Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Ленінської районної у м.Донецьку ради, [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом, зазначивши в обґрунтування своїх вимог наступне. Починаючи з січня 1967 року до 21.07.2008 року вона мешкала однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Після його смерті звернулася до Сьомої Донецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.1977 року №8907. Раніше цей будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.1977 року №4193. [PERSON] [INFO] помер. З метою оформлення права власності вона звернулася до нотаріальної контори, але отримати витяг з реєстру прав власності не виявилося можливим оскільки рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 17.12.2003 року №990/14 було оформлено право власності на житловий будинок літ. Б-1 та належні до нього споруди за [PERSON], який будував свій будинок на земельній ділянці, що належала її чоловіку, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 23.06.2004 року №456 затверджено ідеальні частки співвласників домоволодіння по вулиці [ADDRESS]: [PERSON] - 28% домоволодіння, [PERSON] - 72% домоволодіння. З вказаних підстав в оформленні права власності було відмовлено. Згодом їй стало відомо, що ціла частка домоволодіння перетворилася в 28/100, вона отримала копії спірних архівних рішень, з доданими до них документами, на підставі яких вдалося встановити наступне: Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 17.12.2003 року №990/14 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок літ. Б-1 та належні до нього споруди на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.1977 року №3-32 [PERSON] (попереднього власника домоволодіння), який помер [INFO]. Зазначила, що право власності оформлене на підставі дублікату документу, за яким у 1977 році [PERSON] продав будинок по вулиці [ADDRESS] її чоловіку. Крім того виконком Ленінської районної в місті Донецьку ради прийняв рішення про оформлення права власності за померлою людиною, після його смерті через 16 років, не запитавши при цьому витяг про право власності. Зауважила, що в технічному паспорті від 2003 року, який був наданий [PERSON], земельна ділянка зображена іншого розміру та конфігурації, ніж в технічному паспорті, виготовленому станом на 18.02.1972 року, тобто на момент придбання будинку її чоловіком [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 23.06.2004 року №456 [PERSON] визначено ідеальні частки співвласників домоволодіння по вулиці [ADDRESS], як: [PERSON] - 28/100, а померлому [PERSON] - 72/100. Вважає, що внаслідок порушення Ленінською районною в місті Донецьку радою законодавства при прийнятті спірних рішень вона позбавлена законного права прийняти спадщину у встановленому законом порядку через нотаріальну контору та вимушена звертатися до суду за захистом своїх інтересів з даним позовом. 10.04.2013 року вона зверталася до Ленінського районного суду міста Донецька з адміністративним позовом про визнання дій Ленінської районної у м.Донецьку ради незаконними, скасування рішення від 17.12.2003 року №990/14 та рішення виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 23.06.2004 року №456, але ухвалою суду від 12.04.2013 року адміністративний позов був залишений без розгляду в порядку статей 99, 100 КАС України. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 392 ЦК України, просила суд визнати за нею, [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. А-1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 70,4 кв.м., у т.ч. житловою площею 22,0 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: навіс літ. Н, сарай літ. М, вбиральня літ. Р. Під час слухання справи позивача уточнила позовні вимоги, просила суд визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 70,4 кв.м., у тому числі житловою площею 22,0 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: навіс літ. Н, вбиральня літ. Р, сарай літ. М, розташовані за адресою: [ADDRESS], що складає 2/5 частки у праві спільної часткової власності; виділити в натурі 2/5 частки, що належать [PERSON], та складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 70,4 кв.м, у тому числі жилою площею 22,0 кв.м, з належними до нього будівлями та спорудами: навіс літ. Н, вбиральня літ. Р, сарай літ. М, зі складу домоволодіння, що є у спільній частковій власності, припинивши її право спільної часткової власності з відповідачем [PERSON] на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача, за довіреністю [PERSON], уточнені позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в обґрунтуванні позову. Представник відповідача, за довіреністю [PERSON], у судове засідання не з»явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав заяву відповідно до якої просив слухати справу без його участі і вирішити спір згідно діючого законодавства України, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причину своєї відсутності суду не повідомила, письмових пояснень не надала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступні обставини. Зі змісту ст. 392 ЦК вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, позивач [PERSON] з січня 1967 року до 21.07.2008 року мешкала однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON], що встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 25 вересня 2008 року (а.с. 22) [INFO] [PERSON] помер, що встановлено із свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.20) і позивач, відповідно до положень глави 86 ЦК України є спадкоємцем за законом на майно померлого, що підтверджується матеріалами спадкової справи №816, заведеної Сьомою донецькою державною нотаріальною конторою після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] (а.с.60-88). Так, звернувшись з даним позовом до суду позивач [PERSON], як на підставу задоволення позовних вимог, зазначає, що позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальній конторі, а саме 2/5 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS], у з»язку із прийняттям незаконних, на її думку, рішень виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 17.12.2003 року №990/14 (а.с.24) яким за [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок літ Б-1 та належних до нього споруд на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.1977 року №3-32 після смерті [PERSON] (попереднього власника домоволодіння), який помер [INFO]; рішення виконавчого комітету Ленінської районної в місті Донецьку ради від 23.06.2004 року №456, яким [PERSON] визначено ідеальні частки співвласників домоволодіння по вулиці [ADDRESS], як: [PERSON] - 28/100, а померлому [PERSON] -72/100 (а.с. 23). Разом з тим, на вимогу ст. 60 ЦПК України, позивач [PERSON] не надала суду жодного доказу у підтвердження незаконності вказаних рішень, вони на даний час не скасовані. Ухвала Ленінського районного суду м.Донецька від 12 квітня 2013 року, якою адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Ленінської районної у м.Донецьку ради про визнання неправомірними, скасування рішення №990/14 від 17.12.2003 року та рішення №456 від 23.06.2004 року залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України (а.с. 40), у даному випадку не є підставою вважати оспорювані рішення незаконними. Із загального правила про розподіл обов'язку по доказуванню, закріпленого ст. 60 ЦПК України, передбачені винятки в окремих нормах матеріального права, за якими обов'язок по доказуванню факту або його спростуванню перекладається на протилежну сторону (правові презумпції). У даному позові [PERSON] не оскаржує зазначені вище рішення відповідача, предметом спору є спадкове майно, тому при вирішенні спору обов»язок доказування покладено саме на позивача. Разом з тим, як вбачається із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 32-35), мають місце самовільні прибудови до будинку літ А1, що також не оспорювалося позивачем, яка вказувала на існування розбіжностей у технічному паспорті спірного домоволодіння від 1972 року та 2003 року. Так, самовільним вважається будівництво у випадках: відсутності відповідного дозволу про виділення земельної ділянки; відсутності належного проекту; істотних відхилень від проекту; грубого порушення основних будівельних норм і правил. Стосовно будинку з наведеними порушеннями неможливо здійснення цивільно-правових угод. Самовільне будівництво не породжує права приватної власності на жилий будинок, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України. Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що у самих позовних вимогах містяться певні протиріччя, зокрема ставиться питання про виділення у натурі 2/5 частки домоволодіння [ADDRESS], у той час як рішенням відповідача виконавчого комітету Ленінської районної у м.Донецьку ради від 23.06.2004 року №456, частки інші. З метою визначення розмірі ідеальних часток, можливості виділити їх в натурі, позивач під час слухання справи не ставила питання про призначення судової експертизи і разом з тим [PERSON] просить суд припинити її право спільної часткової власності з [PERSON] З урахуванням викладеного, проаналізувавши встановлені обставини справи, суд не знаходить законних підстав для визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 70,4 кв.м., у тому числі житловою площею 22,0 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: навіс літ «Н», вбиральня літ «Р», сарай літ «М», які розташовані за адресою: [ADDRESS], що складає 2/5 частки у праві спільної часткової власності та виділення в натурі 2/5 частки, що належать [PERSON], та які складаються з житлового будинку літ «А-1», загальною площею 70,4 кв.м., у тому числі житловою площею 22,0 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: навіс літ «Н», вбиральня літ «Р», сарай літ «М», зі складу домоволодіння, що є у спільній частковій власності, припинивши її право спільної часткової власності з відповідачем [PERSON] на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Тим самим, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову. На підставі ст. 376 ч.2, 392,

Outcome: dismissed