Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що 21.10.1994 року на підставі свідоцтва про право власності, що зареєстроване за реєстровою книгою № 3574/5473, сім'ї позивача в складі п'ятьох осіб: позивача [PERSON], матері позивача [PERSON], батька позивача [PERSON], баби позивача [PERSON], діда позивача [PERSON], надано право спільної сумісної власності в рівних частинах на квартиру [ADDRESS]. Після смерті діда та баби позивача право власності на їх частки успадкувала мати позивача, [PERSON], а після смерті матері позивача право власності на її частку у спірній квартирі успадкувала позивач та її батько [PERSON] в рівних частках по 3/10 частини квартири. [INFO] року помер батько позивача, [PERSON], який був власником ? частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак 31.08.2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], вказуючи на відсутність реєстрації 3/10 частин квартири [ADDRESS], що є об'єктом спадкування, тому позивач змушена звернутись з даним позовом у судовому порядку. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Київської міської ради- Біловицька Ю.О. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, однак надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких просить провести розгляд справи за її відсутності та ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. (а.с. 31-32, 33) Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 179/2016 (а.с. 44-81), оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що на підставі Ордеру на житлове приміщення № [NUMBER] від 05.05.1990 року [PERSON] із сім'єю у складі п'яти осіб: чоловіка [PERSON], доньки [PERSON], матері [PERSON], батька [PERSON], отримали чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 16-19; 20) 21.10.1994 року на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарчого управління КМ України від 21.10.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 20.10.1994 року № 1551, посвідчено право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та членів їх сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 12-13) 04.10.2006 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. видано Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у рівних частках на 3/5 частини, тобто по 3/10 частини кожному, квартири [ADDRESS], 1/5 частина якої належала на підставі свідоцтва про право власності на житло померлій особисто, а 1/5 належала на підставі того ж документа її матері [PERSON], яка померла [INFO] року, а 1/5 належала на підставі того ж документа її батьку [PERSON], який помер [INFO] року. Спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] була [PERSON], яка спадщину фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. (а.с. 6-11) Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві від 29.02.2016 року, актовий запис № 3493, [PERSON] помер [INFO] року віці 57 рік. (а.с. 47) 15.03.2016 року [PERSON] звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] року. (а.с. 46; 57) 15.03.2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р. зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 58709182 спадкову справу № 179/2016 щодо майна [PERSON] (а.с. 51; 54) Згідно Глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. 31.08.2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна, що залишилось після смерті її батька - [PERSON], що складається з 3/10 квартири [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю реєстрації 3/10 частин квартири [ADDRESS], що також підтверджено Листом Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.04.2017 року № 062/14-4030 (И-2017), долученим до матеріалів справи. (а.с. 5) Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 Цивільного кодексу України) Судом встановлено, що предметом спору є вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - оскільки позивач, будучи єдиним спадкоємцем за законом першої черги щодо майна спадкодавця [PERSON], позбавлена можливості на отримання свідоцтва про право на спадщину на ? частину спірної квартири, що є складовою спадкової маси, з огляду на відсутність державної реєстрації права власності на зазначену нерухомість у встановленому на момент виникнення такого права порядку, що було підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно положення статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved