Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 04.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Зазначає, що [INFO] позичальник, [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість останнього перед банком становить 14032,03 грн.. Вказують, що спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлені законом строки не відмовилися від спадщини. 12.09.2019 року до відповідачів було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. З врахуванням наведеного просить стягнути з відповідачів у користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.10.2012 року у розмірі 14032,03 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності. Просила вимоги за заявою задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, суду надана заява, згідно якого останні позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просили відмовити в зв`язку з закінченням строків позовної давності. Розгляд справи просять проводити у їх відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк) та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.6-10). Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов`язальний характер. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.36). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором за [PERSON] рахується заборгованість, яка становить 14032,03 грн. (а.с.5). Встановлено також, що 02.05.2014 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Рожищенської державної нотаріальної контори з претензією кредитора відносно боржника [PERSON] (а.с.39). Згідно відповіді Рожищенської державної нотаріальної контори від 05.05.2014 року на претензію банку, після смерті [PERSON] , станом на 05.05.2014 року ніхто із спадкоємців не звертався і спадкова справа заведена на підставі вашої претензії за №122 за 2014 рік (а.с.40). Також вбачається, що 12.09.2019 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з листом-претензією про сплату заборгованості за кредитним договором 04.10.2012 року укладеного між позивачем та [PERSON] (а.с.41, 42, 43). За приписами ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Банк стверджує, що на момент смерті разом із [PERSON] проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі. Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що в паспортах цих осіб зазначене однакове місце реєстрації. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині Згідно зі ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкодавець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст.1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст.1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (п. 189). Згідно вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивач зобов`язаний протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Оскільки визначені ч.ч.2, 3 ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними строками, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійснення ним свого права, тому у позивача станом на день звернення до суду було вже відсутнє матеріальне право на задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач повідомляв боржника [PERSON] , а також після його смерті - спадкоємців, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про наявність боргу перед Банком та обов`язку його погасити. В матеріалах справи міститься лише листи-претензії від 04.09.2019 року, адресовані відповідачам по справі, однак представником АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів отримання останніми вказаних претензій. Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Поміж іншого, з листа Рожищенської державної нотаріальної контори від 05.05.2014 року вбачається, що позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника станом на 22.04.2014 року, тому саме з цього часу згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України розпочався строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Частиною 4 ст.1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON]. Разом з тим суду, всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що відповідачі як спадкоємці після смерті боржника [PERSON] успадкували будь-яке майно, в межах вартості якого зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, відповідно, ці обставини виключають можливість задоволення позову банку до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку статті 1282 ЦК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed