Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника 14 січня 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2019 року в м. Києві на перехресті вул. Братиславської та вул. Лісової, [PERSON] керуючи автомобілем «Skoda», р/н [NUMBER] , здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, а саме червоне світло та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», р/н [NUMBER] . Транспортний засіб «Mitsubishi», р/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а його власнику - [PERSON] були завдані матеріальні збитки. 08 квітня 2020 року постановою Канівського міськрайоного суду Черкаської області закрито провадження у справі №697/581/20 про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КупАП, в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вартість матеріального збитку позивачу становить 157 102,69 грн. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. на підставі полісу АО/0702472 від 26.04.2019 року (далі - поліс). 18.11.2019 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак у відповідь було направлено лист, яким відповідач повідомив, що оскільки вина [PERSON] не доведена, то відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Враховуючи викладене, просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на свою користь 100 000,00 грн. страхового відшкодування, пеню у розмірі 14 125,68 грн., 3% річних у розмірі 2 737,70 грн. та інфляційні витрати у розмірі 3 850,00 грн., а також стягнути з [PERSON] різницю між страховою виплатою та фактичними збитками у розмірі 57 102,69 грн., та моральну шкоду у розмірі 12 000 грн. У відзиві представник відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» заперечував проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовував свої заперечення тим, що постановою Канівського міськрайоного суду Черкаської області, закрито провадження у справі №697/581/20 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З урахуванням рішення суду у відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» немає правових підстав вважати, що шкоду завдану власнику транспортного засобу «Mitsubishi», р/н [NUMBER] було нанесено саме з вини водія забезпеченого транспорного засобу «Skoda» [NUMBER] за полісом №АО 0702472, оскільки вину [PERSON] встановлено не було. 20.07.2021 року на адресу суду представником позивача - адвокатом Сулигою С.О. подано заяву про зміну позовних вимог, в якій посилається на те, що полісом №АО/0702472 передбачена франшиза у розмірі 2 000,00 грн., яку [PERSON] сплатив у добровільному порядку. Просить стягнути на користь позивача 98 000 грн. страхового відшкодування, пеню у розмірі 13 843,17 грн., 3% річних у розмірі 2 682,95 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4 684,40 грн., стягнути з [PERSON] різницю між страховою виплатою та фактичними збитками у розмірі 57 102,69 грн., та моральну шкоду у розмірі 12 000 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача - адвокат Сулига С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині виплати різниці між страховою виплатою та фактичними збитками визнав, моральну шкоду та судові витрати просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». Представник відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 листопада 2019 року в м. Києві на перехресті вул. Братиславської та вул. Лісової, [PERSON] керуючи автомобілем «Skoda», р/н [NUMBER] , здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», р/н [NUMBER] . Транспортний засіб «Mitsubishi», р/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки. По даному факту було відкрите кримінальне провадження, однак 30.12.2019 постановою слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві - закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1.ст. 286 КК України. 08 квітня 2020 року постановою Канівського міськрайоного суду Черкаської області закрито провадження у справі №697/581/20 про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КупАП, в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП згідно полісу була застрахована у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. Згідно Полісу №АО/0702472, розмір франшизи становить 2 000 грн., яку [PERSON] сплатив у добровільному порядку позивачу, що визначено сторонами в суді. ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» у виплаті страхового відшкодування було відмовлено, оскільки вина [PERSON] у даній ДТП не доведена. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний Суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п. 7 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Однак, як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 та від 18 лютого 2020 року у справі №916/2586/18, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія. З огляду на це, за основу для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу суд бере висновок звіту №150 про оцінку автомобіля «Mitsubishi», р/н [NUMBER] , проведеного ТОВ «Екліс» відповідно до висновку якого, вартість матеріального збитку становить 160 332,69 грн., відповідно до довідки №150/1 від 15.06.2020 про ймовірну вартість металобрухту вищезазначеного автомобіля - ймовірна вартість металобрухту становить 3 230,00 грн. Отже, суд визнає доведеним розмір збитку 157 102,69 грн. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вартість матеріального збитку та ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну, що становить 100 000 грн, суд вважає необхідним стягнути з відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у заподіянні збитків, невиплачене страхове відшкодування в розмірі 98 000 грн. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У зв`язку з викладеним вище, суд вважає правильним стягнути з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» розмір несплаченого страхового відшкодування - 98 0000 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також суд вважає, що у зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування, ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» зобов`язане сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 2 682,95 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13 843,17грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд вважає, що шкода у розмірі 57 102.69 підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , оскільки страховою компанією ці витрати не відшкодовуються. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно було завдано майнової шкоди винною у ДТП особою, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача та порушенням його звичайного способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 грн., які повинні бути стягнуті на користь позивача з відповідача [PERSON] тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial