Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] сільська рада Сквирського району Київської області за первісним позовом звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій посилаючись на вимоги ст.ст. 124,125,126 ЗК України просила суд: - визнати дії [PERSON] щодо користування земельною ділянкою площею 200,1 кв.м. по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області для комерційних потреб, без укладання договору оренди землі та його реєстрації неправомірними; - зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку площею200,1 кв.м. по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області в попередній стан; - зобовязати [PERSON] за власний рахунок провести демонтування забетонованої площадки та встановлених на ній пяти деревяних навісів, лавочки для сидіння, паркан з викладеного бутового каменю, вбиральню та дитячу площадку із встановленими на ній дитячими гойдалками. В обґрунтування заявлених позовних вимог представники позивача посилались на те, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області від 04.12.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі (магазину) по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області, загальною площею 300 кв.м. Зобовязано сільського голову [PERSON] заключити з [PERSON] угоду про користування земельною ділянкою строком 1 рік із встановленою платою за користування земельною ділянкою 9% від нормативно грошової оцінки. Будучи обізнаною з рішенням [PERSON] відмовилась його виконувати і використовує земельну ділянку, без правовстановлюючих документів та безоплатно. Згідно акту земельно-узгоджувальної комісії від 31.03.2015 року було встановлено, що [PERSON] для комерційних потреб використовує земельну ділянкою загальною площею 300 кв. м. на якій розміщений магазин, забетонована площадка з навісами та дитячий ігровий майданчик. Представники позивача за первісним позов у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на вище зазначених підставах, зазначаючи при цьому, що [PERSON] використовує спірну земельну ділянку безоплатно, оскільки не уклала договір оренди, самовільно збудувала на ній навіси, огорожу, вбиральню та дитячий ігровий майданчик тощо. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволені позовних вимог [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що в 2004 році ПП «Шамраївське» директором і власником якого була [PERSON] отримало погодження на розміщення малої архітектурної форми по вул. Червоноармійська в с. Шамраївка Сквирського району Київської області розміром 3,0 х 9,0 м. В 2005-20006 роках ПП «Шамраївське» коло малої архітектурної форми було облаштовано дитячий майданчик з гойдалками, бетонна площадка для відпочинку та громадський туалет. В 2007 році мала архітектурна форма згоріла. На її місці [PERSON] без відповідного дозволу побудувала капітальну споруду - магазин. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30.04.2008 року за [PERSON] було визнано право власності на нежитлову будівлю магазин розмірами по зовнішньому обміру 6,20 х 9,30 м., площею 57,7 кв. м., ганок площею 2,9 кв.м. на земельній ділянці по вул. Червоноармійська, 2-а в м. Сквира Київської області. 06.06.2011 року [PERSON] сільська рада Сквирського району Київської області уклала з [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 162 кв.м. по вул.. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області строком на 3 роки. 06.09.2013 року [PERSON] зареєструвала у Реєстраційні службі Сквирського РУЮ право власності на нежитлову будівлю. 08.05.2014 року [PERSON] подала клопотання до [PERSON] сільської ради Сквирського району клопотання про викуп земельної ділянки на якій розміщено нежитлову будівлю. 02.07.2014 року рішенням [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] було відмовлено у надані дозволу на викуп земельної ділянки та зобовязано [PERSON] поновити договір оренди земельної ділянки. 21.11.2014 року [PERSON] подала до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 200 кв.м. для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області. 04.12.2014 року [PERSON] сільська рада Сквирського району Київської області прийняла рішення, яким надала [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі (магазину) по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області, загальною площею 300 кв.м. та зобовязала укласти угоду про порядок користування земельною ділянкою на термін 1 рік із сплатою за користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативно грошової оцінки. 16.02.2015 року ПП «Шамраївське» було ліквідоване. У звязку з тим, що [PERSON] не є власником спірних будівель ( вбиральня, дитячий майданчик тощо) то представник просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області вказуючи на те, що [PERSON] є власником спірної нежитлової будівлі магазину і володіє нею правомірно, а тому має право на її викуп відповідно до норм чинного законодавства та не можливо особу зобовязати укласти договір оренди беї її волі тощо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статею 3 ЦПКпередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3і 4 ЦПК). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні спори не інакше як за зверненням юридичних чи фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Статтями 60, 61 ЦПК Українивстановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК Українине підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із матеріалів справи, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30.04.2008 року у справі № 2-466/2008 року за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності мала малу архітектурну форму тимчасовий торгівельний павільйон розмірами 3,0 х 9,0 м розміщений на орендованій земельній ділянці по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області. У липні 2007 року, після пожежі на місці малої архітектурної форми тимчасового торгівельного павільйону [PERSON] без належного дозволу та належного затвердженого проекту збудувала нежитлову будівлю - магазин. Даним рішенням за [PERSON] було узаконене самочинне будівництво та визнано право власності на збудовану нежитлову будівлю магазин розмірами по зовнішньому обміру 6,2 х 9,3 м площею 57,7 кв.м., ганок площею 2,9 кв.м. на земельній ділянці по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області. 02.06.2011 року [PERSON] сільська рада Сквирського району Київської області на підставі рішення [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області від 07.04.2011 року надала ПП «Шамраївське» в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для комерційного використання, загальною площею 162 кв.м. по вул. Червоноармійська, 2 а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області під збудованим магазином, який належить [PERSON], терміном на 3 роки з дати державної реєстрації та сплатою орендної плати у розмірі 11 % від нормативно грошової оцінки. Даний договір було зареєстровано в управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області 02.06.2011 року тобто дія даного договору по 02.06.2014 року. 12.10.2013 року [PERSON] у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області зареєструвала право власності на нежитлову будівлю магазин, який розташований по вул. Червоноармійська, 2 а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області, загальною площею 99,9 кв.м., площа збільшилась на 39,3 кв.м. на підставі рішень № 5,3 від 16.06.2009 року та рішення № 8 від 31.05.2010 року виданих [PERSON] сільською радою Сквирського району Київської області. 16.02.2015 року Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців було внесено запис про припинення юридичної особи ПП «Шамраївське». Згідно довідки виданої [PERSON] сільською радою Сквирського району Київської області за № 78 від 18.02.2016 року вбачається, що ПП «Шамраївське» вносило орендну плату по 31.12.2014 року включно. 08.05.2014 року [PERSON] звернулась до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для передачі земельної ділянки у власність шляхом викупу, для обслуговування нежитлової будівлі магазину, який розташований по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області. Рішенням [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області від 02.07.2014 року [PERSON] було відмовлено у розробці проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу площа якої становить 0,0162 га згідно договору оренди, для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) в с. Шамраївка по вул. Червоноармійська, 2- а та зобовязано [PERSON] подати лист повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди. 21.11.2014 року [PERSON] звернулась до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 200 м.2 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі по вул. Червоноармійська, 2- а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області. 04.12.2014 року [PERSON] сільською радою Сквирського району Київської області було прийнято рішення за № 02-37-06 згідно якого [PERSON] було встановлено орендну плату за використання земельної ділянки площею 162 кв.м. по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка, за період з 02.06.2014 року по 03.12.2014 року в розмірі 9 % від нормативно грошової оцінки, що складає 1\~657,24 грн. Суд звертає увагу, що в цей період оплату за вище вказану земельну ділянку здійснювало ПП «Шамраївське» у розмірі 11 % від нормативно грошової оцінки згідно договору оренди від 02.06.2011 року. Також 04.12.2014 року [PERSON] сільською радою Сквирського району Київської області було прийнято рішення за № 03-37-06 згідно якого [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі (магазину) загальною площею 300 кв.м. по вул. Червоноармійська, 2- а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 3224088201:01:015:0004 площею 162 кв.м. та новосформовану земельну ділянку площею 138 м.кв. та на період виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок в оренду заключити з [PERSON] угоду про порядок користування земельними ділянками встановивши строк дії угоди не більше одного року, загальна площа земельних ділянок 300 м.кв. та розмір орендної плати 9 % від нормативно грошової оцінки. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання дій [PERSON] щодо користування земельною ділянкою площею 200,1 кв.м. по вул. Червоноармійська 2,а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області, для комерційних потреб, без укладання договору оренди землі та його реєстрації неправомірними, суд звертає увагу, що згідно позовних вимог [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку загальною площею 164,57 кв.м. (забетонована площадка, вбиральня, дитяча площадка), згідно акту земельно-узгоджувальної комісії від 31.03.2015 року вбачається, що площа використання земельної ділянки становить 298,72 кв.м. ( магазин, забетонована площадка, вбиральня та дитяча площадка), згідно рішення [PERSON] сільської ради та доданих до нього картографічних матеріалів вбачається, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 300 кв.м. У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом у судовому засіданні наголошували, що [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку, звела на них капітальні та тимчасові будівлі, не сплачує орендну плату, земельна ділянка використовується для комерційних потреб, а саме для вживання алкогольних напоїв відвідувачів магазину, а тому її дії є неправомірними. У звязку з чим суд наголошує, що самовільне зайняття земельної ділянки є адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Його вчинення тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також, статтею 197-1 Кримінального кодексу України встановлена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. За вчинення такого злочину встановлене кримінальне покарання у вигляді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних або арешту на строк до шести місяців. Доказів про те, що [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку суду надано не було. Крім того, суд, зазначає, що за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Враховуючи вище викладене суд, приходить до висновку, що з набуттям права власності на магазин до [PERSON] перейшло і право оренди на земельну ділянку на якій він розміщений на тих самих умовах, що були визначені і з попереднім орендарем ПП «Шамраївське» і таким чином її дії, щодо користування земельною ділянкою є правомірною. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вирішуючи питання в частині зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 200,1 кв.м. по вул.. Червоноармійські, 2 а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області то суд, вважає, що дана вимога є безпідставною, оскільки не конкретизована, у судових засіданнях представники позивача не змогли зазначити, яку саме земельну ділянку повернути та, що розміщене під будівлею чи під самочинними спорудами, а тому суд позбавлений можливості прийняти рішення, щодо заявленої позовної вимоги та крім того, дана вимога є похідною від попередньої вимоги визнати дії неправомірними, у задоволені якої суд, відмовив. Вирішуючи вимогу позивача за первісним позовом, щодо зобовязати [PERSON] провести демонтування, забетонованої площадки, паркану із бутового каменю, цегляної вбиральні та дитячої площадки то суд, звертає увагу, що у судовому засіданні не заперечувався той факт, що дані обєкти були спорудженні ПП «Шамраївське» на підставі рішення [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області від 21.08.2005 року та від 14.07.2006 року, а [PERSON] не є правонаступником ПП «Шамраївське», а тому на неї не може бути покладено обовязок, щодо демонтажу. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання відмови [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] у придбанні земельної ділянки площею 0,020 га у власність для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по вул. Червоноармійська, 2-а в с. Шамраївка Сквирського району Київської області неправомірною відмовити в повному обсязі, оскільки [PERSON] не зверталась до [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області із заявою про надання її земельної ділянки у власність, а зверталась із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність шляхом викупу, а тому дана вимога є безпідставною, щодо вимоги скасувати рішення [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області № 04-34-06 від 02.07.2014 року «Про відмову [PERSON] у розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу, площа, якої становить 0,0162 згідно договору оренди, для обслуговування нежитлової будівлі (магазин) в с. Шамраївка по вул. Червоноармійська, 2-а.» то суд, вважає, що дана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно?правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою (далі Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно?правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Відповідно до частини девятої статті 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК). Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. У подальшому були внесені зміни до цієї статті, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності субєкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки. На підставі наведеного суд, приходить до висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 ЗК. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду. Оскільки, оскаржуване рішення, було прийнято фактично через два місяці після написання [PERSON] заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та не зазначено підстав, передбачених ЗК України для відмови у їх наданні то воно підлягає обовязковому скасуванню. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про зобовязання її викупити земельну ділянку, за цінною визначеною за експертно-грошовою оцінкою то, суд, констатує, що всі рішення про викуп земельних ділянок, передачу їх в оренду здійснюється виключно на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування і суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення органу місцевого самоврядування, а тому дана вимога не підлягає задоволеню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial