Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з неї заборгованість за договором позики загальному розмірі 17408,00 грн. з яких 17000,00 грн. основна сума боргу, 340,00 грн. індекс інфляції за весь час прострочення, 68,00 грн. три відсотки річних нараховані на суму заборгованості та відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.12.2013р. вона позичила [PERSON] 17000,00 грн. терміном до 05.01.2014р. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів, нею було надано розписку. Наголошує на тому, що на протязі терміну дії договору та по цей час відповідач навіть частково не виконала свої зобов'язання, не повернула отриману позику та відмовляється її повернути в добровільному порядку. Зазначає, що з вини відповідача їй заподіяно також моральну шкоду, оскільки через неповернення коштів їй були заподіяні фізичні і моральні страждання. У судове засідання позивач не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак нею було подано заяву у якій вона просить проводити судове засідання у її відсутності, позовні вимоги підтримала, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. З згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, оглянувши у судовому засіданні оригінал розписки про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.05.2011 року [PERSON] позичила у [PERSON] 17 000,00 грн., терміном до 05 січня 2014 року, що засвідчила написаною власноручно розпискою, копія якої знаходиться у матеріалах справи, а оригінал оглянуто у судовому засіданні 11.06.2014 року та повернуто позивачці. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ст. 1049 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведених положень випливає висновок про те, що договір позики 17000,00 грн. між [PERSON] та [PERSON] зі строком повернення до 05.01.2013 року, був укладений належним чином, з дотриманням форми встановленої для цього договору. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір суми не встановлений договором або законом. Таким чином заборгованість відповідача становить 17 408,00 грн. з яких 17 000,00 грн. основного боргу, 340,00 грн. індекс інфляції за весь час прострочення, 68,00 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Зважаючи на те, що умови договору позики, укладеного, між сторонами у цій справі, відповідачем не виконуються належним чином, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. такі не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, згідно п. 5 ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Всупереч цьому, суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту завдання позивачці моральної шкоди, не доведено душевних та фізичних страждань, екстраординарності та стресовості ситуації, а також причинового зв'язку між діями відповідачів та описаними позивачкою обставинами.

Outcome: partial