Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася з вказаним позовом до суду, в якому з урахуванням уточнень просить: встановити юридично значимий факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] і [PERSON] були чоловіком та дружиною; встановити юридично значимий факт родинних відносин, а саме, що вона є донькою [PERSON]; визнати за нею, [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), право власності на житловий будинок літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», з сіньми літ. «а», сараями літ. «Б» і «В», вбиральнею літ. «Г», альтанкою літ. «Д», льохом літ. «П», вигрібною ямою літ. «Я», які розташовані на земельній ділянці площею 0,0769 га за адресою Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1 як спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка сталася 04 грудня 2015 року. В обґрунтування позову позивач вказувала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] в 1953 році побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1. Після смерті батьків позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки, право власності на зазначений житловий будинок не зареєстровано. Саме тому позивач була змушена звернутися із даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини викладені в позові та просила його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за позовом [PERSON] до Люботинської міської ради про встановлення юридично значимого факту та визнання права власності на майно за спадкуванням за законом без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. В судовому засіданні встановлено наступне. Спірним є житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленко, 95/1, та відомості щодо реєстрації права власності на який відповідно до довідки № 283 від 10 жовтня 2016 року виданої КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» відсутні, а також нумерація якого була змінена з №49 на 95/1 згідно із рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради від 28 листопада 1968 року. Як вбачається із копії рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради №26 від 12 грудня 1951 року [PERSON] була надана в безстрокове користування земельна ділянка площею 0,12 га для індивідуального будівництва, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська, 49, а також 27 червня 1952 року на виконання рішення [PERSON] було укладено договір на право будівництва будинку і безстрокове користування земельною ділянкою. Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 04 жовтня 2016 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1, був збудований в 1953 році житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», сіньми літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 49,60 кв.м., із них житловою площею 26,60 кв.м., підсобною площею 15,00 кв.м., холодною площею 8,00 кв.м., а також сараї літ. «Б», «В», вбиральня літ. «Г», альтанка літ. «Д», погріб літ. «П», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-4. Відповідно до висновку про стан забудови земельної ділянки з метою її відповідності будівельним вимогам, виготовленим на замовлення [PERSON] 03 листопада 2016 року КП «Люботинське архітектурно-планувальне бюро» збереження самочинно збудованого в період 1953-1991 роки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в м. Люботині по вул. Караванській /вул. Короленка, 95/1, можливе, оскільки, не порушують права інших осіб та не суперечать суспільним інтересам. Рішенням Люботинської міської ради Харківської області №496 від 22 листопада 2016 року надано дозвіл на збереження самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. вул. Караванська /вул. Короленко, 95/1, а також надано дозвіл на виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0769 га під уже збудоване нерухоме майно. Станом на 1953 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1, був збудований та набутий [PERSON] одноособово. З 15 серпня 1950 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія ЯС № 542725, виданим 15 серпня 1950 року Черемушанською сільською радою Валківського району Харківської області. 23 червня 1983 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія ІІ-ВЛ № 460342, виданим 23 червня 1983 року Люботинським міським відділом ЗАГС. Враховуючи, що [PERSON] помер 23 червня1983 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1, після смерті [PERSON] відкрилася 23 червня 1983 року. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Відповідно до довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 105/01-16 від 26 січня 2017 року після смерті [PERSON], померлого 23 червня 1983 року, в нотаріальній конторі відсутні відкриті спадкові справи та свідоцтво про право на спадщину за 1996-2017 роки нікому не видавалися, а також згідно із довідкою Харківського обласного державного нотаріального архіву №235/01-21 від 31 січня 2017 року заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 23 червня 1983 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON], що складалася з житлового будинку прийняла його дружина [PERSON], оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, та використовували житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян, за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1, відповідно до записів якої [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 1954 року. 04 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 515154, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинськго міського управління юстиції у Харківській області. Тому з 04 грудня 2015 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1. Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 104/01-16 від 26 січня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 04 грудня 2015 року, відкрита приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], а заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались. Також згідно із повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 2017 року, в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася донька спадкодавиці [PERSON], заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між [PERSON] та його дружиною [PERSON], а також його дочкою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія ЯС № 542725, виданим 15 серпня 1950 року Черемушанською сільською радою Валківського району Харківської області, копією свідоцтва про народження серія ЯЦ №535149, виданим Черемушанською сільською радою Валківського району Харківської області 18 січня 1951 року, копією свідоцтва про шлюб серія І-АБ №480046, виданим Люботинським міським бюро ЗАГС 03 листопада 1970 року, з яких вбачається, що зазначені особи були народженні в с. Черемушна Валківського району Харківської області. Також згідно із записами в книзі для реєстрації місця проживання громадян, наданої позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживала однією сімєю в житловому будинку за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1, а також відповідно до ст.ст. 13, 26, 130 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, в редакції чинній за період 1950-1970 роки, діти іменуються прізвищем своїх батьків, місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків. Також громадянка [PERSON], допитана як свідок в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] особисто з дитинства, оскільки їхні батьки разом переїхали жити з с. Черемушної до м. Люботин та мешкали поряд. За час її проживання в м. Люботині в період до 1972 року батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок та проживали разом з дочкою однією сімєю. Після настання повноліття їхньої доньки вони збудували їй житловий будинок окремо, а самі залишилися проживати в своєму. Свідок [PERSON] пояснив, що мешкає по-сусідству з [PERSON] та знає її родину з моменту свого народження, підтвердив факт перебування у шлюбі батьків позивача [PERSON] та [PERSON]. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилася донька [PERSON], а помилки в написанні по-батькові [PERSON] та по-батькові [PERSON] відбувалися під час видачі документів внаслідок перекладу з української мови на російську та навпаки. Таким чином [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом успадкувала житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. вул. Караванська /вул. Короленка, 95/1 після смерті своєї матері [PERSON], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за нею право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved