Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач в лютому 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним розповсюдження відповідачем персональної інформації про [PERSON] та [PERSON] ; вилучити персональну та конфедеційну інформацію розповсюджену відповідачем без згоди позивача; зобов`язати відповідача утримуватися від будь-якого збирання , зберігання , використання та поширення персональної інформації про особу позивача та [PERSON] ; стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду 500,00 гривень та моральну шкоду 50\~000,00 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2020 року провадження по справі було відкрите. 27.03.2020 року відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що Головне управління не отримувало протиправно персональну інформацію у вигляді копій паспортів та ідентифікаційних кодів громадян [PERSON] та [PERSON] , а вказані документи були останніми надані добровільно , крім того, документи , які були підставою для прийняття постанови про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за самовільне використання земельної ділянки , були надані суду на виконання ухвали по справі 318/2377/19. ГУ Держгеокадастру\~у Запорізькій\~області важає заявлені вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.06.2020 року позивач надав уточнений позов в якому просив суд ухвалити рішення, яким ; визнати протиправними діями відповідача щодо збору персональних даних про [PERSON] у вигляді усного запиту до сільради про надання копії паспорту громадянина України [PERSON] і ідентифікаційного коду [PERSON] ;визнати протиправними діями відповідача щодо поширення розповсюдження персональної інформації про [PERSON] надання копії паспорту громадянина України [PERSON] і ідентифікаційного коду [PERSON] у судовій справі 280/4481/19 судді Васильченко В.В. справа №318/2377/19 і в судді Кіяшко В.О. справа 314/3496/19 та невизначеному колу осіб; вилучити персональну та конфіденційну інформацію розповсюджену відповідачем без її згоди про особу від матеріалів адміністративної справи відносно [PERSON] за самовільне захоплення землі від Геокадастру у Запорізькій області - її паспорт громадянина України і ідентифікаційний код. від справи в судді Кисіль Р.В. справа 280/4481/19 від судді Васильченко В.В. справа №318/2377/19 і від судді Кіяшко В.О. справа 314/3496/19; зобов`язати відповідача, утримуватися від будь якого збирання, зберігання, використання та поширення персональної інформації про її особу і особу [PERSON] , а саме інформацію щодо освіти, сімейного стану, стану здоров`я, адреси, дати місця народження, майнового стану, документи та інші персональні дані без її попередньої письмової на це згоди ; стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду 1 500 гривень і моральну шкоду 50\~000 гривень; зобов`язати Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети» Дніпровські вогні» опублікувати повний текст рішення суду по справі в друкованому засобі черговому тиражі після вступу рішення суду в силу. В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначив, що в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду є справа № 280/4481/19 за її позовом до Геокадастру в Запорізькій області. 17.10.19 року відповідач надав до справи відзив на позов та 15 документів це різні акти перевірки, схеми переписку, вимоги, протоколи по її колгоспному двору. В тому числі і лист сільради від 12.09.19 року № 02-03-11/363 до Геокадастру. В листі сільради вказано, що сільрада на усний запит Геокадастру надає копії документів, а саме-копії з господарських книг с. Грізне, паспорт громадянина України та ідентифікаційні номери гр.. [PERSON] і [PERSON] додаток на 8 аркушах. Таким чином вона дізналася що відповідач протиправно збирав її персональні дані про особу. Вважає, що відповідач протиправно зібрав персональні дані без її згоди, а потім і поширив-розповсюдив персональну та конфіденційну інформацію відносно неї та [PERSON] , до судів різних інстанцій ( справа № 280/4481/19 в судді Васильченко В.В., справа № 318/2377/19 в судді Кіяшко В.О. , справа 314/3496/19 ). Ухвалою суду від 15 червня 2020 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] та залучено до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети» Дніпровські вогні» . В судове засідання позивачка та третя особа [PERSON] ндали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи Вільнянського районного комунального підприємства «Редакція газети» Дніпровські вогні» повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, у зв`язку з чим на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність Суд, вислухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного. Спірні правовідносини врегульовані декількома законами, що регулюють питання надання інформації про фізичних осіб. Це Закон «Про інформацію», що регулює відносини щодо одержання і поширення інформації, Закон «Про захист персональних даних», що визначає захист і обробку персональних даних, а також Закон «Про доступ до публічної інформації», який надає право на отримання інформації, що знаходиться у володінні розпорядників.\~ У статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено : «інформація про фізичну особу (персональні дані)\~\~відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована…». Аналогічне визначення персональних даних закріплено у статті 1 Закону «Про захист персональних даних»: «персональні дані\~\~відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована». Відповідно до Закону «Про доступ до публічної інформації» конфіденційною є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Схоже визначення нам дає Закон «Про інформацію» у статті 21, а саме: «конфіденційною є інформація\~про\~фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов,\~а також в інших випадках, визначених законом». Так, Закон «Про інформацію» вказує, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Конфіденційною є інформація\~про фізичну або юридичну особу, крім суб`єктів владних повноважень, яка обмежена у доступі цією особою, а також попередньо обмежена законодавством до моменту, поки особа не відкриє таку інформацію за власним бажанням. Відповідно до частини другої статті 14 Закону «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи\~дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Конфіденційна інформація про особу, в тому числі персональні данні , можуть поширюватися розпорядником за згоди цієї особи або без такої згоди на підставі Закону. Так, Закон «Про доступ до публічної інформації» дозволяє поширувати таку інформацію, якщо суспільний інтерес в її отриманні переважає шкоду, яка може бути завдана розголошенням інформації. Відповідно до Закону «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право отримати інформацію незалежно від того, стосується вона його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. У пункті 1 статті 16 Закону «Про захист персональних даних» міститься відсилкова норма: «…Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації». Також, у частині четвертій статті 13 Закону «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що «усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом». Згідно ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Відповідно до п. 3.1 Пленуму адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» Закон № 2939-VІ передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Судом встановлено,\~що відповідно\~до пп.30.п.4\~Положення \~про Головного управління\~Держгеокадастру у\~Запорізькій області\~,\~відповідач здійснює державний нагляд (контроль): у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Пунктом 6 Положення визначено , що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право, зокрема , одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань. З Листа Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 12.09.2019 року за № 02-03-11/363 вбачається, що на усний запит посадової особи Відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області Сільським головою було надано посадовій особі відповідача копію паспорта та ідентифікаційного номеру [PERSON] та [PERSON] . Вказані документи були отримані відповідачем в межах наданих повноважень щодо здійснення державного нагляду (контролю): у частині дотримання земельного законодавства. 24.10.2019 року постановою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 768/0/92-19-ДК/0185/По/08/01/-19 на [PERSON] було накладене адміністративне стягнення за самовільне використання земельної ділянки. Вказана постанова була оскаржена [PERSON] про що свідчить ухвала судді Кам`янсько-Дніпровського суду Запорізької області Васильченко В.В. про відкриття провадження у справі № 318/2377/19 за позовом [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач отримав паспорт [PERSON] при здійсненні ним своїх владних повноважень при здійсненні ним своїх функцій, твердження позивача про порушення останнім вимог Закону України «Про захист персональних данних» , «Про інформацію» є безпідставним , а позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо збору персональних даних про [PERSON] у вигляді усного запиту до сільради про надання копії паспорту громадянина України [PERSON] і ідентифікаційного коду [PERSON] , визнання протиправними дій відповідача щодо поширення розповсюдження персональної інформації про [PERSON] , надання копії паспорту громадянина України [PERSON] та її ідентифікаційного коду у судовій справі 280/4481/19 судді Васильченко В.В. справа №318/2377/19 і в судді Кіяшко В.О. справа 314/3496/19 та невизначеному колу осіб, зобов`язання відповідача, утримуватися від будь якого збирання, зберігання, використання та поширення персональної інформації про особу позивача та особу [PERSON] , а саме інформацію щодо освіти, сімейного стану, стану здоров`я, адреси, дати місця народження, майнового стану, документи та інші персональні дані без його попередньої письмової на це згоди є безпідставними. Крім того, суд зазначає, що в силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України. Відповідно до\~рішення Конституційного суду України у справі № 9-зп від 25.12.1997 року\~під час розгляду справи підлягають встановленню факти або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача, дана позиція є обовязковою для виконання та дотримання судами. Разом з тим, позивачем не надано жодного обґрунтування того, що звернувшись за запитом та отримавши паспорт [PERSON] відповідачем було порушено будь які права , свободи чи інтереси [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині вилучення персональної та конфіденційної інформації розповсюдженої відповідачем без її згоди про особу від матеріалів адміністративної справи відносно [PERSON] за самовільне захоплення землі від Геокадастру у Запорізькій області її паспорт громадянина України і ідентифікаційний код, від справи в судді Кисіль Р.В. справа 280/4481/19 від судді Васильченко В.В. справа №318/2377/19 і від судді Кіяшко В.О. справа 314/3496/19, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 9 КАС України \~визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості .\~Суд розглядає\~адміністративні справи\~не інакше\~як за\~позовною заявою,\~поданою відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~позовних вимог.\~Суд може\~вийти за\~межі позовних\~вимог,\~якщо це\~необхідно для\~ефективного захисту\~прав,\~свобод,\~інтересів людини\~і громадянина,\~інших суб`єктів\~у сфері\~публічно-правових\~відносин від\~порушень з\~боку суб`єктів\~владних повноважень. Кожна\~особа,\~яка звернулася\~за судовим\~захистом,\~розпоряджається своїми\~вимогами на\~свій розсуд,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Таким правом\~користуються й\~особи,\~в інтересах\~яких подано\~позовну заяву,\~за винятком\~тих,\~які не\~мають адміністративної\~процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Відповідно до ч. 3\~ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України\~докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.2\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 N 8 «Про незалежність судової влади»\~ суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону. Рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб. Незалежність суддів при розгляді конкретних судових справ має забезпечуватись і в самому суді. У зв`язку з цим неприпустимими є: \~ \~ -\~непроцесуальний вплив\~на суддю\~з боку\~інших суддів,\~ у\~тому числі\~тих,\~що обіймають\~адміністративні посади\~в судах; \~ \~ -\~встановлення \~контролю \~за \~здійсненням судочинства\~суддею,\~виклик його\~до вищестоящих\~судів та\~вимагання звітів\~ чи\~ пояснень\~про розгляд\~конкретних справ; \~ \~ -\~витребування від\~судді будь-якої\~інформації чи\~довідок \~про хід\~ та\~ перспективи\~розгляду справи,\~ іншої\~інформації,\~ яка\~може надаватися\~лише сторонам\~у \~справі \~та \~іншим \~особам,\~ визначеним\~процесуальним законодавством,\~ а\~також відомостей,\~ які\~становлять таємницю\~нарадчої кімнати; - прийняття суддею від будь-яких осіб та розгляд ним заяв, скарг, інших документів поза встановленим законом процесуальним порядком. Врахровуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем в цій частині позовних вимог обрано спосіб захисту права, який не передбачений законом та йому суперечить , крім того, взагалі не надано доказів порушеного права , а отже в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статями\~1166,\~1167 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] жодним чином не обґрунтував та не надав доказів заподіяння йому матеріальної або моральної шкоди діями відповідача , не надав доказів що відносно нього було допущено протиправну поведінку, вчинено неправомірні дії чи бездіяльність, а тому в цій частині також в задоволенні позовних вимог слід відмовити . Позовні вимоги в частині зобов`язання опублікувати рішення суду в газеті також є безпідставними, оскільки такий спосіб захисту цивільного права не пердбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, крім того, позивачем заявлено вимогу до особи, яка не є відповідачем по справі.

Outcome: dismissed