Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон, без згоди та супроводу батька [PERSON], в період з 2016 року по 2021 рік, у Єгипет, Туреччину, ОАЕ, Чорногорію, Грецію (Кіпр), Болгарію, Грузію, Туніс, терміном перебування протягом одного місяця щороку. Обґрунтувала позов тим, що вона разом із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] За рішенням суду місце проживання дитини визначено разом із позивачем. Дитина потребує відпочинку та оздоровлення, позивач має намір та можливість вивезти дитину за кордон, однак відповідач добровільно дозволу для виїзду дитини за кордон не надає. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просила надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон, без згоди та супроводу батька [PERSON], в період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2018 року, у Єгипет, Туреччину, ОАЕ, Чорногорію, Грецію (Кіпр), Болгарію, Грузію, Туніс. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини у країни, вказані в позовній заяві, в період з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2010 року. Від даного шлюбу в подружжя є син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І?ИД номер 027965 від 09 червня 2005 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою ОСББ «[PERSON], 53». Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, батько дитини відповідач [PERSON] добровільно дозволу для виїзду дитини за кордон не надає. У звязку із тим, що дитина потребує відпочинку та оздоровлення, позивач [PERSON] має намір та можливість виїхати з дитиною за кордон. Конвенцією про права дитини (ст.3), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України\~визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57 з наступними змінами та доповненнями виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, беручи до уваги, що батько неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] не заперечує проти виїзду сина за кордон в період з 01 червня 2016 року по 30 травня 2017 року в Єгипет, Туреччину, ОАЕ, Чорногорію, Грецію (Кіпр), Болгарію, Грузію, Туніс, та наявні підстави для виїзду дитини разом із матір'ю позивачем [PERSON], що зумовлено тим, що дитина потребує відпочинку та оздоровлення, здійснення позивачем у повному обсязі батьківських прав та виконання батьківських обов'язків щодо дитини, для забезпечення її найкращих інтересів, суд вбачає достатні підстави для часткового задоволення позову шляхом надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON], встановивши оптимальним період виїзду дитини за кордон з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року, у такі країни: Єгипет, Туреччину, ОАЕ, Чорногорію, Грецію (Кіпр), Болгарію, Грузію, Туніс. На підставі наведеного, відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57,

Outcome: partial