Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 6 у будинку № 3 по вул. Чумацький Шлях у м. Кременчуці. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона та її син [PERSON], [INFO], є власниками кімнати № 6 будинку № 3 по вул. Чумацький Шлях у м. Кременчуці. В квартирі зареєстровані вона, її син [PERSON] та троюрідний брат [PERSON] Проте [PERSON] з 2014 року не проживає у квартирі, оскільки виїхав на постійне місце проживання до іншого приміщення. У квартирі відсутні його особисті речі, він не приймає участі у сплаті рахунків за житлово-комунальні послуги. Перешкод у користуванні квартирою [PERSON] вона не чинила. Оскільки реєстрація відповідача у належному їй житлі створює перешкоди у його користуванні і розпорядженні ним, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд усунути перешкоди у здійснення права користування та розпорядження кімнатою 6 у будинку 3 по вул.. Чумацький шлях (колишня назва [PERSON]) у м. Кременчуці Полтавської області шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вказала, що відповідач [PERSON] не є та не був членом її сім»ї, ніколи не проживав разом з нею, вони спільного господарства не вели, його речей у кімнаті не було та не має. З її дозволу він був зареєстрований у належній їй та її сину на праві власності кімнаті з метою можливого працевлаштування. Місце проживання [PERSON] зараз їй невідоме. Жодних перешкод у користуванні квартирою вона відповідачеві не чинила. Реєстрацією відповідача у квартирі їй створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, вона не в змозі оформити субсидію, змушена платити комунальні послуги і за відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилвся, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце судових засідань шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за адресою реєстрації та публікування оголошення на сайті «Судова влада». Не подав заперечень проти позову чи будь-яких клопотань. Представник третьої особи відділу ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у його відсутність, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Кімната 6 в будинку 3 по вул. Чумацький Шлях (колишня назва [PERSON]) в м. Кременчуці Полтавської області належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджено світлокопією свідоцтва про право власності на житло від 21.12.2012, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради (а.с.14). Згідно інформації з реєстру територіальної громади міста Кременчука, [PERSON] на час розгляду даної справи зареєстрований в кімнаті 6 в будинку 3 по вул. Чумацький Шлях в м. Кременчуці, що підтверджено листом Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 9756/01-27 від 18.12.2018, довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 08.10.2018 ТОВ «Місто для людей Кременчук». (а.с.19, 25). Незважаючи на реєстрацію відповідач [PERSON] не мешкає за зазначеною адресою з грудня 2014 року, що підтверджується актом про непроживання від 08.10.2018, згідно якого [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання за адресою: квартира [INFO] [PERSON] з грудня 2014 року. Допитані в суді як свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони є сусідами [PERSON] та підтвердили, що [PERSON] не проживає у кімнаті 6 в будинку 3 по вул. Чумацький Шлях в м. Кременчуці з грудня 2014 року, тобто з моменту реєстрації, про будь-які факти, які б свідчили, що йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою, їм невідомо, його речей у квартирі вони ніколи не бачили. Матеріали справи не містять доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі чи поважності причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2. №4. №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316. 317. 319. 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник\~майна має\~право вимагати\~усунення перешкод\~у здійсненні\~ним права\~користування та\~розпорядження своїм\~майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що відповідач\~[PERSON],\~який не\~є членом\~сім»ї позивача,\~зареєстрований як\~проживаючий в\~кімнаті 6\~будинку 3\~по вул.\~Чумацький Шлях\~в м.\~Кременчуці,\~не проживає\~у помешканні\~з грудня\~2014\~року,\~а тому право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON] доказів поважності непроживання за місцем реєстрації суду не надав. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved