Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказує, що 08 листопада 2013 року [PERSON] отримала від неї у борг грошові кошти у розмірі 330000 грн, на підтвердження отримання вказаної суми надала розписку, відповідно до якої борг зобов'язувалася повернути до 08 листопада 2015 року. Станом на 20.02.2018 відповідач своїх зобов'язань не виконала, позику не повернула, відсотки за користування позикою не сплатила. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.10.2017 з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 411536,87 грн, яка складається з: основного боргу у сумі 330 000,00 грн та інфляційних втрат (за період з листопада 2015 року по серпень 2017 року) у сумі 81536,87 грн. Зважаючи на те, що станом на 20.02.2018 відповідачами борг не повернуто, позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення боргу у сумі 22620,82 грн, три відсотків річних у сумі 22620,82 грн, а всього 44969,95 грн та понесені позивачем судові втрати. Ухвалою від 23 лютого 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому зсідання представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання е з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 30). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог позивачем [PERSON] з підстав викладених у відзиві (а.с. 25-28). Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти на суму 33000 грн, які зобов'язувалася повернути через два роки тобто до 08 листопада 2015 року, що підтверджується розпискою (а.с. 10). Вказа розписка була написана у присутності чоловіка [PERSON] [PERSON] Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У зазначений строк відповідачка умови договору не виконала, позику не повернула, відсотки за користування позикою не сплатила тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2017 року з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 411536,87 грн, яка складається з 330000 грн суми основного боргу та 81536,84 грн інфляційних втрат. 05.02.2018 рішення набрало законної сили. Матеріалами справи установлено, що 21.01.2018 позивач пред'явив відповідачам [PERSON] та [PERSON] досудову вимогу про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Повернення вказаної вище позики та виплату процентів просить здійснити шляхом перерахування грошових коштів на її рахунок в АТ «Ощадбанк» (а.с. 12-13). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, відповідачі у строки, що встановлені вказаним договором, позики не повернув. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки;) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, вирішальним для застосування положень ст. 625 ЦК України в даному випадку, є встановлення факту існування між сторонами грошового зобов'язання та факту прострочення його виконання. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зміст статей 524 та 533 ЦК України вказує на те, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Судом також було встановлено і сторони не оспорювали, що кошти (позика) стягнуті за рішенням Пирятинського районного суду лише у березні 2018 року були повернуті позивачу [PERSON] Отже, суд дійшов до висновку, що ст. 625 ЦК України може бути застосованою в даному випадку. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і уважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем та встановлено наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики від 08.11.2013, наданому позивачем, станом на 20.02.2018 з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення інфляційне збільшення боргу - 22349,13 грн. Відповідно до рішення Пирятинського районного суду від 20.10.2017 (а.с. 5-9) з відповідачів стягнуто за період з листопада 2015 року по серпень 2017 року 81536,87 грн інфляційні втрати. Таким чином, суд рахує, що підлягає до стягнення за заявлений період позивачем з вересень 2017 року по січень 2018 року включно інфляційні втрати. Що стосується 3% річних то суд вказує про наступне. Під час стягнення позивачем боргу по договору позики, вимога про сплату 3% річних не ставилася. Так, рішенням Пирятинського районного суду від 20.10.2017 (а.с. 5-9) було стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в суміф 411536,87 грн, яка складалася з 330000 грн сума основного боргу та 81536,87 грн інфляційні втрати. Враховуючи те, що боргова розписка була укладена у 2013 році, позивачем було самостійно застосовано строк позовної давності та заявлено вимогу щодо стягнення 3% річник за період з 09.11.2015 по 20.02.2018 а саме у розмірі 22620,82 грн (а.с. 11). За таких обставин, суд уважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в межах заявлених нею позовних вимог та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь 44969,95 грн, що складаються із: 3 % річних у сумі 22620,82 грн та інфляційних втрат у сумі 22379,13 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення прозову у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 704,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved