Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому прохав суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2013 р. станом на 16.01.2019 р. у сумі 12222,98 грн., з яких: 3151,31 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8013,43 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 558,24 грн. штраф (процентна складова); а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 16.09.2013 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі відповідно до діючих у Банку Тарифів. Своїм особистим підписом в Анкеті-заяві клієнта відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами Банку» складає Договір про надання банківських послуг. Всупереч нормам закону та умов Договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, не повертає кредит, внаслідок чого, утворилась заборгованість, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві прохав суд розгляд справи провести за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 16.09.2013 року відповідач підписав Анкету-заяву клієнта Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Умови договору). Відповідно до даної Заяви відповідач підтвердив своїм підписом, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Разом з тим, своїм особистим підписом у Заяві відповідач підтвердив факт свого ознайомлення та згоди з Умовами та правилами надання банківських послуг. Пунктом 1.1.7.11 Умов договору передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Пунктом 1.1.7.3.Умов Договору передбачено, що картрахунки відкриті на невизначений строк. Укладений між сторонами договір відповідає порядку укладення договорів приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу було відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, у порядку п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов договору, з правом Банку в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт. Таким чином, між сторонами 16.09.2013 року виникли кредитні правовідносини. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг сторони узгодили право Банку в односторонньому порядку змінювати розмір кредитного ліміту (збільшувати/зменшувати) та прийняття позичальником будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач взяв на себе зобов`язання (п. 2.1.1.5.5 Умов договору) погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та сплачувати комісії. Із розрахунку вбачається базова процентна ставка змінювалась протягом часу користування кредитними коштами, що відповідає Умовам договору. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати Тарифи банку, які викладені на офіційному сайті https://privatbank.ua/kredity/, та інших умов обслуговування. Умовами та правилами надання банківських послуг сторони обумовили інформування клієнта про зміни умов кредитування шляхом встановлення обов`язку клієнта отримувати виписки по рахунку. Вразі незгоди із змінами, позичальник, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов`язувався погасити заборгованість та подати банку письмову заяву про розірвання договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником було порушено строк повернення чергової суми кредиту у зв`язку з чим виникла заборгованість, станом на 16.01.19 р. у сумі 12222,98 грн., з яких: 3151,31 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8013,43 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 558,24 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими йому у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак порушив обов`язок щодо своєчасного повернення кредитних коштів. Враховуючи викладене, суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо стягнення із відповідача нарахованих пені та штрафів, суд зауважує наступне. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Так, з письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачу, позивачем нараховано пеню у розмірі 8013,43 грн. Крім цього, до відповідача також застосовано штраф за порушення грошового зобов`язання у розмірі 500,00 грн.(фіксована частина) та 558,24 грн. (процентна складова). Стосовно стягнення із відповідача нарахованих пені та штрафу, суд зауважує наступне. У відповідності до положення ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому суд, керується принципами справедливості та розумності. З огляду на вказане суд відхиляє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованої Банком пені у повному обсязі, та вважає обґрунтованим стягнення штрафних санкцій, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 157,57 грн. штраф (процентна складова - 5% від суми загальної заборгованості по тілу кредиту та процентам). За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості на загальну суму 3808,88 грн., з яких: 3151,31 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 157,57 грн. штраф (процентна складова). В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 598,62 грн. (розрахунок: (3808,88 грн./12222,98 грн.)х1921,00 грн./100%).

Outcome: partial