Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 22.05.2008 року в сумі 80102,30 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.05.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, отже, належним чином зобов`язання за договором не виконував. Як зазначає позивач у позові, у відповідача станом на 28.11.2019 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 80102,30 грн., яка складається з наступного: 15309,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2138,16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 58602,44 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3802,49 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 3, зворот). Як на докази по справі позивач посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з «Тарифів банку», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг у новій редакції, що відображає внесені зміни, які знаходяться на сайті www.privatbank.ua» (а. с. 4). В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка жодних заяв та клопотань не подавала, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2008 року [PERSON] підписала з позивачем заяву (копія, а. с. 24). У заяві відповідачка засвідчує бажання оформити платіжну картку «Універсальна» 30 днів пільгового періоду», вказаний бажаний кредитний ліміт у розмірі 3500,00 гривень (а. с. 24, зворот). 22.05.2008 року [PERSON] також підписала довідку про Умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», згідно якої отримала кредитні кошти, базова процентна ставка - 3,0% в місяць, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а. с. 23, зворот). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Суд встановив, що між сторонами укладений кредитний договір у простій письмовій формі шляхом підписання кількох документів, зокрема, заяви та довідки про умови кредитування, в яких викладені істотні умови кредитного договору, зокрема, зазначений розмір кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитом, розмірі і порядок сплати щомісячних платежів тощо. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок, періодично сплачувала кошти за кредитом. Встановлено, що при виконанні договору з боку відповідачки, внаслідок порушення нею строків оплати договору, виникла заборгованість за тілом кредиту. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитом, розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту за період з 22.05.2008 року по 28.11.2019 року складає 15309,21 грн. (а. с. 6-22). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд встановив, що відповідачка не заперечила факту укладення кредитного договору, користувалася кредитними коштами, періодично сплачувала кошти за кредитом, а саме, в період з 17.06.2008 року по 06.04.2018 року, що підтверджується: розрахунком заборгованості в період з 22.05.2008 року по 31.12.2015 року та розрахунком заборгованості в період з 01.01.2016 року по 30.09.2019 (а. с. 6-12; 13-21). Згідно наданих розрахунків, які надав позивач і не спростувала відповідачка, виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 15309,21 грн. Отже, в цій частині позов є обґрунтований і до стягнення з позичальника (відповідачки) підлягає прострочене тіло кредиту у розмірі 15309,21 грн. У частині 2 статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих розрахунків, у відповідачки виникла заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 2138,16 грн. внаслідок прострочення сплати відповідачем за кредитом у строки, визначені довідкою про Умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду». Суд не приймає до уваги наданий розрахунок за відсотками як належний доказ, оскільки положення ст. 625 ЦК України застосовуються до договорів, в яких не встановлений розмір відсотків, які сплачуються за прострочення виконання грошового зобов`язання, тоді як в кредитному договорі, укладеному між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] передбачений розмір зазначених відсотків. Отже, суд відхиляє позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 2138,16 грн., з підстав, викладених вище. Щодо стягнення штрафних санкцій, то суд дійшов наступного висновку. Згідно позовних вимог, позивач нарахував заборгованість за пенею у розмірі 58602,44 грн.; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3802,49 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Окрім цього, суд встановив, що позивач намагається стягнути штраф у твердій грошовій сумі та штраф у процентній складовій, правова природа якого, насправді, є пенею, оскільки розраховується у відсотках за кожен день прострочення. Тому суд приходить до висновку, що з позивача слід стягнути штрафні санкції у вигляді штрафу у вигляді фіксованої частини у розмірі 250,00 грн. З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 22.05.2008 року складає: 15309,21 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) + 250,00 грн. штраф, разом 15559,21 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 21 коп). У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 408,30 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 15559,21 /80102,30 х 2102,00 = 408,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial