Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення. В заяві позивачі зазначила, що 5/12 часток квартири [ADDRESS] належить їй, [PERSON], на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори 11.06.2010 року, реєстровий № 3-289. Право власності зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 15.06.2010 року, реєстраційний № 25936342, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності 7/12 часток спірної квартири. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2013 року по справі № 334/1177/13-ц було розділено особисті рахунки та визначений порядок користування квартирою, а саме: [PERSON] виділено кімнату № 1, розміром 13,89 кв.м. та № 3, площею 13,13 кв.м.; позивачці [PERSON] виділено кімнату № 2, розміром 15,91 кв.м.; у загальному користуванні залишено кухню, розміром 5,88 кв.м., ванну кімнату, розміром 2,56 кв.м., вбиральню, розміром 1,04 кв.м., коридор, розміром 8,53 кв.м., комору, розміром 0,94 кв.м., балкон, розміром 0,73 кв.м. У спірній кімнаті проживає відповідач, зберігає в ній свої речі. Позивачка не має можливості користуватися своєю кімнатою та приміщеннями загального користування, після неодноразових спроб вирішити питання мирним шляхом, відповідач взагалі перестав пускати позивачку в квартиру, ключі від вхідних дверей не надає. Ці обставини істотно порушують права позивачки на вільне користування своїм житлом, у зв'язку із чим, вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачка просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні нею права власності на житло - квартиру [ADDRESS], виселити відповідача [PERSON] з кімнати № 2, розміром 15,91 кв.м., яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], вселити її в житлову кімнату № 2, розміром 15,91 кв.м., яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] передати їй ключі від вхідних двере квартири [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй у здійсненні права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2013 року, стягнути з відповідача сплачений при подачі позовної заяви судовий збір. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просить суд виселити відповідача [PERSON] з кімнати № 2, розміром 15,91 кв.м., яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], вселити її в житлову кімнату № 2, розміром 15,91 кв.м., яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], стягнути з відповідача сплачений при подачі позовної заяви судовий збір, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений, заперечень на позов не надав, у зв'язку із чим, проведено заочний розгляд справи зі згоди позивача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить двом співвласникам позивачці [PERSON] і [PERSON] на праві приватної власності. Позивачці [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори 11.06.2010 року, реєстровий № 3-289 (а.с.10). Право власності зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 15.06.2010 року, реєстраційний № 25936342, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2013 року по справі № 334/1177/13-ц було розділено особисті рахунки та визначений порядок користування квартирою, а саме: [PERSON] виділено кімнату № 1, розміром 13,89 кв.м. та № 3, площею 13,13 кв.м.; позивачці [PERSON] виділено кімнату № 2, розміром 15,91 кв.м.; у загальному користуванні залишено кухню, розміром 5,88 кв.м., ванну кімнату, розміром 2,56 кв.м., вбиральню, розміром 1,04 кв.м., коридор, розміром 8,53 кв.м., комору, розміром 0,94 кв.м., балкон, розміром 0,73 кв.м. Позивачка не має можливості користуватися своєю кімнатою та приміщеннями загального користування, після неодноразових спроб вирішити питання мирним шляхом, відповідач взагалі перестав пускати позивачку в квартиру, ключі від вхідних дверей не надає. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. На підставі викладеного та

Outcome: approved