання з відповідачем неможливе. Відповідач, [PERSON], після уходу із сім'ї, матеріальної допомоги на утримання своїх дітей добровільно не надає. Тому, просить сягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. В своєму позові, позивач також вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем, просить залишити проживати разом із нею їх дітей [PERSON] та [PERSON] та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст.111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Відповідно до 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Згідно ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень сімейного законодавства України, визначаючи розмір аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність непрацездатних членів сім`ї, інші істотні обставини.

Outcome: approved