Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач в липні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 28.05.2008 року між ПАТ «УніверсалБанк» та [PERSON] укладено кредитний договорі № 069-2008-1749, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 190 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути до 10.05.2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних, а за простроченим кредитом - 37,35 % річних. В подальшому до кредитного договору було укладено додаткову угоду від 18.08.2014 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції, частково змінено порядок застосування процентних ставок тощо. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 18.08.2014 року укладено договір поруки б/н, за яким позивач зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. Від імені банка договір поруки уповноважено підписати керівника відділення Безсмертного - Ярового А.М., діючого на підставі довіреності від 25.11.2013 року за №4039, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., спільно з спеціалістом [PERSON] , діючого на підставі довіреності від 06.02.2014, реєстр № 852, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. Копії вказаних довіреностей надано не було, повноваження представників банку перевірити не було можливим. Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, не повертав кредит не сплачував щомісячні проценти за користування кредитом. Тому банк реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, 23.08.2017 банк надіслав позичальнику та поручителю вимоги № 2679/2 ГО та 2679/52 ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 212098,27 доларів США. У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів Банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. Вимогу банку було фактично отримано 11.09.2017 та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була. Таким чином з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав. В розділі 4 Договору поруки вказано, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Тобто, в договорі не встановлено строк дії договору, як то передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України (строк визначається роками, місяцями, днями), а лише передбачено термін дії (визначається календарною датою або вказівкою на подію - в даному випадку пред`явлення вимоги до поручителя) . Посилаючись на ст.559 ч.4 ЦК України вказує, що порука припиняється після закінчення строку, встановлено в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Просив суд врахувати Правові позиції ВСУ, викладені у постанові від 20.04.2016 у справі № 2-2662цс15, Постанові від 03.02.2016 у справі № 6-1599цс15, Постанові від 06.09.2017 у справі 6-623цс17, Постанові від 14.06.2017 у справі № 6-1009цс17. Такої ж практики підтримується і новостворений Верховний Суд, зокрема Постанова Великої палати ВС від 17.04.2018 у справі № 545/1014/15-ц (провадження 14-54 цс 18), Постанова ВС від 04.07.2018 у справі № 2607/14028/12 (провадження 61-10149св18), Постанова ВС від 23.05.2018 у справі 405/6063/13-ц (провадження 61-9473св18) тощо. Наведене вважає, свідчить, що право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. В даному випадку з 12 травня 2018 (12 листопада 2017 + 6 місяців). А тому зазначає, що кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Посилаючись на ст.ст.16, 251, 252, 559 ЦК України просить суд визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки б/н від 18.08.2014, укладеним між ПАТ «УніверсалБанк» та [PERSON] . Ухвалою суду від 06.08.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та підготовче засідання по справі призначено на 12.10.2018. 10.10.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В своєму відзиві представник Банку зазначає, що 28.05.2008 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №068-2008-1749, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в розмірі 190 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 10.05.2038 року згідно з Графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних. За користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35 % річних. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки № 068-2008-1749 від 28.05.2008 з [PERSON] . В період з 16.02.2009 по 26.02.2016 між Банком та [PERSON] було укладено наступні додаткові угоди до Кредитного договору: додаткову угоду від 16.02.2019 до кредитного договору; додаткову угоду від 15.07.2010 до кредитного договору ; додаткову угоду від 23.07.2010 до Кредитного договору; додаткову угоду від 15.05.2011 до кредитного договору; додаткову угоду від 24.05.2011 до Кредитного договору ; додаткову угоду від 19.06.2012 до Кредитного договору; додаткову угоду від 17.06.2013 до кредитного договору; додаткову угоду від 18.08.2014 до Кредитного договору; додаткову угоду від 26.02.2016 до кредитного договору. Починаючи з 15.07.2010, при кожному укладенні Додаткової угоди до Кредитного договору між Банком та Поручителем укладались окремі договори на підставі яких виникає обов`язок поручителя сплатити заборгованість, які за своєю правовою природою є окремими договорами поруки, а не додатковими угодами до договору поруки № 068-2008-1749 від 28.05.2008, а саме: враховуючи додаткову угоду від 15.07.2010 до Кредитного договору, між Банком і [PERSON] було укладено договір поруки від 23.07.2010; враховуючи додаткову угоду від 24.05.2011 до Кредитного договору між Банком і [PERSON] було укладено договір поруки б\\н від 24.05.2011; враховуючи додаткову угоду від 19.06.2012 до Кредитного договору, між Банком і [PERSON] було укладеного договір поруки б\\н від 19.06.2012 року; враховуючи додаткову угоду від 17.06.2013 до Кредитного договору, між Банком і [PERSON] було укладено договір поруки б/н від 17.06.2013 року; враховуючи додаткову угоду від 18.08.2014 до кредитного договору, між Банком і [PERSON] було укладено договір поруки № б/н від 18.08.2014; враховуючи додаткову угоду від 26.02.2016 до кредитного договору, між Банком і [PERSON] було укладено договір поруки б\\н від 26.02.2016. Зазначають, що єдиним актуальним договором поруки яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 та за яким у ПАТ «УніверсалБанк» виникають вимоги до [PERSON] є договір поруки № б\\н від 26.02.2016 року. Саме за цим договором поруки від 01.11.2018 ПАТ «УніверсалБанк» пред`явлено позов до [PERSON] за яким Дарницьким районним судом м.Києва порушено провадження у справі № 753/10179/18. Вважають посилання позивача на отримання претензії-вимоги № 2679/52 ГО від 23.08.2017 безпідставними, необґрунтованими, оскільки в вимозі чітко зазначено, що її направлено на підставі договору поруки № 068-2008-1749-Р від 28.05.2008, який не є предметом позову у справі № 756/9552/18. У зв`язку з непред`явленням ПАТ «УніверсалБанк» вимог про погашення заборгованості саме на підставі договору № б\\н від 18.08.2014 - відсутній спір по справі № 756/9552/18, а тому просили закрити провадження у відповідності до ст.255 ЦПК України. Умови поручительства були відомі позивачу ще під час укладення договору поруки б/н від 18.08.2014, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору, тобто перебіг строку позовної давності розпочався 18.08.2014 та закінчився 19.08.2017 року. Позовну заяву було подано позивачем до Оболонського районного суду м.Києва лише 26.07.2018, відповідно на думку відповідача, строк позовної давності позивачем пропущено. Посилаючись на ст.267 ЦК України відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, просили суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки від 18.08.2014 припиненою. В підготовчому судовому засіданні 12.10.2018 р. відмовлено відповідачу у закритті провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позов підтримував, з обставин викладених в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з обставин викладених в відзиві, просив суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 28.05.2008 року між ПАТ «УніверсалБанк», який змінив назву на АТ «УніверсалБанк» та [PERSON] укладено кредитний договорі № 069-2008-1749, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 190 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути до 10.05.2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних, а за простроченим кредитом - 37,35 % річних. В подальшому до кредитного договору було укладено додаткову угоду від 18.08.2014 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції, частково змінено порядок застосування процентних ставок тощо. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 18.08.2014 року укладено договір поруки б/н, за яким позивач зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, не повертав кредит не сплачував щомісячні проценти за користування кредитом. Тому банк реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, 23.08.2017 банк надіслав позичальнику та поручителю вимоги № 2679/2 ГО та 2679/52 ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 212098,27 доларів США. У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів Банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. Вимогу банку було фактично отримано 11.09.2017 та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була. Таким чином з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав. ПАТ «УніверсалБанк» пред`явлено позов до [PERSON] за яким Дарницьким районним судом м.Києва порушено провадження у справі № 753/10179/18 та на даний час вирішується спір. В розділі 4 Договору поруки вказано, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Тобто, в договорі не встановлено строк дії договору, як то передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України (строк визначається роками, місяцями, днями), а лише передбачено термін дії (визначається календарною датою або вказівкою на подію - в даному випадку пред`явлення вимоги до поручителя) . За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Частиною першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах ,встановлених договором або законом. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до ст.559 ч.4 ЦК України (в редакції на час укладення спірного договору) порука припиняється після закінчення строку, встановлено в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредитора в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Таким чином, направленням указаної вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання. У такому випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 604/156/14-ц,провадження № 14-644цс18). З врахуванням ст.559 ЦК України протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання (12 листопада 2017 + 6 місяців = 12 травня 2018) кредитор позов не пред`явив, а тому порука вважається припиненою з 12 травня 2018 року. Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Предметом спору є припинення поруки з 12.05.2018 і в даному випадку в момент підписання договору поруки права позивача не були порушені. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Суд вважає, що заява банку про застосування позовної давності є хибною, оскільки до даного предмету позову позовна давність не застосовується . Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати припиненою з 12.05.2018 поруку за договором поруки б/н від 18.08.2014, укладеними між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved