Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - АТ «Ощадбанк») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.11.2005 року між ВАТ «Ощадбанк» (на даний час АТ «Ощадбанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 793, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 36 000,00 доларів США зі сплатою 11 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.11.2020 року. В подальшому, між сторонами було укладено додаткові договори до вказаного кредитного договору № 1 від 26.06.2009 року та № 2 від 15.06.2015 року. Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16.11.2005 року між банком та відповідачем було укладено Іпотечний договір № 1113, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Як зазначає позивач, 09.11.2016 року відповідачу банком було направлено листа-вимогу про відкликання кредиту. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 31.10.2017 року стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 130,18 доларів США та 6542,35 грн. судового збору. Рішення суду набрало законної сили 11.11.2017 року. 15.11.2017 року банком на виконання рішення суду отримано виконавчі листи. Позивач вказує на те, що відповідачем заборгованість не погашена і станом на 19.04.2018 року становить 14 875,18 доларів США. Відтак, з метою захисту своїх прав банком для вирішення питання про звернення стягнення на іпотечне майно виготовлено звіт щодо вартості спірної квартири, відповідно до якого ринкова вартість становить 825 200,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просить суд задовольнити його вимоги та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 793 від 16.11.2005 року у розмірі 14875,18 дол. США, з яких: 7876,60 дол. США загальна сума заборгованості за кредитом (по основному боргу); 6201,42 дол. США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 615,58 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту; 181,58 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2005 року № 1113, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13.12.2000 року Досінчуком Ф.І. за реєстровим №10358 та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.11.2003 року за реєстровим №2466, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки: трикімнатної квартири [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною предмета іпотеки, визначеної при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.08.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти вимог АТ «Ощадбанк», вказуючи на те, що в зв`язку з неконтрольованою девальвацією гривні вона не в змозі була регулярно та в повному обсязі виконувати взяті на себе зобов`язання згідно кредитного договору, через що 31.01.2017 року листом зверталась до банку про розстрочення погашення платежів по кредиту та відсоткам, проте, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішення суду вона не оскаржувала, борг визнала та продовжує сплачувати мінімум по 200 доларів США щомісячно в погашення кредиту. Відповідач зауважує, що не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому не визнає позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка є її єдиним житлом, в якому проживає вона, як мати-одиначка, разом з 5-ти річним сином та повнолітньою донькою, яка також приймає участь у погашенні кредиту. Відповідач зазначила і про те, що проведена позивачем оцінка майна не відповідає дійсній ринковій вартості квартири та є заниженою. Крім того, вказана квартира є місцем постійного проживання її та її малолітнього сина, права якого будуть порушені в разу реалізації квартири. Також, відповідач вказала і на те, що спірна квартира підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що дає їй підстави стверджувати про безпідставність та передчасність даного позову. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15.04.2019 року позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про зміну предмета позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про змін предмету позову підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Ощадбанк» не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 16.11.2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (на даний час АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 793, відповідно до п.1.1. якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в розмірі 36 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.1.2 договору, кредит надається на придбання квартири строком на 180 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.11.2020 року. Відповідно до п.1.3 кредитного договору, за користування кредитом встановлюється плата в розмірі 11 % річних. 24.06.2009 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до вказаного кредитного договору, яким внесено зміни в частині графіку погашення заборгованості. Крім того, 16.11.2005 року між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір № 1113, згідно п.п.1.1, 1.2 якого з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача перед банком, що випливають з укладеного між ними 16.11.2005 року кредитного договору № 793 про надання кредиту на придбання квартири строком на 180 місяців в сумі 36 000, 00 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.11.2020 року, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу на підставі договору дарування квартири від 13.12.2000 року. Пунктом 5.1 іпотечного договору передбачено, що у разі порушення зобов`язань по основному договору та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання не менш ніж у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 31.10.2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 16 130,18 доларів США та судовий збір в розмірі 6542,35 грн. Вказаним рішенням встановлено, що направлена відповідачу вимога про усунення порушень залишена відповідачем без реагування. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються, внаслідок чого станом на 19.04.2018 року вона має заборгованість в загальному розмірі 18 875,18 доларів США, з яких: 7876,60 дол. США загальна сума заборгованості за кредитом (по основному боргу); 6201,42 дол. США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 615,58 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту; 181,58 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. З врахуванням наведеного АТ «Ощадбанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд вибрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону. Оскільки звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна. З урахуванням наведеного, лише незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18). З урахуванням наведеного, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача у відзиві та представника відповідача в судовому засіданні проти позову з посиланням на те, що відповідачем виконуються її зобов`язання за кредитним договором, а в повному обсязі вона не могла їх виконувати через погіршення матеріального стану, оскільки, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в повному обсязі підтверджується наявними доказами по справі. Що ж стосується посилань відповідача та її представника на те, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки буде порушено права малолітньої дитини, то дані посилання підстав для відмови в позові також не дають, оскільки малолітня дитина не є власником спірного житла. Що ж стосується посилань відповідача та її представника на положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженоїв іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46 цс 15 та в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 200/7371 /17-ц (провадження № 61-41990 св 18). Також, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. З матеріалів справи вбачається, що площа квартири, яку було передано в іпотеку складає 65,6 кв.м., відповідач в квартирі зареєстрована та постійно проживає, а будь-які дані про наявність у відповідача іншого житлового нерухомого майна матеріали справи не містять. За таких обставин суд вважає, що підлягає застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що квартира, яка є предметом іпотеки, не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак, рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто, наявні підстави для відстрочення його виконання. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved