Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилався на те, що 14.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість розміром 117000,00 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник відповідача проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву зазначав, що відповідач визнав, що неналежно виконував взяті на себе зобовязання, що спричинило порушення умов договору та прав позивача. Однак, враховуючи, що з 27.12.2013 року відповідач не виконував взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту, а позивач звернувся до суду із позовом лише 25.02.2018 року, просив застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23.04.2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.07.2008 року в розмірі 117000,00 (сто сімнадцять тисяч) гривень та судові витрати в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн 00 коп.) гривні (а.с.57-59). Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 07.06.2018 року, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23.04.2018 року задоволено, рішення скасовано та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.12.2018 року провадження у справі зупинено до вирішення справи № 774/135/18 за заявою [PERSON] про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 31 березня 2015 року до набрання у вказаній справі законної сили судового рішення. Ухвалою суду від 27.03.2019 року провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Щодо пропуску строку позовної давності надала пояснення, згідно яких 31.03.2015 року винесено рішення Третейського суду №2524/2015, яким позов банку задоволено повністю, що у відповідності до ст.264 ЦК України являється підставою для переривання строку позовної давності. Також зазначала, що 22.04.2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за якою відповідач повідомлений про всі умови кредитування, в тому числі й щодо збільшення строку позовної давності до 50 (пятдесяти років), передбаченого п.1.1.7.31 Правил та Умов. Тому, просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 14.07.2008 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами укладеного договору, який складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Згідно з умовами договору, строк погашення процентів за кредитом та кредиту здійснюється в порядку - щомісячно за попередній місяць. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 117000,00 грн, яка складається з наступного: - 5068,16 грн - заборгованість за кредитом; - 111931,84 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказані обставини підтверджуються копіями наданих доказів, зокрема: -заявою про приєднання до Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку від 14.07.2008 року, згідно з якою [PERSON] ознайомлений з Умовами та Прравилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, просив відкрити рахунок та надавати відповідні послуги (а.с.14); -довідкою про умови кредитування за якою базова ставка в місяць становить 3%, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить: пеня 1 (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту та пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць) та нараховується один раз в місяць ( (а.с.15); -умовами та правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку (16-21); - розрахунком заборгованості за договором №б/н від 14.07.2008 року станом на 31.12.2017 року, з якого вбачається наявна заборгованість в сумі 117000,00 грн (а.с.9-12). Згідно з статутом ПАТ КБ «ПриватБанк», за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року публічне акціонерне товариство КБ ПРИВАТБАНК є правонаступником всіх прав та зобовязань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.27). Згідно з статутом АТ КБ «ПриватБанк», за рішенням загальних зборів акціонерів від 21.05.2018 року №519 Акціонерне товариство КБ ПРИВАТБАНК є правонаступником всіх прав та зобовязань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому суд при вирішенні даного спору застосував нормами права, що безпосередньо регулюють такі відносини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Указані положення регламентовані ст.ст. 610-612 ЦК України. За умовами договору, укладеного сторонами, відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Сторонами не заперечувалося неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення умов договору. Указані обставини також підтверджуються наявними у справі доказами. Проте, відповідач, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, подав клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на ту обставину, що позивачем пропущено такий строк, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж щодо погашення заборгованості відповідачем здійснений 27.12.2013 року. Позивач у поясненнях, наданих на відзив зазначав, що позов заявлено в межах строку позовної давності, оскільки 31.03.2015 року винесено рішення Третейського суду №2524/2015, згідно з яким позов банку задоволено повністю, що у відповідності до ст.264 ЦК України являється підставою для переривання позовної давності (а.с.105). Щодо вказаної обставини, представник відповідача надав до суду ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2018 року за якою скасовано рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 31.03.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.182), яка постановою Верховного суду від 14.03.2019 року залишена без змін. Вирішуючи клопотання про застосування строку позовної давності, заявленої відповідачем, суд виходив з наступного. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідача датований 27.12.2013 року (а.с.11), датою подачі позовної заяви є 25.02.2018 року - дата відправки позовної заяви (а.с.28). Також, позивачем додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON], з якої вбачається, що строк дії кредитної картки датується 01/14 (а.с.13). Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за якою відповідач повідомлений про всі умови кредитування, в тому числі й щодо збільшення строку позовної давності до 50 (пятдесяти років), передбаченого п.1.1.7.31 Правил та Умов, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Отже, подача позовної заяви відбулася в межах строку позовної давності, сплив якого почався 01.02.2014 року. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню, а також на підставі ст.141 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved