Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Посилався на те, що він на початку вересня 2014 року надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, строком до 07 березня 2015 року. На підтвердження цього між ними було укладено письмову розписку. Разом з тим, відповідач взятих на себе зобовязань не виконав та у вказаний термін позику не повернув, мотивуючи це тим, що у нього на даний час відсутні кошти. У звязку із цим, у відповідача утворилася заборгованість, яка згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 20 травня 2015 року становить 110\~593 грн. Просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 110\~593 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1105 грн. 90 коп. за подання позовної заяви до суду. Справа слухалась у відсутність позивача [PERSON], який в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача адвокат [PERSON] під час розгляду справи позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Пояснив, що неодноразові звернення його довірителя до відповідача [PERSON] про необхідність повернути кошти, залишаються проігнорованими. Відповідач щоразу обіцяє повернути кошти, а в подальшому навіть не виходить на зв'язок. У звязку із цим, [PERSON] був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що на початку вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав позику в розмірі 5 000 доларів США строком до 07 березня 2015 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку (а.с.3). Враховуючи норми чинного законодавства та судової практики, можна дійти висновку про те, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обовязки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобовязаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й, відповідно, дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердженням існування між сторонами договірних зобовязань та свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими\~\~ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були\~\~передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В обумовлений у договорі строк відповідач [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернув та на його неодноразові звернення про добровільне повернення коштів жодним чином не відреагував, у звязку з чим він був змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики та борговою розпискою в\~\~розмірі 5\~000 доларів США. Як розяснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, вказана заборгованість за кредитним договором, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день ухвалення рішення, тобто на 15 вересня 2015 року становить 109\~750 грн. (а.с.27). Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved