Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів ПрАТ «Київський страховий дім», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що 05.09.2017 року о 09-25 год. в м. Києві по вул. Грінченка, 18, [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з.[NUMBER], порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності та [PERSON] на праві розпорядження та володіння. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді у справі № 752/18687/17 від 03.10.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована, згідно страхового поліса № АК/2228104 відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім». Позивач 14.11.2017 року звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Також з метою належного визначення матеріального збитку позивачем було замовлено оцінку, відповідно до якої вартість матеріального збитку склала 49560,70 грн., а також 20.02.2018 року позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого склала суму в розмірі 79890,22 грн. У встановлені законом строки, відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» не було виплачено страхового відшкодування та лише 14.05.2018 року, без узгодження розміру страхового відшкодування, страховою компанією було сплачено страхове відшкодування позивачу в розмірі 29807,56 грн. та пеню в розмірі 2346,91 грн. Позивач вважає, що вартість матеріального збитку є значно вищою, ніж було сплачено страховою компанією, що підтверджується висновком та фактичною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, а відтак відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» повинен сплати на його користь суму в розмірі 18753,14 грн., яка становить різницю між вартістю матеріального збитку (49560,70 грн), фактично виплаченим страховим відшкодуванням в сумі (29807,56 грн.) та франшизою (1000 грн.), а також в зв»язку з простроченням виплати належної суми страхового відшкодування позивач просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» пеню за період з 15.05.2018 р. по 26.07.2018 р. в сумі 1264,41 грн. та 3 % річних за вказаний період в сумі 111 грн. Крім того, відповідач [PERSON], як вважає позивач, повинен йому відшкодувати суму в розмірі 30329,52 грн., що є різницею між фактичною вартістю відновлювального ремонту (79890,22 грн.) та розміром матеріального збитку в сумі (49560,70 грн.). Позивач також вважає, що відповідачем [PERSON] має бути відшкодовано йому витрати на послуги тонування заднього скла його автомобіля в сумі 1050,50 грн., витрати понесені позивачем на оплату послуг таксі в сумі 5220,00 грн., яким він вимушений був пересуватися із-за відсутності власного автомобіля. Також відповідач [PERSON] має компенсувати йому витрати, пов»язані із наданням професійної допомоги в сумі 11000 грн. та суму в розмірі 340 грн., яка була витрачена позивачем для нотаріального оформлення довіреності на представників з метою представництва його інтересів в суді. Судовий збір у справі позивач просив стягнути із відповідачів на його користь. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Проти ухвалення заочного розгляду справі не заперечували. Представник відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. З будь-якими клопотаннями та відзивом до суду, - не звертались. Про причини неявки суд не повідомили, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та суд ухвалив про заочний розгляд справи Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено, що 05.09.2017 року о 09-25 год. в м. Києві по вул. Грінченка, 18, [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з.[NUMBER], порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності та [PERSON] на праві розпорядження та володіння (а.с.9-11). Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/18687/17 від 03.10.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.13). Відповідальність [PERSON] була застрахована, згідно страхового поліса № АК/2228104, - відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім». Ліміт за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., франшиза 1000 грн. (а.с. 14). 14.11.2107 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.15). Відповідно до висновку № 28/01-18 від 23.01.2018 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, який було проведено на замовлення позивача, - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ «КІА» д.н.з.[NUMBER] складає 49560,70 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 84299,72 грн. (а.с.16-28). 29.01.2018 року позивач повторно звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування та прийняттям до уваги наданий ним висновок № 28/01-18 від 18.01.2018 року щодо вартості матеріального збитку (а.с.29). 14.05.2018 року відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» було перераховано на картковий рахунок позивача суму в розмірі 29807,56 грн. та суму в розмірі 2346,91 грн. (а.с.33). Відповідно до акту виконаних робіт від 20.02.2018 року та квитанції від 20.02.2018 року, наданих позивачем на підтвердження вартості відновлювального ремонту вбачається, що позивач фактично витратив на ремонт транспортного засобу «Кіа» суму в розмірі 79890,22 грн. (а.с.30-31). В ході розгляд справи стороною відповідача не було спростовано доводи позивача щодо розміру матеріального збитку, не надано відповідних документів, за яким страховою компанією було вирішено здійснити страхове відшкодування саме в розмірі 29807,56 грн., а відтак, суд визнає надані позивачем документи належними та допустимими доказами, які підтверджують розмір матеріального збитку та фактично понесених витрат позивачем на відновлення транспортного засобу. В пункті 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із ст. 22 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В ході розгляду справи позивачем надано висновок щодо вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а тому, за відсутності будь-яких заперечень та спростувань з боку відповідача, суд приймає до уваги при визначенні сум, які належать до виплати позивачу, суми вказані у висновку № 28/01-18 від 23.01.2018 року. Приймаючи до уваги викладене, суд прийшов до висновку, що розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім», враховуючи умови страхового полісу, та висновки щодо вартості матеріального збитку, - становить суму в розмірі 49560,70 грн. Враховуючи те, що фактично відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» частково було сплачено страхове відшкодування в сумі 29807,56 грн., то розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» становить суму в розмірі 18753,14 грн., виходячи із наступного розрахунку: 49560,70 грн. (розмір матеріального збитку) за мінусом 29807,56 грн. (сума виплати здійснена страховою компанією), та за мінусом франшизи в сумі 1000 грн. Крім того, в зв»язку зі здійсненням страховиком оплати позивачу страхового відшкодування не в повному обсязі, суд вважає обгрунтованими доводи позивача в частині стягнення із ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача за період з 15.05.2018 р. по 26.07.2018 р. пеню в сумі 1264,41 грн. та 3 % річних в сумі 111 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимог до відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» є законними та обґрунтованими, в зв»язку з чим підлягають задоволенню. В частині заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON], суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Так, ч. 1 ст. 22 ЦК України, позивачу, як особі, якій завдано збитків у зв»язку із пошкодженням майна, гарантовано право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2. ст. 22 ЦК України визначено, що, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 07.01.2018 року на картковий рахунок позивача відповідачем [PERSON] було перерахована сума франшизи (а.с.32). Враховуючи те, що вартість фактично проведеного та документально підтвердженого відновлювального ремонту пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Кіа» складає суму в розмірі 79890,22 грн., а розмір страхового відшкодування складає 49560,70 грн., то розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. становить різницю між 79890,22 грн. та 49560,70 грн., а саме суму в розмірі 30329,52 грн. Суд звертає увагу на правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, в якій вказано, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов»язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов»язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов»язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов»язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності». Такий же правовий висновок Верховним Судом України Суду було зроблено в Постанові від 26.10.2016 року під час розгляду іншої цивільної справи №6-594цс16. Відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи не подано суду жодних належним та допустимих доказів, які б спростовували обґрунтування та підтвердження щодо вартості та розміру проведеного відновлювального ремонту, проведеного позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача до відповідача [PERSON] про стягнення розміру матеріальної шкоди в сумі 30329,52 грн. підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та законною. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на послуги таксі в сумі 5220,00 грн., витрат на послуги тонування заднього скла в сумі 1050,00 грн., - слід відмовити за наступних підстав. На обґрунтування стягнення суми за тонування заднього скла, позивачем зазначено, що скло зазнало пошкоджень, та до аварії воно було затоновано, а тому позивач був змушений витрати свої власні кошти на його тонування та ці кошти має компенсувати відповідач [PERSON] Однак, судом встановлено, що відповідно до акту огляду ТЗ, який міститься у висновку, наданого позивачем, серед опису пошкоджень автомобіля відсутнє зазначення про пошкодження заднього скла, а також доказів на підтвердження того, що до аварії скло мало тонування, позивачем надано не було, а відтак суд вважає дану вимогу недоведеною та безпідставною, а тому остання задоволенню не підлягає. В частині стягнення суми в розмірі 5220,00 грн., які були витрачені позивачем на послуги таксі в період відсутності власного автомобіля, позивачем зазначено, що він веде активний спосіб життя та автомобіль є його необхідністю, а тому він був змушений замовляти послуги з перевезення у службі таксі, однак, будь-яких доказів твердженням про необхідність пересуватись саме на автомобілі, за відсутності власного, позивачем суду надано не було, як і не надано доказів на підтвердження не можливості з поважних або будь-яких інших причин користуватися іншим видом транспорту, а відтак суд вважає дану вимогу також недоведеною та безпідставною, а тому остання задоволенню не підлягає. В частині вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] суми в розмірі 340 грн. яка була витрачена позивачем на оформлення нотаріусом довіреності на представництво його інтересів в суді, то суд вважає, що дані витрати відносяться до матеріальних збитків позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, останні, документально підтверджені (а.с.35) та були понесені позивачем для відновлення свого порушеного права, а відтак вимога в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с.2). Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення суми витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги в розмірі 11000 грн., суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також, згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 47,48 зазначеної постанови передбачено, що право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правничої допомоги. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналізуючи наведені норми закону, слід зазначити, що витрати, пов'язані з наданням правничої допомоги, відшкодовуються позивачу в разі надання професійної правничої допомоги. Професійна правнича допомога передбачає надання такої допомоги відповідно до статті 131 - 2 Конституції України та статті 60 ЦПК України, -виключно адвокатом. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Склад та розмір витрат, пов»язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2017 року між ТОВ «Клевер Експерт», в особі заступника директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на надання юридичних послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов»язався надати юридичну допомогу замовнику з питань, пов»язаних із досудовим та судовим врегулюванням спору, що виник (може виникнути). Оплата послуг виконавця у відповідності до цього договору становить 11000 грн. та сплачується замовником на користь виконавця в день отримання повного страхового відшкодування від страховика, або в день подання позовної заяви, в разі якщо спір не вдалось владнати досудовим врегулюванням (а.с.38). 23.07.2018 року позивачем було перераховано ТОВ «Клевер Експерт» суму в розмірі 11000 грн., як оплату за вказаним договором (а.с. 38, 39). Однак, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження того, що з боку ТОВ «Клевер Експерт» надавалась правнича допомога адвокатом або фахівцем в галузі права, як і не надано доказів на підтвердження того, що зазначене товариство здійснює підприємницьку діяльність саме в сфері правничих послуг. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що сторонами визначено розмір оплати послуг виконавця в сумі 11000 грн., та стороною позивача не надано суду детального опису робіт, виконаних ТОВ «Клевер Експерт» на виконання вимог договору, витраченого часу на виконання цих робіт (надання послуг), відсутні дані щодо здійснення правового аналізу порушених прав позивача, надання позивачу усних консультацій, виготовлення клопотань та заяв; детального опису витрат, понесених фахівцями товариства для виконання цих робіт (надання послуг), не надано розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг (робіт), а відтак можливість визначення співмірності між наданими послугами та пред»явленою сумою до стягнення відсутня. З огляд на викладене, з урахуванням того, що суду не надано достатніх документів на підтвердження надання та отримання правничої допомоги в розумінні цивільного процесуального закону, розрахунок розміру є недоведеним та, на думку суду, є неспівмірним з пред»явлними позовними вимогами, а тому суд приходить до висновку, що ці витрати стягненню не підлягають.

Outcome: partial