Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] вказавши, що відповідно до укладеного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 31434,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2018 р. В порушення умов договору відповідач зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконала, що призвело до збитків відповідача, станом на 04.07.2011 р. сума заборгованості становить 56754,07 доларів США, з яких 28293,79 доларів США - заборгованість за кредитом, 10710,79 доларів США - заборгованість за процентами; 2911,75 доларів США - заборгованість з комісії; 12105,29 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина), 2701,08 доларів США - штраф (процентна складова). в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Тому в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 56754,07 грн. банк просить звернути стягнення на вказану квартиру з укладенням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом та з будь-якою особою з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, тощо. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, знявши їх з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати (том 1 а.с. 2-3). В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював заявлені вимоги, в редакції уточненого позову від 24 червня 2015 року (том 2 а.с. 79-79а), позивач змінив предмет позову та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 140861,94 доларів США, що за курсом 21,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2015 р. складає 2969369,61 грн. за кредитним договором KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року, з яких 28852,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 22965,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6190,92 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 76133,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11,86 доларів США - штраф (фіксована частина) та 6707,15 доларів США - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 01 листопада 2011 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 01 листопада 2011 року за клопотанням представника позивача накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] , в межах ціни позову - 452329,93 грн. Заборонено [PERSON] вчиняти відносно арештованого майна будь-які дії по розпорядженню, відчуженню або переоформленню права власності та обмежити її у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Ухвалою суду від 24 квітня 2012 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням у цивільній справі № К-7/2-1548/12 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк`про визнання договору недійсним, яка знаходиться у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 12 серпня 2013 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 17 березня 2014 року відмовлено в прийнятті до провадження зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» про визнання недійсним кредитного договору, визнання дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протиправними щодо отримання ним винагороди по угодам з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ», визнання недійсними договору страхування нерухомого майна, договору особистого страхування. Ухвалою суду від 25 червня 2014 року за клопотанням представника позивача зобов`язано ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», надати інформацію (довідку про склад сім`ї) щодо реєстрації осіб у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29 липня 2014 року уточнену позовну заяву від 21 липня 2014 року залишено без руху. Ухвалою суду від 21 серпня 2014 року уточнену позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15. серпня 2014 р. залишено без руху. Ухвалою суду від 03 вересня 2014 року прийняти уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] за позовом про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRKWGA0000000007 від 04.08.2008 р., що складає 506964,95 грн. Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року за клопотанням представника відповідача витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк»: розгорнутий розрахунок заборгованості по (нарахуванню, оплаті) датах та сумах, завірений належним чином посадовою особою, що відповідає за цей розрахунок та бухгалтером банку; виписки по особовому рахунку позичальника 2620 та інших поточних рахунках клієнта де облікується видача кредиту, нарахування відсотків, пені, комісії тощо, а також оплата кредиту, відсотків, пені комісії, тощо; документи первинного обліку (оригінал) щодо видачі готівки) заява про видачу готівки, щодо перерахування кредитних коштів ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» та банку за так званий фінансовий інструмент; копію графіка погашення до кредитного договору; документи в підтвердження отримання позичальником претензії про дострокове повернення кредиту. Ухвалою суду від 05 лютого 2016 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням у справі № 211/2469/14-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року за клопотанням представника відповідача розгляд цивільної справи ухвалено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 05 березня 2018 року призначено по справі судово-економічну експертизу щодо факту підтвердження документами первинного і вторинного бухгалтерського обліку видачі 31434,17 доларів США по кредитному договору; врахування відсотків за користування кредитом, документально підтверджених сум нарахованих, але несплачених відсотків; документального підтвердження заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за договором про надання споживчого кредиту № KRKWGA0000000007 від 04.08.2008 року у розмірі 56754,07 доларів США та розміру фактичної заборгованості по тілу кредиту, відсотках, комісії та пені станом на 23.09.2011 р. по кредитному договору з урахуванням фактичних обставин справи (наданих первинних і вторинних документів, відповіді на перші чотири питання, тощо). Ухвалою суду від 09 липня 2018 року провадження по справі поновлено в зв`язку з повідомленням судового експерта про неможливість надання висновку судді, через відсутність в матеріалах справи необхідних документів. Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року повторно призначено судову економічну експертизу та зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк надати судовому експерту ряд запитуваних ним документів. Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року відновлено провадження по справі в зв`язку з повідомленням судового експерта про неможливість виконання ухвали суду від 20.08.2018 р. та повернення матеріали цивільної справи, через відсутність сплати рахунку за її проведення. Ухвалою суду від 09 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про заміну експертної установи у цивільній справі. Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року розгляд справи зупинено до вирішення питання щодо відводу головуючого судді у справі. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] . - [PERSON] про відвід головуючого судді Ніколенко Д.М., відмовлено. В судове засідання сторони не з'явилися. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову (том 1 а.с. 236-237), в обґрунтування яких зазначено, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується на вказані правовідносини, оскільки відповідач отримала кредит в іноземній валюті, в забезпечення його виконання її мати передала в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м., це нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальниці та її сім`ї, іншого житла у них немає, тому просить відмовити в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повністю. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строків позовної давності (том 1 а.с. 143-144), в обґрунтування якої зазначено, що відповідачка допустила порушення зобов`язання по сплаті встановленого щомісячного платежу, починаючи з 06 жовтня 2008 року,а з позовом до суду банк звернувся 07 листопада 2011 року, тобто по вимогам за період з 06 жовтня 2008 року по 04 листопада 2008 року був пропущений строк звернення. Таким чином, враховуючи, що повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду в разі, якщо він значно перевищує розмір збитків, в даному випадку розмір штрафів та пені є значно більшим розміру заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, що суперечить роз`ясненням в п. 27 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 щодо спів розмірності розміру збитків та пені, тому просить відмовити в задоволенні позову. Враховуючи викладене, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки та їх поважність суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про обов`язкову участь в засіданні до суду від учасників процесу не надходили, суд, відповідно до положень частини першої статті 223 ЦПК України, вважає, що їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору та з метою дотримання розумних та допустимих строків розгляду справи (справа перебуває в провадженні суду з 27 жовтня 2011 року), вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року [PERSON] 04 серпня 2008 року отримала кредит у сумі 31434,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 серпня 2018 р. (том 1 а.с. 11-13 - копія договору). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Вимоги частини першої статті 1050 ЦК України визначають, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положеннями статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 02 червня 2015 р., має заборгованість в сумі 134142,93 доларів США, а саме: 28852,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 22965,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6190,92 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 76133,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (том 2 а.с. 79 б-79 г - розрахунок). Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктом 6.4. кредитного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 8.4. вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Враховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів: 11,86 доларів США - штраф (фіксована частина) та 6707,15 доларів США - штраф (процентна складова), задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 1521/5041/12-ц, в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Відповідний правовий висновок Верховного Суду України висловлено у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15. З такою позицією Верховного Суду України погодилася Велика Палата Верховного Суду (постанова від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, провадження № 14-442цс18), зазначивши про відсутність правових підстав для відступлення від неї у частині щодо застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України. Тому враховуючи заяву відповідача та те, що позичальник хоч і частково, але щомісячно здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується наданою випискою по рахунку, розмір пені, заявлений банком до стягнення, майже в чотири рази перевищує розмір збитків, суд вважає, що пеня підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме до 30 000,00 доларів США (постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 310/7167/13-ц, від 20 березня 2019 року по справі № 761/24461/15-ц та від 27 березня 2019 року по справі № 369/7735/16-ц). Також суд вважає необхідним зазначати, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Банк, визначаючи суму заборгованості за кредитом, як одну із його складових зазначив заборгованість за комісією за користування кредитом. Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 6190,92 дол. США є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають (постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі № 367/1651/15-ц (провадження № 61-10485св18), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц (провадження № 61-10481св18). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом не раз зупинялось провадження по справі в зв`язку з розглядом позовів [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» з приводу спірного кредитного договору. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2012 року у цивільній справі № 412/1548/2012 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року, в частині стягнення судового збору скасовано, в іншій частині - залишено без змін, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання дій банку протиправними щодо надання кредиту їй як резиденту України в іноземній валюті та визнання кредитного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року недійсним (том 1 а.с. 102-107 - копії судових рішень). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року, у цивільній справі № 201/4961/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, відмовлено в задоволенні вимог про визнання п. 8.1 кредитного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року недійсним. Рішення набрало законної сили (том 2 а.с. 103-104). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі № 211/2469/16-ц у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання недійсними договір про надання кредиту, договір особистого страхування, договір страхування майна, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року (том 2 а.с. 106-108) відмовлено в задоволенні вимог про визнання недійсним договору про надання кредиту № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 р. укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», визнання дій банку протиправними щодо отримання ним винагороди по агентським угодам з ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ» сплачених останньому по страховим платежам; визнання договору страхування нерухомого майна від 04 серпня 2008 р., договір особистого страхування від 04 серпня 2008 р. та договору страхування нерухомого майна від 04 серпня 2008 р. недійсними. Таким чином суд вважає, що у відповідача та його представника було достатньо часу як для захисту своїх порушених прав, так і надання обґрунтованих заперечень по суті справи, та самостійного проведення експертиз по справі. Зазначені доводи представника відповідача, викладені в письмових запереченнях та заявах по справі, спростовується вищезазначеним. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року в сумі 81818,24 доларів США. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1708,50 грн., сплачений ним при подачі позову (том 1 а.с. 1) та в сумі 3654,00 грн., сплаченого ним при подачі уточненого позову (том 2 а.с. 79/е) . Станом на дату подання уточненого позову в останній редакції, 02 червня 2015 року (згідно наданих суду письмових доказів), НБУ було встановлено наступній валютні курси: USD - 21.084888 грн. за 1 долар США. Таким чином, сума боргу, пред`явлена до стягнення складала в перерахунку на гривню 2969369,61 грн. Судом стягнуто заборгованість в сумі 81818,24 доларів США, що за курсом 21,08 грн. за 1 долар США складало 1724728,50 Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 3114,75 грн. (1724728,50 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 5362,50 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 2969369,61 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). Крім того, згідно частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 01.11.2011 р. протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: partial