Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спільному відпочинку [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , по території України; та позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм батьком [PERSON] по території України без згоди та без супроводу матері [PERSON] з метою оздоровлення та відпочинку дитини, підвищення її світогляду, духовного та культурного розвитку за адресою: [ADDRESS] , на період відпочинку: 15 днів у період з 26.10.2020 року по 09.11.2020 року, 15 днів у період з 04.01.2021 року по 18.01.2021 року; 15 днів у період з 01.03.2021 року по 15.03.2021 року, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28. 05.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Починаючи з народження та до [INFO] дитина проживала разом з позивачем за адресою місця реєстрації. Однак, починаючи з 09.03.2019 року відповідач самостійно забрала дитину та виїхала проживати з дитиною за адресою: [ADDRESS] . Позивач отримав від своїх родичів запрошення в гості для відпочинку позивача та дитини, де вказано, що для проживання та відпочинку забезпечено найкращі умови, за адресою: [ADDRESS] . 05.09.2020 року позивач надіслав відповідачеві звернення про надання нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд по території України до родичів позивача з метою зустрічі та спілкування дитини з рідними, з метою оздоровлення та відпочинку дитини, підвищення її світогляду, духовного та культурного розвитку. Однак відповідачем відповіді не надано, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спільному відпочинку батька з донькою та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини по території України без згоди та супроводу матері, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вказуючи на те, що позивач має намір вивезти дитину за межі міста Києва без наміру її повернення. (а.с. 76-80) Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не скористався правом подачі письмових заяв по суті позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року письмову заяву представника відповідача [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 24.11.2015 року, актовий запис № 3826. (а.с. 7) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї від 17 вересня 2010 року (актовий запис № 2672) - розірвано. (а.с. 5-6) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року у справі № 755/9201/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 3 500,00 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення донькою повноліття. (а.с. 15-17) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі № 755/7711/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сімї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі № 755/20663/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року, у справі № 755/9828/19, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання - відмовлено. (а.с 33-49) Згідно даних Акту обстеження умов проживання від 12.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) В матеріалах справи наявна копія запрошення в гості від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо проживання та відпочинку [PERSON] разом з його донькою [PERSON] , [INFO], у найкращих умовах за адресою: [ADDRESS] , та долучено Акт обстеження житлових умов за вказаною адресою. (а.с. 9, 10) 07.09.2020 року та 30.09.2020 року [PERSON] звернувся із письмовими листами на адресу [PERSON] про надання нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд по території України доньки [PERSON] , 2015 року народження, у супроводі батька. (а.с. 11, 12, 13, 14) Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 Сімейного кодексу України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність звернення позивача з позовом про надання дозволу суду на виїзд дитини по території України, оскільки діючим сімейним законодавством не передбачено такого способу захисту права того з батьків, хто проживає окремо від дитини, в той час як нотаріально посвідченої згоди одного з батьків або рішення суду закон вимагає щодо виїзду дитини за кордон. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спільному відпочинку батька з донькою та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини по території України без згоди та супроводу матері є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed