Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 31.05.2016 р. між відповідачами фактично був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 52 340 грн. строком до 01 вересня 2016 р., що підтверджується відповідною письмовою розпискою складеною останнім. Далі позивач зазначає, що 01.07.2016 р. між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання передала позивачу право вимоги до відповідача [PERSON] щодо боргу на суму 52 340 грн. Позивач, як новий кредитор 14.09.2016 р. направив на адресу відповідача [PERSON] письмову претензію з вимогою про повернення суми позики в розмірі 52 340 грн., проте, до теперішнього часу відповідачем [PERSON] кошти не повернуті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму позики в розмірі 49 530 грн. та 3 000 грн., передбачених Договором про відступлення права вимоги, також, позивач просить суд стягнути судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з урахуванням письмових заперечень. які надійшли до суду 04.05.2017 р. від відповідача [PERSON] (а.с. 34-35). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, 28.04.2017 р. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 31), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідно з наданої позивачем копії розписки від 31.05.2016 р. вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався до 01.09.2016 р. повернути кошти в розмірі 52 340 грн. (а.с. 6). Проте, суд приходить до висновку, що надана позивачем копія розписки (а.с. 6) не свідчить про виникнення між сторонами договірних зобов'язань, а саме: передачу саме відповідачкою [PERSON] у борг відповідачу [PERSON] коштів, а тому не приймає до уваги посилання позивача, що факт наявності спірної розписки саме у позивача підтверджує грошові зобов'язання відповідача саме перед відповідачкою [PERSON], та у зв'язку зі зміною кредитора, перед позивачем [PERSON], оскільки в судовому засіданні позивач не зміг надати суду належні пояснення та докази чому у спірній розписці відсутня інформація про особу, яка позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено та позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено факт грошових зобов'язань відповідача [PERSON] перед відповідачкою [PERSON], та позивачем [PERSON], як новим кредитором, відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 01.07.2016 р. (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не довів в судовому засіданні позивні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed