Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 09.10.2007 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 1100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний лімат на картці збільшено до 136,20 грн. Відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року має заборгованість - 915845,34 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 13610,22 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 896835,12 грн., нарахованої пені - 5400,00 грн., нарахованої комісії - 0,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце його проведення, не повідомила про причини неявки. Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відзиву на позов не надала. Тому суд, за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно обставин викладених у позові, 09.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у сумі 1100,00 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. у подальшому кредитний ліміт на картці збільшено до 13620,00 грн. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.30-31), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.32-41). Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунками (а.с.6-15). Так, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.06.2020 року складає 915845,34 грн., що складається із наступного: заборгованості за тілом кредиту - 13610,22 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 896835,12 грн., нарахованої пені - 5400,00 грн., нарахованої комісії - 0,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 09.10.2007. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надана суду копія Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми заборгованості за простроченими відсотками, нарахованої пені та нарахованої комісії (0,00 грн.). Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.10.2007, що укладений між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Не надано підтверджуючих даних про те на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримала кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив. Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.10.2007 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, не зазначено кредитний ліміт, яку послугу відповідач виявив бажання отримати, відсоткову ставку, не визначено порядок та строки нарахування штрафів, пені. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю редакцію Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Укладений між сторонами кредитний договір від 09.10.2007 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову у частині стягнення з [PERSON] на користь банку суми боргу у розмірі 13610,22 грн. - заборгованості за тілом кредиту. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 1,49%, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 31,32 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial