Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та просив суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] , згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру № 76 серії САЕ №076933 від 13 квітня 2011 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради. У вказаній квартирі, проживає та зареєстрована рідна сестра позивача [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 02 липня 2013 року. 02 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, між сестрою позивача [PERSON] та громадянином [PERSON] , актовий запис № 619. З огляду на укладення вказаного шлюбу позивач надав згоду на реєстрацію місця проживання громадянина [PERSON] в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] . 27 жовтня 2016 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси було розірвано шлюб між сестрою позивача [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 619. У зв`язку із розірванням шлюбу, укладеного між сестрою позивача [PERSON] та відповідачем, позивач, як власник квартири [ADDRESS] , вважає за необхідне позбавити права користування житловим приміщенням, а саме зазначеною вище квартирою громадянина [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї та місце проживання від 03.12.2018 року, виданої [PERSON] об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ідеал», відповідач досі зареєстрований, але з серпня 2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 10.03.2020 року №308/01-07, наданої на адвокатський запит щодо надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомив, що згідно з обліковими даними Департаменту, за вказаною адресою, станом на 10.03.2020 року зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання - 22.11.2018; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання - 22.11.2013; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання - 22.11.2013. Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 10 липня 2019 року, виданим ОСББ «Ідеал», сусіди [PERSON] , сестри позивача, яка зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , засвідчили те, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з серпня 2015 року, гр. [PERSON] фактично не проживає. Згідно Довідки про склад сім`ї та місце проживання №50 від 10.07.2019 року, виданої [PERSON] , відповідач [PERSON] , в даному населеному пункті не проживає. Таким чином, відповідач з серпня 2015 року, тобто більше трьох років, фактично не проживає за місцем реєстрації, також у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту відповідач жодної участі не приймав. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачем відповідачеві не чинилося, відповідач добровільно виїхавз належної позивачу квартири, у зв`язку з розірванням шлюбу із сестрою власника житла, до іншого місця мешкання, проте добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, посилаючись на зайнятість та небажання приділяти цьому час. Тому позивач вимушений був звернутися з позовом до суду з метою захисту своїх прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру № 76 серії САЕ №076933 від 13 квітня 2011 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради (а.с.10). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком сестри позивача [PERSON] . З огляду на реєстрацію шлюбу 02 червня 2013 року між сестрою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] , позивач надав згоду на реєстрацію місця проживання громадянина [PERSON] в належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 619, було розірвано (а.с.17-18). Відповідно до Довідки про склад сім`ї та місце проживання від 03.12.2018 року вбачається, що відповідач досі зареєстрований, але з серпня 2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.60) Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 10 липня 2019 року, виданим ОСББ «Ідеал», сусідами сестри позивача, а саме: [PERSON] та [PERSON] , було засвідчено те, що гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , починаючи з серпня 2015 року, фактично не проживає (а.с.61). З Відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 10.03.2020 року №308/01-07 вбачається, що відповідач [PERSON] , станом на 10.03.2020 року, зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні спірною квартирою, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку Відповідачем. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене, позивач, будучи законним власником квартири [ADDRESS] , має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а зокрема квартирою [ADDRESS] . Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищезазначене та враховуючи, що відповідач більше трьох років фактично не проживає за місцем реєстрації, то [PERSON] , який не є власником житлового приміщення, втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] про позбавлення відповідача права користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved