Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] та в її інтересах представник позивача, адвокат Глинська І.П. звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності, згідно договору дарування частки нерухомого майна від 05.04.2019 року, належить 3/400 часток у виробничому корпусі літери «Б», що складаються з нежитлових приміщень: № 28-14, 28-14а, 28-16, 28-16а, загальною площею 57,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належить 84/100 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майно №174892744 від 23.07.2019 року. Відповідачу [PERSON] належить 16/100 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомою майно № [NUMBER] від 23.07.2019. Згідно висновку Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №798 від 18.04.2019 року, щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна в якому зазначено що, у виробничому корпусі літера «Б», що складаються з нежитлових приміщень: № 28-14, 28-14а, 28-16, 28-16а, загальною площею 57,50 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками 3/400 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Існування спільної часткової власності створює ряд труднощів по володінню та розпорядженню майном, а досягти згоди між співвласниками про виділ її частки нежитлового приміщення в натурі неможливо, у зв`язку з чим вона звернулася до суду. Посилаючись на норми законодавства, просить припинити право спільної часткової власності та виділити їй у виробничому корпусі літера «Б», за адресою: [ADDRESS] в окреме володіння та користування (в натурі) в самостійний об`єкт власності нежилі приміщення: № 28-14,28-14а, 28-16,28-16а, загальною площею 57,50 кв.м. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.08.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник позивача, адвокат Глинська І.П. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним\~ чином, від останньої до суду\~ поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відповідачами до суду подано письмові заяви з клопотанням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом належними доказами по справі встановлено, що позивач є власником на праві спільної часткової власності, згідно договору дарування частки нерухомого майна від 05.04.2019 року, належить 3/400 часток у виробничому корпусі літери «Б», що складаються з нежитлових приміщень: № 28-14, 28-14а, 28-16, 28-16а, загальною площею 57,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майно №174892744 від 23.07.2019 року, відповідачу [PERSON] належить 84/100 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ; відповідачу [PERSON] належить 16/100 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомою майно № [NUMBER] від 23.07.2019 (а.с.7-17). У відповідності до паспорта громадянина України, позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). З технічного паспорта на будинок за адресою: [ADDRESS] вбачається, що виробничий корпус літера «Б», складається з нежитлових приміщень: № 28-14, 28-14а, 28-16, 28-16а, загальною площею 57,50 кв.м (а.с.19-21). Відповідно до висновку Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №798 від 18.04.2019 року, щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна в якому зазначено що, у виробничому корпусі літера «Б», що складаються з нежитлових приміщень: № 28-14, 28-14а, 28-16, 28-16а, загальною площею 57,50 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками 3/400 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі (а.с.6). Відповідно до положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд у відповідності до ст.ст.317, 319 ЦК України. При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 364 ч. 1 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У відповідності до ст. 367 ч.ч.1, 2 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності сторони не уклали, а відсутність окремого виділеного майна як об`єкта цивільно правових угод створює позивачу перешкоди в розпорядженні цим майном. Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, слід виділити в натурі позивачу [PERSON] 3/400 часток у виробничому корпусі літера «Б», за адресою: [ADDRESS] в окреме володіння та користування (в натурі) в самостійний об`єкт власності нежилі приміщення: № 28-14,28-14а, 28-16,28-16а, загальною площею 57,50 кв.м. та у зв`язку з виділом в натурі частки припинити право спільної часткової власності [PERSON] на будинок 13-15 виробничий корпус літера «Б», нежилі приміщення: № 28-14,28-14а, 28-16,28-16а, загальною площею 57,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved