Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] як у своїх інтересах, так і в інтересах фермерського господарства «Бутівське», як його керівник, в січні 2016 року звернувся до Хорольського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням чужого врожаю. Позов обґрунтував тим, що він на підставі розпорядження голови Хорольської райдержадміністрації № 145 «Про землекористування на територіях Вишняківської, Новачиської та Ялосовецької сільських рад» від 07.05.2012 року яким, йому надано в користування на умовах оренди на території Новачиської сільської ради земельну ділянку, площею 26.0 га. із земель запасу строком на 3 роки, являвся належним землекористувачем, з усіма правами користувача землі. Згідно п. 3 вказаного розпорядження йому надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою по переданню земельної ділянки у користування на умовах оренди. На підставі вказаного розпорядження ним та головою Хорольської РДА було підписано попередній договір оренди вищевказаної земельної ділянки № 310 від 10.05.2012 року. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору ним сплачувалися з 08.05.2012 року податки в сумі по 1647 грн. 26 коп. в місяць. На підставі вищевказаного розпорядження він мав право користування спірною земельною ділянкою до 07.05.2015 року. Стверджує, що восени 2015 року він здійснив підготовку ґрунту до посіву та провів посів соняшнику 26.04.2015 року, а в подальшому здійснював його прополення та підживлення мікродобривами, витративши на ці дії 1274 літри дизельного палива вартістю 22049 грн., також він витратив 19800 грн. на придбання 180 кг. насіння соняшнику гібрид «Український Ф1», також ним придбано мікродобриво «Оракул коламірбар» в кількості 50 мл. та мікродобриво «Оракул мультикомплекс» в кількості 60 літрів, та регулятор росту рослин в кількості 35 кг. на загальну суму 19771 грн. 25 коп. Таким чином він поніс затрати пов'язані з підготовкою ґрунту до посіву, посівом прополенням та підживленням рослин соняшнику на площі 26 га. в сумі 61620 грн. 98 коп. Вказує, що відповідач [PERSON], незважаючи на те, що не сіяв рослин соняшнику, 03.09.2015 року змолотив урожай соняшнику з площі 26 га. спричинивши йому матеріальні збитки, які складаються із вартості соняшнику, урожайністю 2.75 т/га х 8000 грн. = 572 000 грн. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що йому незаконними діями відповідача були спричинені моральні страждання. Розмір своїх моральних страждань він оцінює в 81200 грн., тому просив суд стягнути із [PERSON] на його користь матеріальні збитки в сумі 633 620 грн. 98 коп. та моральну шкоду в сумі 81 200 грн. Позивач [PERSON] діючи одночасно як позивач, так і в якості представника фермерського господарства «Бутівське», позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач перекручує факти, та намагається незаконно збагатитися. Вказує, що дійсно з 07.05.2012 року в користуванні позивача [PERSON] незаконно перебувала земельна ділянка площею 26 га., що розташована на території Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що було встановлено рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22.08.2016 року, що набрало законної сили 13.09.2016 року. Вказує, що наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області від 19.02.2015 року № 461-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства загальною площею 26,0005 га на території Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області та надано йому вказану земельну ділянку із відповідним кадастровим номером, в довгострокову оренду терміном на 21 рік. Згідно наказу від 19.02.2015 № 461-СГ цього ж числа вищевказаною державною установою підписано з ним договір оренди спірної земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки зареєстровано за ним 20.02.2015 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Таким чином станом на початок весняно польових робіт у 2015 році, земельна ділянка, на якій 29.04.2015 року сіяв насіння соняшнику позивач, належала йому (відповідачу [PERSON].). Він ставив до відома позивача про вказану обставину, позивач [PERSON] достовірно знав, що обробляєма ним земельна ділянка йому не належить, проте всупереч нормам закону продовжував безпідставно її обробляти. Зазначив, що після проведення посіву позивачем насіння соняшнику, він його пересіяв, а в подальшому змолотив, тому вважав позов безпідставним, просив в його задоволенні відмовити повністю. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові пояснення та заперечення, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом і це не заперечується сторонами по справі та об'єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими документами, що розпорядженням голови Хорольської районної державної адміністрації від 07.05.2012 № 145 «Про землекористування на територіях Вишняківської, Новачиської та Ялосовецької сільських рад» позивачу надано в користування на умовах оренди на території Новачиської сільської ради Хорольського району земельну ділянку площею 26,0 га із земель запасу строком на 3 роки для створення і ведення фермерського господарства, а також зазначено, що виготовлену технічну документацію із землеустрою подати на затвердження районній державній адміністрації в установленому порядку. За умовами попереднього договору оренди землі № 310 від 10.05.2012 року, укладеного між Хорольською РДА (орендодавець) та позивачем [PERSON] (орендар), орендодавець надасть, а орендар прийме у строкове платне користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 26,0 га, розташовану за межами населеного пункту на території Новачиської сільської ради, не пізніше ніж за 360 днів від дати укладення договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] протягом 2012-2015 років вчиняв ряд дій спрямованих на оформлення права користування вищевказаною земельною ділянкою, проте йому вказана земельна ділянка в користування на умовах оренди так виділена і не була, натомість вищевказана земельна ділянка була надана у користування на умовах оренди відповідачу [PERSON] 19.02.2015 року. Так [PERSON] наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області від 19.02.2015 року № 461-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства загальною площею 26,0005 га на території Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області та надано гр. [PERSON] вказану земельну ділянку із відповідним кадастровим номером, в довгострокову оренду терміном на 21 рік. Згідно наказу від 19.02.2015 № 461-СГ між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області (орендодавецем) 19.02.2015 підписано з [PERSON] (орендарем) договір оренди спірної земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки зареєстровано за [PERSON] 20.02.2015 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] оскаржував законність надання в користування на правах оренди спірної земельної ділянки [PERSON] шляхом подання відповідних позовів як до Полтавського окружного адміністративного суду, рішення по справі прийнято 24 квітня 2015 року та набрало законної сили 16 червня 2015 року (справа № 816/1033/15-а), так і до Хорольського районного суду Полтавської області, рішення по справі прийнято 22.08.2016 року та набрало законної сили 13.09.2016 року (справа № 548/168/16-ц). За результатами розгляду вищевказаних судових справ було встановлено законність набуття [PERSON] права користування на умовах оренди спірною земельною ділянкою. Таким чином, відповідач [PERSON] починаючи з 19.02.2015 року являється законним користувачем на умовах оренди земельною ділянкою площею 26.0005 га., з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, з витікаючими з цього правами землекористувача. Натомість, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22.08.2016 року, що набрало законної сили 13.09.2016 року (справа № 548/168/16-ц) встановлено відсутність у позивача [PERSON] законного права користування спірною земельною ділянкою, яке останній протягом 2012-2015 років не набув у визначеному Законом порядку. Згідно вимог ЦК України, ЗК України право користування в тому числі і земельною ділянкою в особи може виникати на підстав Закону чи Договору, також користування земельною ділянкою (як одна із складових права власності) може набувати у випадку набуття особою права власності на земельну ділянку. Статтею 125 Земельного кодексу Україниправо на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. П.п. б, в ч. 1 ст. 95 Земельного Кодексу України саме за землекористувачем передбачено право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур та на виготовлену продукцію, а також право на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Зі змісту ч.2 цієї ж статті лише права землекористувачів підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Таким чином, на момент здійснення посіву соняшнику на спірній земельній ділянці 26.04.2015 року позивач [PERSON] діяв незаконно, так як у визначеному законом порядку не набув ні права власності, ні права користування земельною ділянкою площею 26 га., розташованої на території Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, про що свідчить відсутність у нього як договору оренди цієї земельної ділянки чи документів, що посвідчують його право власності на цю земельну ділянку. Сам факт проведення ним обробітку та посівних робіт на вказаній земельній ділянці восени 2015 року не вказує на наявність у нього статусу землекористувача, так як Закон наявність цього статусу пов'язує із іншими обставинами. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] знав про те, що спірна земельна ділянка передана у користування відповідачу [PERSON] на умовах оренди, так як оскаржував порядок передачі цієї земельної ділянки відповідачу, шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду відповідної позовної заяви. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не було домовленості про порядок використання спірної земельної ділянки, навпаки, матеріали справи свідчать, і це не заперечується сторонами по справі, що відповідач [PERSON] забороняв позивачу [PERSON] здійснювати обробіток орендованої [PERSON] земельної ділянки і більш того здійснювати на ній посівні роботи. В зв'язку з вказаною обставиною відповідач [PERSON] звертався до Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області 26.04.2015 року з повідомленням про те, що невідома особа обробляє орендовану ним земельну ділянку. Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку про результати розгляду заяви [PERSON] від 26.05.2015 року /а.с. 40/, судом встановлено, що 26.04.2015 року [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, та повідомив останніх, що [PERSON] незаконно обробляє, орендовану ним земельну ділянку поблизу с. Остапенки на території Новачиської сільської ради Хорольського району. За результатами проведеної перевірки начальником СКР Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області було прийнято рішення про припинення перевірки по даному факту, в зв'язку з тим, що відносини між [PERSON] та [PERSON] носять цивільно-правовий характер. Таким чином, суд констатує, що позивач [PERSON] безумовно знав про те, що вищевказана земельна ділянка знаходиться в користуванні на правах оренди у відповідача [PERSON] з 19.02.2015 року, самовільно, без згоди на те відповідача [PERSON] здійснив посів насіння соняшнику 26 квітня 2015 року на 26 га. землі, розуміючи неможливість збирання ним врожаю після його дозрівання. Суд констатує, що позивач [PERSON] будучи особою, яка не набула права користування спірною земельною ділянкою, здійснюючи на ній посів соняшнику, не набув права власності на ці посіви й насадження і, як наслідок, на вирощену продукцію (урожай), крім того позивач, як особа, що не набула статусу землекористувача, не набув права на захист його права власності на внесений ним посівний матеріал. Зі змісту ст. 1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). В контексті ст. 95 ЗК України виключно землекористувач, тобто відповідач [PERSON], має право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену, продукцію. Таким чином, відповідач [PERSON] здійснивши обмолот насіння соняшнику на орендованій ним земельній ділянці, реалізував своє законне право власності на цю продукцію, тому в його діях не вбачається складу правопорушення (що є підставою для відповідальності у вигляді відшкодування збитків), так як відсутня ознака протиправності в його діях. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] діяв правомірно, змолотивши насіння соняшнику, що був вирощений на орендованій ним земельній ділянці, з урахуванням самовільних дій позивача по посіву соняшнику на належній відповідачу на праві оренди земельній ділянці, що були вчиненні позивачем без згоди відповідача, з урахуванням того, що позивач [PERSON] достовірно знав, що земельна ділянка, на якій він здійснює посів на правах оренди знаходиться у відповідача [PERSON], з урахуванням відсутності між [PERSON] та [PERSON] домовленостей, щодо порядку користування земельною ділянкою, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] як в частині стягнення вартості врожаю, так і в частині вартості понесених затрат по обробітку, посіву та догляду за насадженнями соняшнику, і як наслідок, і в частині стягнення моральної шкоди. Виходячи з того, що судом в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення із відповідача судового збору на користь позивача.

Outcome: dismissed