Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22\~132,02 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 03.04.2008 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, [PERSON] порушила умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 12.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення, яким позов повністю задоволено. На підставі заяви представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 03.09.2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на анкеті-заяві [PERSON] дійсно поставила свій підпис, але вона не погоджувалася із спірними Умовами та Правилами надання позивачем банківських послуг та не була з ними ознайомлена. Кредитний договір складається із заяви позичальника (а.с.13) та Умов і правил надання банківськіх послуг (а.с.14-19). Через відсутність підпису [PERSON] на умовах договору (зокрема на тих, що передбачають: можливість виникнення «овердрафту») неможливо встановити, чи саме з цими умовами її було ознайомлено при подачі нею до банку вищезазначеної анкети-заяви, відтак чи з приводу саме таких умов між сторонами було досягнуто згоди при укладенні договору. Зважаючи на наведене, умови, що не були підписані обома сторонами, не можуть регулювати взаємовідносини між ними, оскільки в даній частині договір не може вважатися укладеним. Заява-анкета до приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містить жодних умов про можливість та бажання [PERSON] на отримання будь-яких кредитних коштів. Крім того, у графі «бажаний кредитний ліміт» не встановлено суми наданого кредиту. Представник відповідача вважає, шо позивач мав право нараховувати передбачені заявою - анкетою (договором) проценти лише впродовж строку його дії або до звернення позивача до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним. Вказане підтверджується і судовою практикою - постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Також, представник відповідача вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустило строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом лише 14.01.2015 року, тобто більш ніж як сім років після укладення договору. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 22.05.2008 року по 30.11.2014 року [PERSON] погасила позивачу заборгованість на загальну суму 117\~588,62 грн., що у 5,3 рази перевищує розмір позовних вимог. На підставі викладеного, представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у позові та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. та витрат, понесених на правову допомогу, у розмірі 14\~400,00 грн. До суду представник позивача не з`явився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Ухвалами суду від 09.10.2019 року та від 06.11.2019 року з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було витребувано інформацію щодо видачі кредитних карток і строку їх дії, виданих на ім`я [PERSON] та визнано явку представника позивача до суду обов`язковою. Проте, останній до суду не з`явився, витребуваних судом документів не надав. 25.11.2019 року до суду від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Мельникової Я.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник позивача буде зайнятий у іншому процесі. Враховуючи, що це вже була не перша неявка представника позивача у судове засідання, при цьому явка представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнана судом обов`язковою, з урахуванням того, що представник суду не надала жодного доказу поважності своєї неявки (відсутні будь-які повістки в інші судові засідання), а також, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою, в штаті якої є відділи правового забезпечення і [PERSON] не є в них єдиним юристконсультом, тому на думку суду, вказані обставини свідчать про зловживання позивачем своїми правами та затягуванням розгляду справи. Враховуючи вказані обставини, судом було прийнято рішення про продовження розгляду справи без участі представника позивача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити. При цьому додатково зазначив, що [PERSON] взагалі стверджує, що вона кредитної картки у ПАТ «ПРИВАТБАНК» не отримувала. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.ст. 76,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви, отримавши платіжну картку № [NUMBER] та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою в ПриватБанку. Тарифи банку до позову надані не були. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2014 року становить 22 132 грн 02 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 250 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 4 490 грн 02 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом 100 грн, а також штрафи відповідно до умов договору штраф (фіксована частина) 250 грн, штраф (процентна складова) 1042 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~ підприємець\~взяла на\~себе обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентах за користування кредитом, заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штраф (фіксовану та процентну складову). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.04.2008 року, посилався на\~ Тарифи Банку, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування платіжною карткою в ПриватБанку, які розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування\~платіжною карткою\~в ПриватБанкурозуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 03.04.2008 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили якісь умови. Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1\~ст.634 ЦК України\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та довідки руху коштів по карткам встановлено, що між банком та [PERSON] 03.04.2008 року був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] (строк дії до 11.2017 року). \~ \~ \~ \~З руху коштів по карткам судом встановлено, що [PERSON] з 22.05.2008 року почала користуватись карткою № [NUMBER] , на якій було встановлено кредитний ліміт в розмірі 7\~000 грн., який змінювався (збільшувався): 31.12.2009 року 9000 грн; 04.04.2011 року 11\~000 грн; 01.06.2011 року 14\~000 грн; 28.07.2011 року 17\~000 грн; 06.10.2014 року 16\~230 грн; 14.10.2014 року 16\~230 грн. Крім того, [PERSON] неодноразово здійснювала поповнення картки, тобто користувалась кредитним коштами і потім здійснювала погашення. У заяві позичальника від 03.04.2008 року вказана процентна ставка у розмірі 2,5% на місяць, тобто 30% річних (з розрахунку, наданого банком вбачається, що дана ставка змінювалась), письмового підтвердження щодо повідомлення клієнта про зміну процентної ставки до суду не надано. Водночас, у своєму позові банк посилається на те, що він нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою», тобто нарахування відсотків не здійснюється. «Тарифи банку» взагалі не долучені до матеріалів позову, про це свідчить їх відсутність у перелічених додатках до позову. Крім того, у заяві, підписаній сторонами, зазначено, що при порушенні платежів, більш як на 120 днів, банк вимушений буде звернутися до суду, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн та 5% від суми позову. Такі умови зазначені і у п.8.6. Умов та\~правил надання\~банківських послуг. Інші умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру у заяві не вказані. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Правила користування\~платіжною карткою\~в ПриватБанкуне можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є\~однією із\~загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вказані вище висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк у даному випадку вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, на думку суду, з відповідача на користь банка необхідно стягнути 16\~250 грн заборгованості по тілу кредиту. \~ \~ \~ \~До тверджень представника відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності, суд ставиться критично, виходячи з такого. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно до\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267\~ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. У розумінні\~ст.256 ЦК України\~позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. А частина 1\~ст.261 ЦК\~пов`язує обізнаність особи не просто з будь-яким моментом, а з моментом порушення права. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Договір між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено 03.04.2008 року, кредитну карту № [NUMBER] відповідач отримала 22.05.2018 року та почала нею активно користуватися, що підтверджується рухом коштів по вказаній картці (а.с. 102-104). У подальшому, [PERSON] на підставі кредитного договору отримала кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] . Остання з них мала термін дії до листопада 2017 року (а.с. 122). Рух коштів по вказаних кредитних картах також свідчить про те, що [PERSON] ними користувалася та приймала умови щодо збільшення кредитного ліміту. Відповідач періодично здійснювала поповнення кредитних карток, тому суд вважає, що строк позовної давності було перервано цими частковими погашеннями заборгованості. Таким чином, підстави для відмови у задоволенні позову за позовною давністю відсутні. Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що [PERSON] взагалі не отримувала кредитної картки, так як це спростовується інформацією банка про видачу останній кредитних карток, а також даними руху коштів на цих картках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 73,42 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 178,85 грн. (243,60Х73,42/100).

Outcome: partial