Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2016 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», прохаючи суд про наступне: визнати те, що він не отримав від відповідача обслуговування належної якості, що він не розглянув спірну скаргу об'єктивно, всебічно, не вжив заходів до припинення неправомірних дій, не забезпечив відновлення його порушених прав, зобов'язати його зробити це належним чином, із дотриманням вимог п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року; стягнути з відповідача на його користь, на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, грошові кошти у сумі 4000 гривень та по 20 гривень за кожний наступний день, починаючи з 23 грудня 2016 року і до дня належного розгляду відповідачем скарги, якщо він зробить це раніше (а.с. 1). У ході розгляду справи подав позов у новій редакції, прохаючи суд про наступне: визнати те, що відповідач не розглянув його скарги від 07 квітня та 23 травня 2016 року належним чином, із дотриманням усіх вимог законодавства України, зобов'язати його зробити це з урахуванням п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року та повернути йому 3202 гривні 20 копійок, які він перерахував на чужий рахунок; стягнути з відповідача на його користь, на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, грошові кошти у сумі 10000 гривень та додатково по 50 гривень за кожний наступний день, починаючи з 10 березня 2017 року і до дня остаточного розгляду відповідачем скарги, якщо він зробить це раніше (а.с. 17-18). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у грудні 2015 року отримав від ПАТ «Дніпрогаз» попередження на адресу [ADDRESS], власником якої він є, яку адресовано її колишній власниці [PERSON], про відключення газопостачання у випадку несплати боргу у сумі 3202 гривні 20 копійок за спожитий газ. На це попередження оплату не здійснив, так як заборгованості не було. 18 січня 2016 року, у зв'язку з витоком газу, у зазначеній квартирі та ще у дев'яти квартирах газопостачання було відключено. 20 січня 2016 року він сплатив вказану суму на адресу відповідача. Однак, не дивлячись на це, газопостачання не було йому відновлено до цього часу. Рахунок, на який він сплатив зазначені кошти, належить колишній власниці [ADDRESS], [PERSON] Згідно з вимогами п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке створено у 2015 році для розрахунків з населенням за спожитий газ, повинно було повернути йому сплачені кошти, так як вони сплачені на чужий рахунок - [PERSON] Однак з власної ініціативи відповідач йому кошти не повернув. Прочекавши близько трьох місяців повернення коштів, 07 квітня 2016 року він звернувся до відповідача зі скаргою, вимагаючи повернути йому ці кошти, надав до скарги копії документів, з яких видно, що саме він, а не [PERSON] є власником [ADDRESS]. Листом від 13 травня 2016 року відповідач відмовився повертати йому його кошти. Після цього він знову, 23 травня 2016 року, звернувся до відповідача зі скаргою про повернення йому зазначених коштів, приклавши до неї довідку банку про те, що це саме він 20 січня 2016 року сплатив відповідачеві на рахунок [PERSON] кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок. Листом від 25 червня 2016 року відповідач повторно відмовився повернути йому його кошти. 13 липня 2016 року Правила надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, скасовано та введено нові Правила. Однак через те, що на момент його звернень до відповідача вони діяли, відповідач повинен був виконати їх вимоги та повернути йому його кошти у вказаній сумі. Вказані кошти, у зв'язку із розміром його пенсії, яку вони перевищують майже у три рази, для нього є значними. З тих підстав, що повернення йому його коштів є обов'язком відповідача, його скарги від 07 квітня та 23 травня 2016 року не вирішено у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, а відтак і вимог ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», так як він не отримав, як споживач, обслуговування належної якості. Внаслідок цього діями відповідача, який відмовився повертати йому його гроші, вимушено перераховані ним на чужий рахунок, йому завдано моральної шкоди. Ці дії відповідача вважає протизаконними, цинічними та нахабними, знущанням над ним. Вони у нього, як у нормальної людини, викликали значні хвилювання, а тому йому заподіяно значну моральну шкоду. Відшкодування цієї шкоди він оцінює у 10000 гривень та додатково по 50 гривень за кожний наступний день, починаючи з 10 березня 2017 року і до дня винесення судом рішення по справі. З цих підстав вважає, що має право на задоволення позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав позов задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що він є співвласником частини [ADDRESS] та одноосібним власником [ADDRESS] де крім нього зареєстровані ще дві особи. Фактично мешкає у [ADDRESS] Газові лічильники у вказаних квартирах не поставлено. Відповідачеві сплачуються кошти за спожитий газ не за його фактичним споживанням, по показниках лічильника, а за нормами, які встановлено для споживачів, які не мають лічильників, за трьох осіб. Тому за спожитий газ він сплачує у повному обсязі, як особа, що зареєстрована у [ADDRESS] хоча газопостачання у його [ADDRESS] йому не відновлено. Не дивлячись на те, що відповідач знає про відсутність газопостачання у [ADDRESS], він щомісяця надсилає йому рахунки за спожитий газ у цій квартирі, що при відмові у поверненні йому його коштів додатково завдає моральної шкоди. У нього є декілька позовів до відповідача та до ПАТ «Дніпрогаз», у Жовтневому та Бабушкінському судах м. Дніпропетровська, і у жодному з них він не ставив позовних вимог щодо повернення йому, на підставі вимог п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, надміру сплачених грошових коштів у сумі 3202 гривні 20 копійок, хоча усі позови стосуються незаконних дій відповідача з неналежного вирішення ним його скарги та поновлення газопостачання. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі. Пояснив, що порушень вимог чинного законодавства з боку працівників ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» ні при прийомі від позивача коштів у сумі 3020 гривень 20 копійок, ні при вирішенні його звернень не було. Так, дійсно, позивачем на рахунок товариства, який належить [PERSON], сплачено кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок, як заборгованість за спожитий природний газ. Дійсно, як видно з наданим позивачем документів, він є власником [ADDRESS]. Його скарги від 07 квітня та 23 травня 2016 року вирішені товариством належним чином, що підтверджується рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у двох цивільних справах за його позовами, які ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін. Через те, що предмет позовів [PERSON] до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська був той же, що і у цій справі - визнання того, що товариством неналежним чином розглянуто його скарги від 07 квітня та 23 травня 2016 року, з огляду на норми ч. 2 ст. 61 ЦПК України, згідно з якими обставини, встановлені зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті й самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню ще і з тих підстав, що позивач обрав спосіб захисту, не передбачений нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання вказаними судовими рішеннями законної сили позивач не має права звертатися до суду з тими ж самими позовними вимогами та оспорювати вже встановлені судом факти, як це він зробив у цій цивільній справі. Подання великої кількості цивільних справ з одними і тими ж позовними вимогами до різних судів свідчить про зловживання позивачем своїми правами та про його недобросовісність. Правила надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, діяли до 16 липня 2016 року, а зараз діють Правила постачання природного газу, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2496 від 30 вересня 2015 року. Згідно з п. 24 цих нових Правил, у разі перерахування побутовими споживачами коштів за спожитий природний газ на інші рахунки газопостачальника (крім поточного рахунку із спеціальним режимом використання для зарахування грошей за спожитий природний газ) постачальник зобов'язується повернути їх за заявою споживача або з власної ініціативи у триденний строк з моменту надходження. Таким чином, у цьому нормативному акті йдеться про рахунки постачальника газу, а не про особовий рахунок споживача газу. Позивач сплатив кошти, як борг за спожитий природній газ, як власник [ADDRESS] Однак він не вчинив дій з переоформлення особового рахунку, що був відкритий на ім'я колишньої власниці цієї квартири [PERSON], на своє ім'я, не узгодив договірні відносини у визначений законодавством спосіб із проходження інструктажу щодо безпечного користування газом у побуті, що є обов'язковою умовою для безпечного його використання; не уклав із товариством договору на постачання до його житла природного газу, який є обов'язковою умовою для постачання йому газу у відповідності до вимог п.1 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2496 від 30 вересня 2015 року, за укладенням якого у відповідності до вимог п. 5 розділу Ііі цих Правил, повинен звернутися саме він. З наведених причин відсутні підстави і для задоволення позову у частині зобов'язання товариства повернути позивачеві кошти. Через те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині позову, відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши фактичні обставини справи наданими ними письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 14 липня 1995 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно з відповідями начальника ПО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області від 06 листопада 1995 року та27 травня 1996 року, [PERSON] знята з реєстрації у [ADDRESS] з підстав продажу цієї квартири (а.с. 26). Попередженням ПАТ «Дніпрогаз», яке направлено [PERSON] на адресу: [ADDRESS], її повідомлено про те, що станом на 10 грудня 2012 року по особовому рахунку № [NUMBER] вона має борг за спожитий газ у сумі 3202 гривні 20 копійок у непогашення якого, відповідно до вимог п. 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, газопостачання буде припинено та будуть вжиті заходи для стягнення боргу у судовому порядку (а.с. 26). 20 січня 2016 року [PERSON] на особовий рахунок № [NUMBER] сплачено кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок (а.с. 26-27). 07 квітня та 23 травня 2016 року [PERSON] звертався до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зі скаргами, у яких прохав повернути йому грошові кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок з тих підстав, що після їх оплати газ до його квартири не підключено, а також тому, що товариство, у відповідності до вимог п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, повинно повернути йому ці кошти, як сплачені ним на чужий рахунок - [PERSON] (а.с. 28, 30). У відповідь на скарги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомило [PERSON] листами від 13 травня та 25 червня 2016 року, що йому відмовлено у поверненні коштів у сумі 3202 гривні 20 копійок з підстав ненадання ним документів, що підтверджують його право власності на житло та тому, що товариству не зрозуміло, на підставі чого [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення зазначених коштів та відшкодування моральної шкоди, коли ці кошти сплачено не ним, а іншою особою по своєму ж особистому рахунку № [NUMBER] (а.с. 29, 31). Рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року, які залишено в силі ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 та від 15 листопада 2016 року, у задоволені позовних вимог [PERSON], де позовними вимогами він ставив зобов'язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» належним чином розглянути його скаргу від 07 квітня 2016 року та від 23 травня 2016 року, які не розглянуті об'єктивно, всебічно та своєчасно, по яких не відновлені його права, та про відшкодування з цих підстав заподіяної йому моральної шкоди (а.с. 40-58). Листом начальника управління ПЕКЕ Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09 березня 2017 року [PERSON] повідомлено, що кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок сплачено ним за особовим рахунком № [NUMBER], який значиться за [ADDRESS]; на думку ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» кошти сплачені за належним рахунком, у зв'язку з чим підстави для їх повернення відсутні (а.с. 83). Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору (а.с. 15). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до вимог п. 5 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі, а також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з вимогами п. 32 Правил надання населення послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, газопостачальне підприємство зобов'язане у разі перерахування споживачами грошей за спожитий природний газ на інші рахунки газопостачального підприємства (крім розподільного) повернути їх за заявою споживача або з власної ініціативи у триденний строк з моменту надходження. З наведених вимог чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] є власником [ADDRESS] та співвласником [ADDRESS], де зареєстрований. Договір на газопостачання у [ADDRESS] не уклав, а особового рахунку йому, як власнику цієї квартири та споживачу газу, не відкрито. У [ADDRESS] та [ADDRESS] газові лічильники не встановлено. Тому оплата за природний газ у [ADDRESS] здійснюється в залежності від кількості осіб, які у ній зареєстровані, у тому числі і з позивача [PERSON] Через припинення газопостачання, що відбулося 18 січня 2016 року, бажаючи його відновлення [ADDRESS], він сплатив кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок на особовий рахунок № [NUMBER], який належить [PERSON] Враховуючи те, що ним оплата за спожитий природний газ здійснюється по [ADDRESS], та те, що кошти він сплатив на інший, не свій, а [PERSON] особовий рахунок, він двічі звертався до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» для повернення сплачених коштів, у чому йому було відмовлено. Виходячи з того, що кошти ним було сплачено не на свій рахунок, який не є розподільним, відповідач повинен був їх повернути у триденний строк з моменту їх надходження, що є його обов'язком, визначеним вимогами нормативно-правового акту - п. 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року. Відмовою відповідача виконати заяви позивача та вимоги зазначеного підзаконного акту під час його дії, право позивача на повернення йому його коштів порушено та підлягає судовому захисту. Суд погоджується із запропонованим позивачем способом захисту його порушеного права, так як він передбачений нормою п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України - примусове виконання обов'язку в натурі. За наявності у ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» доказів існування боргу у [PERSON] за спожитий природний газ у [ADDRESS] у сумі 3202 гривні 20 копійок, він має право звернутися до суду для вирішення цього спору. В іншій частині позов не підлягає задоволенню з тих підстав, що спір про неналежний розгляд його скарг від 07 квітня та 23 травня 2016 року вже вирішено по суті. Підстав вважати, що діями відповідача позивачеві заподіяно моральну шкоду суд не вбачає тому, що позивач самостійно перерахував спірні кошти відповідачеві за підключення припиненого газопостачання, а потім, внаслідок не відновлення газопостачання, прохав повернути йому ці кошти. На підставі викладеного,

Outcome: partial