Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на: земельну ділянку №1 площею 0,0798 га, земельну ділянку № 2 площею 1,6906, земельну ділянку №3 площею 0,1559 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області,та належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], від 10.04.2002 року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її баба [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли зазначені вище земельні ділянки. Наголошує на тому, що оскільки вона на момент смерті баби постійно проживала із нею у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України не звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, вона фактично прийняла спадщину та набула право власності на спадкове майно. Стверджує, що право власності спадкодавця на землю підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], від 10.04.2002 року, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію її права на спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали суду належним чином засвідчені заяви у яких просять позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у їхній відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельна ділянка №1 площею 0,0798 га, ділянка №2 площею 1,6906, ділянка №3 площею 0,1559 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], від 10.04.2002 року. Вказане підтверджується також довідкою № 522 від 12.11.2012р. виданою виконкомом Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, згідно з якою [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 1,9263 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту від 30.09.2009 року, посвідченого Гуль К. секретарем Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] зазначені земельні ділянки заповіла своїй онуці [PERSON] Як вбачається з довідки № 546 від 28.11.2012 р. виданої Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті, тобто до 26.04.2012р., проживала в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області у житловому будинку за № [NUMBER] вулиця без назви. Разом з нею до дня її смерті проживала без реєстрації і вела спільне господарство її онука [PERSON]. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач на момент смерті баби постійно проживала із нею, у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України не звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, вона фактично прийняла таку та набула право власності на земельні ділянки: №1 площею 0,0798 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, №2 площею 1,6906 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, №3 площею 0,1559 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на земельні ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], від 10.04.2002 року, однак оригінали такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, а також того факту, що позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на момент її смерті, вона фактично набула право власності на спадкове майно.

Outcome: approved