Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], треті особи Орган опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітній дитині без згоди та супроводу другого батьків, до досягнення дитиною 16-ти річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 21 червня 2005 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ЕД № 002978, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 21 червня 2005 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЕД № 054187 від 19.06.2006 р. Шлюб між ними не розірвано, але з осені 2012 р. вони разом не мешкають. У звязку із тим,що [PERSON] не сплачував аліменти самостійно, їй прийшлось звернутися до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку. 17.04.2013 р. Сєвєродонецький міський суд виніс рішення № 1227/8283/2012 про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його доходів, але не менше 30%прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01.01.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти відповідач не сплачує, що підтверджується довідкою відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ № 8884/03-51 від 13.08.2015 р., на сьогоднішній день заборгованість по аліментам складає 26325,50 грн.. На даний час вона утримує та належним чином піклується про здоровя доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у цьому їй допомагає її мати [PERSON]. Відповідач з донькою не бачиться, не дивлячись на те, що вона не перешкоджає їм у побаченні, він зовсім не дзвонить, не приходить, не цікавиться її станом здоровя, успіхами. Відповідач навіть не поздоровляє доньку зі святами та днем народження. Вона намагалася отримати у відповідача нотаріальний дозвіл на перетинання кордону у її супроводі та супроводі її матері, відповідач начебто не відмовляє, але і дозвіл не надає, все відкладає на потім. Так склалося, що вже тривалий час десь з 2009 р. спочатку з відповідачем та донькою, а зараз разом із донькою мешкає у м. Москва, де працює, а донька відвідує 2-й клас школи. За цей час щорічно її мати у час канікул та літній час приїздить до м. Москва та забирає її доньку до України до м. Сєвєродонецька на відпочинок. Вона разом з відповідачем щорічно надавали їй нотаріальні дозволи і їх донька разом з її матірю їздили на відпочинок за місцем мешкання її матері до України, а потім до початку учбового року мати привозила її доньку до м. Москви. В цьому році термін дії нотаріально посвідченого дозволу від відповідача сплив, на даний час її донька разом з бабусею знаходиться в Україні, у звязку із відсутністю нотаріальної заяви-згоди від відповідача, донька позбавлена можливості повернутися до свого теперішнього місця мешкання і до школи. Вважає, що така позиція батька неповнолітньої доньки шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному, повноцінному розвитку та освіті, а своїми діями (скоріш бездіяльністю) перешкоджає їй в цьому, чим насамперед завдає біль і страждання своїй рідній дитині Позивач до судового засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її безпосередньої участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву в якій зазначив, що з позовними вимогами не згоден, заперечень не надав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Сєвєродонецької міської ради до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд зазначеної справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту серії номер ЕН 435227, виданого Сєвєродонецьким МВ ГУМВС України у Луганській області 26.07.2005 р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 4). Згідно копії паспорту серії ЕК 349011, виданого Сєвєродонецьким МВ ГУМВС України у Луганській області 20.01.1997 р. гр. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO] «б» (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 054187, виданого 28.09.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON], народилася 20.09.2006 року, батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 002978, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 21.06.2005 р., між [PERSON], [INFO] та [PERSON] ([PERSON]), [INFO] було укладено шлюб, про що 21.06.2005 року було складено відповідний актовий запис № 293 (а.с. 6). Згідно копії рішення Сєвєродонецького міського суду від 17.04.2013 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на неповнолітню [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8-10). Відповідно до копії довідки виданої ВДВС Сєвєродонецького МУЮ за гр. [PERSON] існує заборгованість по аліментам станом на 01.08.2015 р. у сумі 26325,50. Боржник аліменти не сплачує, участі у житті дитини не приймає. Суд не може погодитися з вимогами, щодо позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON]М без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері та бабусі до Російської Федерації, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої [PERSON], за кордон порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини у Російській Федарації в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial