Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 р. по 24.11.2015 р., який розірваний рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2015 р. а.с.11. 17.01.2014 р. під час шлюбу сторін з АТ «ВТБ БАНК» було укладено кредитний договір, за яким на споживчі потреби сім`ї [PERSON] який є позичальником по договору було надано кредит в сумі 49936 грн. на строк по 17.01.2017 р. а.с.14-15. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27.02.2017 р. кредитні кошти отримані позивачем згідно договору з АТ «ВТБ БАНК» на той час ПАТ «ВТБ БАНК» в сумі 49936 грн. визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спірні правовідносини регулюються нормами статей 57, 60 СК України які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини другої статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. З аналізу зазначеної норми слідує, що в даному випадку спільним сумісним майном подружжя на час перебування в зареєстрованому шлюбі є грошові кошти які сплачувались подружжям в рахунок виконання боргового зобов`язання. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані кредитні грошові кошти, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Таким чином позивач [PERSON] повинен був довести в суді розмір виконаних ним особисто кредитних зобов`язань після розірвання шлюбу, та відповідно вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини цих коштів, чого позивач не зробив та не довів суду належними доказами. В позовній заяві позивач [PERSON] вказує на отримання кредиту в сумі 49936 грн., вказує на сплату в період шлюбу коштів в сумі 56650 грн. по вказаному договору, але не приводить будь яких розрахунків того, яка сума залишилася до сплати, скільки саме коштів він сплатив самостійно, не проводить розрахунок який розмір 1/2 частки від цих коштів. Оскільки позивач не зазначає конкретно суму кредитних зобов`язань подружжя після розірвання шлюбу, суд позбавлений можливості встановити період та суму сумісних платежів подружжя, виходячи з принципу диспозитивності розгляду заявлених позовних вимог відповідно до ст.13 ЦПК України. Проводячи аналіз наданих позивачем доказів, то в рішенні суду від 27.02.2017 р. а.с.12-13 на яке посилається позивач та суд також відсутній розрахунок зобов`язань сторін, встановлено що 49936 грн. становить сума кредиту яку визнано спільною сумісною власністю подружжя, встановлено виконання зобов`язань по договору на суму 56650 грн. Відповідно до ст.12 ч.3 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77, 79 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За клопотанням позивача судом оголошувалася перерва для надання довідки банку про розмір платежів проведених позивачем після розірвання шлюбу, але позивач надав суду довідку АТ «ВТБ БАНК» від 13.03.2019 р. про відсутність заборгованості по кредитному договору, без зазначення будь яких сум і на підставі наданих суду доказів позивач вважав можливим закінчувати з`ясування обставин та перевірки їх доказами Таким чином на думку суду позивач [PERSON] не надав суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували розмір обов`язку подружжя по кредитному договору після розірвання шлюбу, який на думку позивача ймовірно міг становити 28875 грн., з яких 14437,50 грн. позивач вимагав стягнути з [PERSON] як 1/2 частину сплачених ним кредитних коштів; тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.65, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: dismissed