Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 36 в будинку 21 по вул.Сабурова ([PERSON]) в м.Овруч Житомирської області та виселення його з вказаної квартири, мотивуючи тим, що позивач є власником житлового будинку за вказаною адресою на підставі договору дарування; відповідач ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою, однак продовжує проживати у квартирі позивача, незважаючи на те, що між сторонами у справі шлюб розірвано, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом; між сторонами у справі склались неприязні стосунки, відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, що негативно впливає на розвиток неповнолітніх дітей, з приводу чого позивач неодноразово зверталась в правоохоронні органи, проте відповідач добровільно виселитись не погоджується, тому позивач на підставі ст.ст.16, 317, 321,391 ЦК України та ст.116, 157 ЖК України просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки позивач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень проти позовну не висловив, клопотань не заявляв. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, погодилась на заочний розгляд справи, пояснила, що незважаючи на те, що шлюб з відповідачем давно розірваний і позивач є одноосібним власником житла, відповідач продовжує проживати у належному позивачу житлі разом із їх спільними двома дітьми; відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, бійки, що негативно впливає на неї та дітей, а тому просить позов задоволити, Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, пояснила, що це відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей сторін, про що був складений висновок органу опіки і піклування від 06.09.2016 року, який знаходиться у матеріалах справи. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в м.Овруч Житомирської області, що стверджується копіями договору дарування квартири ВРО № 166461, посвідченого державним нотаріусом Овруцької ДНК 21.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2049, витягу з державного реєстру правочинів № 10839914 від 21.12.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав № 32845574 від 12.01.2012 року. У вказаній квартирі мають зареєстроване місце проживання та фактично проживають позивач [PERSON], [INFO], та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою КП «Комунальник» Овруцької міської ради за № 7291 від 29.08.2016 року та висновком Органу опіки і піклування Овруцької РДА від 06.09.2016 року № 02-25/1673. Відповідач [PERSON], [INFO], з 05.07.1997 року зареєстрований в [INFO], що стверджується копіями сторінок його паспорта ВМ 151840. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 19.02.2016 року у справі № 286/49/16-ц, яке набрало законної сили 09.03.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. Як пояснила позивач, відповідач продовжує фактично проживати у квартирі позивача за адресою: Житомирська область, м.Овруч, вул.Героїв Майдану (колишня Сабурова), 21, кв.36, без реєстрації, добровільно виселитись не бажає, хоча останнім часом почав не приходити додому. Факт спільного проживання сторін за вказаною адресою підтверджується також висновками про результати розгляду повідомлення громадянки [PERSON] від 26.01.2015 року, від 10.12.2015 року, від 05.09.2016 року, складеними дільничним інспектором поліції та начальником сектору Овруцького ВП, затвердженими начальником Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року № 6-57цс12. Проте, як вказано в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верхованого суду України від 09.11.2005 року, при вирішенні питань про усунення перешкод у користування житлом, в якому проживають колишні члени сімї власника, необхідно застосовувати норми ЖК України, а не норми законодавства про власність. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно з ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку (ч.3). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (тобто подружжя, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4). Тобто згідно з ч.4 ст156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сімї права користуватися займаним приміщенням. Згідно з ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відтак, власник житлового будинку має право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів його сімї, відповідно до ст.157 ЖК України, але тільки за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верхованого суду України від 09.11.2005 року. У відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідач вселився до позивача як член його сімї; після розірвання шлюбу між сторонами продовжує проживати у належній позивачу квартирі без реєстрації як колишній член сімї, хоча має зареєстроване постійне місце проживання за іншою адресою і ніколи не був зареєстрований за адресою належної позивачу квартири. Із-за спільного проживання між сторонами виникають сварки на побутовому грунті, у звязку з чим дільничним інспектором поліції неодноразово виносились офіційні попередження відповідачу про неприпустимість насильства в сімї та складено щодо [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, що ствержується висновками про результати розгляду повідомлення громадянки [PERSON] від 26.01.2015 року, від 10.12.2015 року, від 05.09.2016 року від 26.01.2015 року, від 10.12.2015 року, від 05.09.2016 року, складеними дільничним інспектором поліції та начальником сектору Овруцького ВП, затвердженими начальником Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області. Таким чином, відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а застосовані до нього заходи впливу попередження поліції, виявились безрезультатними. Відтак, враховуючи норми ч.1 ст.116 ЖК України, відповідач підлягає виселенню з житла позивача без надання іншого житлового приміщення. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Тому

Outcome: approved