Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Кулівці в особі Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за заповітом. Посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Вказане спадкове майно [PERSON] згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 10.04.2002 року заповіла їй. Інших спадкоємців за заповітом не має. Позивач [PERSON] вказує на те, що спадщину після смерті матері, прийняла, користується всім спадковим майном, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивача Спіжавка А.Ю. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Кулівці в особі Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд,\~ заслухавши пояснення позивача, врахувавши заяву відповідача,\~дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд\~\~також\~\~приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с.Кулівці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2018 року (а.с.8). Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] . Вказане спадкове майно [PERSON] , згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 10.04.2002 року, зареєстрованого в реєстрі №23, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, померла заповіла позивачу [PERSON] , що має право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом є син померлої [PERSON] , який подав заяву про відмову прийняття спадщини після смерті матері, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину вчасно прийняла, що вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №53992003 від 08.11.2018 року (а.с.21) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.04.2019 року (а.с.22). З метою оформлення спадщини позивач у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадане спадкове майно, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №53992003 від 08.11.2018 року (а.с.21), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 22). Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кулівецької сільської ради №145 від 12.02.2019 року (а.с.23), обліковою карткою об`єкта погосподарського обліку на 2016-2010 роки (а.с.25), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.10-16). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Згідно довідки виконавчого комітету Кулівецької сільської ради №145 від 12.02.2019 року (а.с.23) житловий будинок розташований в [ADDRESS] побудований за власні кошти, не є колгоспним двором, будівельний паспорт не виготовлявся, правовстановлюючі документи на нього не видавались. В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10-16). Згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ №41 від 01.02.2019 року (а.с.16) його вартість становить 57826 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять шість ) гривень 00 копійок. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1241, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved