Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач в липні 2018 року звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним. В обґрунтування позову позивач вказує, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема за адресою по [ADDRESS] , відповідно до структури тарифів, затверджених розпорядженням КМДА № 100 від 31.01.2007. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки відповідач є власником вказаної квартири, то зазначають, що він фактично є споживачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій , які надає ТОВ «Ліко-Житлосервіс». Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» вказують, що укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов`язковим з метою закріплення взаємних прав і обов`язків замовника і виконавця житлово-комунальних послуг. Зазначають, що 06.04.2018 року відповідачу було направлено на розгляд та підписання пропозицію укладення Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій (вих. 811/16 від 27.03.2018 року) разом з двома примірниками типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15.03.2018 року, що підписаний з боку ТОВ «Ліко-житлосервіс», що підтверджується описом-вкладенням у цінний лист, копією фіскального чеку та копією списку групових відправлень. Форма та зміст (умови) наданого на розгляд та підписання Типового договору відповідають постанові Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», на момент виникнення зобов`язань. Натомість, відповідач не повернув підписаний примірник договору та не надав оформленого належним чином протоколу розбіжностей, відповідно не було укладено договір, але вказані послуги відповідач отримав у зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на ст. 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 11, 14, 16, 641, 642 ЦК України, ст. 187 Господарського кодексу України просять суд зобов`язати відповідача укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] викладений в редакції ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 15.03.2018 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року справу направлено за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. Ухвалою від 24.01.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 23.05.2019 року відповідач надав відзив на позов. В своєму відзиві посилається на те, що він є неналежним відповідачем по справі та посилається на відсутність спору та предмету позову. Також просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки в позовній заяві позивач вказує, що здійснює експлуатацію будинку з 2015 року згідно акту прийому-передачі від 12.03.2015, в той час до позову надає акт прийому-передачі житлового будинку датований 30.12.2013. Позивач не є управителем будинку [ADDRESS] . Згідно з офіційною відповіддю на публічний запит до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо наявності/відсутності у позивача оформлених прав на прибудинкову земельну ділянку житлового будинку [ADDRESS] , отримано відповідь від 20.07.2018 № 057021-16044 про відсутність у ТОВ «Ліко-житлосервіс» права (володіння, користування, розпорядження) зазначеною земельною ділянкою, крім того повідомлено, що жодні роботи по встановленню меж прибудинкової території будинку 48-а проведене не були. Органами місцевого самоврядування, наразі, не проведено обов`язковий конкурс з визначення «управителя» житлового будинку на [ADDRESS] . Уповноважена особа Київської міської ради не підписала від імені співвласників договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на [ADDRESS] (абз. 2 ч.5 ст.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку). Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.07.2018 у справі № 826/8441/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018 та судом касаційної інстанції, визнано протиправним та скасовано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) № 668 від 06 червня 2017 року «Про встановлення тарифу та структури тарифу.) затверджений тариф визнано економічно необґрунтованим, встановлено відсутність обов`язкового переліку документів, що подаються за даною процедурою, у тому числі документів, що посвідчують право користування (володіння, розпорядження земельною ділянкою), (електронний ресурс: Єдиний державний реєстр судових рішень - http:// www. Reyestr.сourt.сov.ua//Review/75142164. Вказує, що скасуванням та втратою чинності Розпорядження № 668 від 06.06.2017, з 20.12.2008 фактично поновлюється дія Розпорядження № 442 від 30.04.2015 року. Просив суд в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на його безпідставність та з обставин викладених у відзиві. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та на підтвердження надає інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с. 6) [PERSON] на спростування надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 15.07.2019 р. де відсутня реєстрація об`єктів нерухомості за фізичною особою [PERSON] (а.с. 71). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідач посилався на те, що в кв. [ADDRESS] не проживав, не проживає та не зареєстрований, жодних послуг не споживав та не замовляв та на підтвердження надав довідку № 1576173 від 16.07.2018 та акти про не проживання та повне відключення послуг. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторона в належній формі досягла згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (абз.2 ч.1 ст.638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; учасник правочину повинен бути дієздатним ; правочин має вчинятися у формі встановлений законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Окрім того, стаття 627 ЦК України визначає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В судовому засіданні відповідач посилався на те, що пропозиції укласти договір (оферта), ані редакція проекту договору від ТОВ «Ліко-житлосервіс» на його ім`я та зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання (та нерухомості) не надходили та 06.04.2018 не надсилалися, а тому вважає, що це беззаперечно підтверджує відсутність підстав звернення до суду з огляду на відсутність «порушених прав» позивача, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України. При цьому позивач доводи відповідача не спростував. У Постанові від 07.02.2019 у справі № 742/722/17 Верховний Суд зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ст.16 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed