Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права на приватизацію земельних ділянок та визнання незаконним рішення сільської ради. Після збільшення позовних вимог (18.11.2015 р., 02.02.2016 р., 16.05.2016 р.) та їх уточнення 09.08.2016 р. просив: - визнати незаконними наступні рішення Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, а саме: 1) від 09.09.1999 р. про вилучення з користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» та виділення вказаної земельної ділянки відповідачу [PERSON]; 2) від 16.09.2007 р. про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства; 3) від 29.05.2014 р. про передачу [PERSON] у користування земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS], якою раніше користувався [PERSON]; 4) від 29.05.2014 р. про надання позивачеві у користування земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якою раніше користувався [PERSON], із земель комунальної власності; 5) від 11.06.2015 р. про відмову у наданні позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування; - визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], отриманий [PERSON] 09.10.2008 р. на земельну ділянку площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; - поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності по вимогах про визнання незаконними перших двох рішень від 09.09.1999 р. та від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним державного акту; - визнати за позивачем право на завершення приватизації наступних земельних ділянок, а саме: 1) площею 0,1778 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Колокіл» в с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області; 2) площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS]; 3) площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті брата [PERSON], та визнати за позивачем право зареєструвати ці земельні ділянки на праві власності. Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що його рідному братові [PERSON] належало на праві власності 2/5 частини будинковолодіння [ADDRESS], а йому належало 3/5 вказаного будинковолодіння у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Після смерті [PERSON], що настала [INFO], позивач 25.02.2014 р. успадкував належні братові 2/5 частини будинковолодіння. При житті [PERSON] був інвалідом другої групи у зв'язку із психічним захворюванням, згідно рішення Тисменицького районного суду від 21.03.1989 р. був визнаний недієздатним, опікуном хворого брата з 1989 р. до 1994 р. був позивач. Відповідач [PERSON] за рішенням сесії Узинської сільської ради від 21.07.1994 р. був призначений опікуном брата [PERSON], з цього часу і до смерті брата був його опікуном. Рішенням сесії Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. [PERSON] було передано у приватну власність 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідач [PERSON], скориставшись тим, що він здійснює опікунські обов'язки щодо брата [PERSON], у 1999 р. звернувся в Узинську сільську раду із заявою про виділення йому земельної ділянки площею 0,15 га із земельної ділянки, що була передана у приватну власність [PERSON] Оскаржуваним рішенням Узинської сільської ради від 09.09.1999 р. у [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» та виділено цю земельну ділянку відповідачу. Оскаржуване рішення є незаконним, оскільки суперечить вимогам КЗпШС, який на той час встановлював правила опіки та піклування; згідно ст.145 КЗпШС опікун не вправі був без дозволу органів опіки та піклування відмовитись від належних підопічному майнових прав. У подальшому вказана земельна ділянка площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» з уточненою площею 0,1778 га для ведення ОСГ була передана у власність відповідача на підставі другого оскаржуваного рішення сільської ради від 16.09.2007 р., яким сільська рада фактично примусово припинила право власності [PERSON] на його земельну ділянку, без його згоди та згоди органу опіки та піклування, у порушення вимог ст.ст. 140, 149 ЗК України. Відповідач 09.10.2008 р. отримав оспорюваний державний акт, який також підлягає визнанню недійсним. Оскільки лише позивач спадкував після смерті [PERSON], він має право на завершення приватизації земельних ділянок, які рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок» передані у приватну власність [PERSON] Тому незаконними є оскаржувані рішення від 29.05.2014 р. про передачу [PERSON] у користування земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS], якою раніше користувався [PERSON], та від 11.06.2015 р. про відмову у наданні позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. Вважає, що сільська рада також незаконно надала йому в користування, а не у власність присадибну земельну ділянку площею 0,16 га, якою користувався померлий [PERSON] і яка була передана останньому у власність рішенням від 04.11.1997 р., оскільки позивач, успадкувавши після смерті брата 2/5 частини будинковолодіння, має право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування. При цьому просив поновити строк позовної давності по вимогах про визнання незаконними перших двох рішень від 09.09.1999 р. і від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним державного акту від 09.10.2008 р., який ним пропущено з поважних причин, оскільки про існування вказаних рішень та державного акту він дізнався, коли почав оформляти спадщину після смерті брата [PERSON]. Позивач та його представник у судовому засіданні збільшені і уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача - Узинської сільської ради у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач пропустив строк загальної позовної давності по вимогах про оскарження перших двох рішень від 09.09.1999 р. і від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним державного акту, отриманого [PERSON], тому вказані вимоги не підлягають до задоволення. Щодо решти оскаржуваних рішень сільська рада вважає, що померлий [PERSON] не використав своє право на приватизацію земельних ділянок, після його смерті земельні ділянки перейшли у комунальну власність сільської ради, яка правомірно розпорядилась земельною ділянкою площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS] на користь [PERSON], який з 1994 р. до смерті брата [PERSON] був його опікуном, доглядав за ним, лікував, за три роки до смерті забрав [PERSON] до себе додому, де доглядав за хворим до останніх днів його життя, у той час, як позивач не дбав про хворого брата, ніколи йому навіть хліба не привіз. Завдяки відповідачу хворий [PERSON] був доглянутий, відповідач похоронив брата, встановив пам'ятник на його могилі. Крім того, позивач вже використав право на безоплатну приватизацію присадибної земельної ділянки, йому рішенням сільської ради від 30.04.2009 р. передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] площею 0,2470 га, на яку він отримав державний акт від 30.12.2009 р. Просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позивач пропустив строк позовної давності по вимогах про оскарження перших двох рішень від 09.09.1999 р. і від 16.09.2007 р. та по вимозі про визнання недійсним отриманого ним державного акту, тому вказані вимоги не підлягають до задоволення. Усі заявлені позивачем вимоги вважають надуманими і безпідставними, оскільки хворим братом [PERSON], який був визнаний недієздатним згідно рішення суду від 21.03.1989 р., опікувався відповідач. Спочатку опікуном недієздатного брата [PERSON] був призначений позивач, однак у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків опікуна він був звільнений від цих обов'язків; починаючи з 1994 р., відповідач був опікуном хворого брата, постійно доглядав його, опікувався його здоров'ям та майном. За три роки до смерті [PERSON] він забрав брата до себе додому, де доглядав за ним до останніх днів його життя, забезпечував йому належне лікування. Позивач не відвідував [PERSON] в лікарні, не дбав про нього. Просили у позові відмовити. Вислухавши сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який був рідним братом сторін, а саме позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.03.1989 р. [PERSON] визнаний недієздатним (а.с.166), рішенням виконкому Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області опікуном недієздатного призначений позивач, який виконував обов'язки опікуна до 1994 р. Починаючи з 1994 р., до смерті [PERSON] обов'язки опікуна недієздатного виконував відповідач. Наявне ще одне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуном відповідача [PERSON] (а.с.42, зв.ст.). На час смерті [PERSON] був власником 2/5 частин будинковолодіння [ADDRESS]. Рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON], який після смерті [INFO] матері [PERSON] один залишився проживати у будинковолодінні, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується архівним витягом від 07.05.2014 р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, а копія підшита на а.с.5. За життя [PERSON] не виготовлено державного акту на право власності на передані йому земельні ділянки та не здійснено державної реєстрації його права власності на земельні ділянки. Вказані обставини стороною відповідача не заперечувались. До 2004 р. опіка та піклування регламентувались КпШС України, ст.145 якого передбачала перелік угод, для укладення яких потрібен був дозвіл органів опіки і піклування. Згідно вказаної норми опікун не вправі був без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, були договори, що потребували нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо. З урахуванням викладеного, виходячи з поняття майнового права, визначеного ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно якого майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), суд вважає незаконним оспорюване позивачем рішення Узинської сільської ради від 09.09.1999 р. про вилучення з користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Колокіл» та виділення вказаної земельної ділянки відповідачу [PERSON] (а.с.10). Так само незаконним є подальше розпорядження вказаною земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, площа якої була уточнена і склала 0,1778 га, тому підлягає до задоволення вимога щодо визнання незаконним рішення Узинської сільської ради від 16.09.2007 р. про передачу безоплатно у власність [PERSON] спірної земельної ділянки площею 0,1778 га для ведення ОСГ (а.с.45). З огляду на незаконність рішення, яке стало правовою підставою для видачі відповідачу оспорюваного державного акту серії [NUMBER] від 09.10.2008 р. (а.с.31), вказаний державний акт слід визнати недійсним. Згідно вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки встановлено, що про вказані два рішення сільської ради та отриманий відповідачем державний акт позивачу стало відомо, коли він почав оформляти спадщину після смерті [INFO] брата, суд вважає, що позивач заявив вимоги про визнання незаконними вказаних рішень сільської ради та недійсним державного акту у межах загальної позовної давності, перебіг якої почався після смерті [PERSON] Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; 2) виготовлення технічної документації на земельну ділянку; 3) визначення меж земельної ділянки в натурі; 4) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 5) одержання у встановленому порядку державного акту на землю; 6) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі ЗУ від 14.09.2006 р. № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз.2 згідно із ЗУ від 16.09.2008 р. № 509-VI). На даний час такі рішення є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, спадкоємці померлого [PERSON] мають право на завершення приватизації земельних ділянок, переданих йому рішенням сільської ради відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок». З урахуванням викладеного суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача - Узинської сільської ради про те, що померлий [PERSON] не використав своє право на приватизацію земельних ділянок, що після його смерті земельні ділянки перейшли у комунальну власність сільської ради, яка правомірно розпорядилась земельною ділянкою площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS] на користь [PERSON], та приходить до висновку про незаконність третього оскаржуваного позивачем рішення сільської ради від 29.05.2014 р. (а.с.44) про надання [PERSON] у користування земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS], якою раніше користувався [PERSON], та про незаконність рішення сільської ради від 11.06.2015 р. (а.с.17) у частині відмови у наданні позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги (у померлого було двоє дітей) спадщину не прийняли. Позивач [PERSON] як спадкоємець за законом другої черги прийняв спадщину після смерті брата у порядку ст.1269 ЦК України шляхом звернення з відповідною заявою до Тисменицької районної державної нотаріальної контори. Позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2014 р. успадкував 2/5 частини будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 6, 122). У судовому засіданні встановлено, що інший спадкоємець за законом другої черги - відповідач [PERSON] також прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник Узинської сільської ради Шалаута О.О. та допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що за три роки до смерті [PERSON] відповідач забрав його до себе додому, де доглядав за ним до останніх днів його життя. З огляду на викладене, враховуючи наступні встановлені судом обставини, а саме: 1) відповідач протягом тривалого часу до смерті брата [PERSON] був його опікуном, доглядав за ним, лікував, за три роки до смерті забрав [PERSON] до себе додому, де доглядав за хворим до останніх днів його життя, у той час, як позивач не дбав про хворого брата; відповідач похоронив брата, встановив пам'ятник на його могилі; 2) позивач, являючись власником 3/5 частин будинковолодіння [ADDRESS], приватизував всю присадибну земельну ділянку площею 0,2470 га по [ADDRESS], отримавши державний акт на право власності на вказану земельну ділянку 30.12.2009 р. (а.с.123) без згоди опікуна [PERSON], без дозволу органу опіки та піклування, з порушенням майнових прав недієздатного [PERSON], який був власником 2/5 частин будинковолодіння та відповідної частини присадибної земельної ділянки, - суд вважає несправедливим надати позивачеві право на завершення приватизації, а саме на реєстрацію права власності на всі земельні ділянки у порядку спадкування після померлого [PERSON] При цьому суд критично оцінює посилання позивача на неналежне виконання відповідачем обов'язків опікуна, оскільки письмові докази, на які посилалась сторона позивача, датовані 1998-2003 р.р. (а.с.32-35). Сторона не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем опікунських обов'язків над недієздатним [PERSON] протягом останніх десяти років його життя. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги про визнання за ним права на завершення приватизації земельних ділянок у частині, що стосується земельної ділянки площею 0,08 га для ведення ОСГ по [ADDRESS]. Відносно земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS], щодо якої позивач заявив вимоги про визнання незаконним рішення сільської ради від 29.05.2014 р. (а.с.84) про надання йому вказаної земельної ділянки у користування, а не у власність, та про визнання за ним права на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті брата, суд зазначає наступне. Рішенням Узинської сільської ради від 04.11.1997 р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га по [ADDRESS]. Вказана присадибна земельна ділянка з уточненою площею 0,2470 га знаходиться у власності позивача відповідно до державного акту від 30.12.2009 р., про що зазначено вище. Жодна інша присадибна земельна ділянка у власність [PERSON] не передавалась; на час смерті за [PERSON] рахувалась земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,05 га, що підтверджується засвідченою випискою з погосподарської книги Узинської сільської ради (а.с.160-161). Тому вказані дві позовні вимоги до задоволення не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 152 ЗК України, абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст. 1262, 1268 ЦК України, ст.145 КпШС України,

Outcome: partial