Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудми і будівлями, розташований по вул. капітана Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 24.08.2015 року. Посилається на те, що 24.08.2015 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. капітана Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області. Заповіту померлий [PERSON] не залишив. Вона, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги майна померлого. Проте спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у передбачений законом строк подали уповноваженим органам нотаріату заяви про відмову від прийняття належної їм частки спадкового майна після смерті відповідно сина та батька [PERSON], а від імені неповнолітнього спадкоємця [PERSON], за розпорядженням Заставнівської РДА №369-р від 23.12.2015 року вона подала уповноваженим органам нотаріату заяви про відмову від прийняття належної йому частки спадкового майна після смерті батька [PERSON] Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла, користується всім спадковим майном, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, направили суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримають та просили їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.08.2015 року помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №149127 від 27.08.2015 року (а.с. 18). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання - вул. К.Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за вказаною адресою. Вказане вбачається із довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1159 від 04.04.2016 року (а.с. 19). За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт померлий [PERSON] не вчиняв. Спадкоємцями першої черги його майна за законом є його дружина - позивач [PERSON], діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та мати [PERSON], що видно із довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1161 від 04.04.2016 року (а.с. 20) та копій свідоцтв (а.с. 13-17). Відповідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог закону спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у передбачений законом строк подали уповноваженим органам нотаріату заяви про відмову від прийняття належної їм частки спадкового майна після смерті відповідно сина та батька [PERSON], а від імені неповнолітнього спадкоємця [PERSON], за розпорядженням Заставнівської РДА №369-р від 23.12.2015 року позивач [PERSON], будучи його матірю, подала уповноваженим органам нотаріату заяву про відмову від прийняття належної йому частки спадкового майна після смерті батька [PERSON] Вказане вбачається із їх заяв та розпорядження Заставнівської РДА №369-р від 23.12.2015 року «Про надання згоди [PERSON] на відмову від спадщини», що містяться в матеріалах спадкової справи №12/2016, заведеної до майна [PERSON], яки помер 24.08.2015 року, витребувані судом та досліджені в судовому засіданні. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявила про відмову від неї. Вказане вбачається із довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1159 від 04.04.2016 року (а.с. 19), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №42715989 (а.с. 27) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №277/02-31 від 12.04.2016 року (а.с. 28). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок позивач звернулась до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 28). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. К.Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON] Вказане вбачається із довідок Веренчанської сільської ради №1161, №1158, №1160 від 04.04.2016 року, (а.с. 20-22), облікової картки обєкта по господарського обліку №0083-1 (а.с. 25-26) та виписки з по господарської книги (а.с. 23-24). З довідки Веренчанської сільської ради №1160 від 04.04.2016 року (а.с. 22) видно, що згідно із записом в по господарській книзі за особовим рахунком №0083-1 власником житлового будинку по вул. К.Зоти, 17 в с. Веренчанка був [PERSON] З довідки Веренчанської сільської ради №1158 від 04.04.2016 року (а.с. 21) вбачається, що згідно із записами земельно-шнурової книги за особовим рахунком №1908 рахується домогосподарство [PERSON], розташоване по вул. К.Зоти, 17 за яким закріплено земельні ділянки: 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавець [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. К.Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, то [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте не оформив право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (а.с. 35). Згідно зведеного акту (а.с. 35 зворот) та довідки характеристики Заставнівського РБТІ №21 від 29.01.2016 року (а.с.31) згаданий житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями побудований у 1989 -1990 роках, їх вартість становить 253903 (двісті пятдесят три тисячі девятсот три) гривні. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. К.Зоти, 17 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області під час перебування у шлюбі з позивачем, а значить вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що, згідно норм сімейного законодавства та засад рівності часток подружжя, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності вважаються рівними і сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані, то позовні вимоги слід задовольнити і визнати за позивачем право власності на 1/2 частку згаданого житлового будинку, як на частку у спільному майні подружжя та на 1/2 частку цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 24.08.2015 року. На підставі викладеного, ст.ст. 355, 368, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1258, 1261, 1267, 1268, 1297 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved