Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Н.М., звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, [PERSON] , є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично не проживає за зазначеною адресою. Речей [PERSON] у належному позивачу будинку немає, він не цікавиться його станом, не сплачує комунальні платежі та не бере участі у ремонті будинку та його утриманні. Також він не є членом родини позивача або наймачем цього житлового будинку. Врегулювати питання щодо зняття з реєстрації [PERSON] не має можливості, оскільки місце його знаходження не відоме з 1.11.2014 року. Реєстрація у будинку особи, яка фактично не проживає, порушує право власника на розпорядження, володіння та користування належним на праві приватної власності майном. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Пономаренко Н.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Також зазначила, що відповідач є колишнім власником будинку. З 2014 року він виїхав до Росії, зв`язок з ним втрачений. Навіть під час укладення договору купівлі-продажу будинку він не був присутнім, угода була оформлена на підставі довіреності. Утримання будинку здійснює позивач, речей відповідача у будинку немає. Його реєстрація перешкоджає позивачу в оформленні субсидії та вільному користуванні належним йому майном. У добровільному порядку вирішити це питання неможливо. 20.10.2021 року представник заявника надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце,\~день та\~час слухання\~справи був \~повідомлений належним\~чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33-34, 44-45). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України\~за наявності\~згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала. 20.10.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вони є сусідкою позивача. Відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] давно не проживає, його речей в будинку немає. Позивач проживає разом з дружиною та вони удвох доглядають за будинком, городом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила про те, що [PERSON] у цьому будинку не проживає з листопада 2014 року, він виїхав до Росії, повертатися не збирається. В 2019 році відповідач прислав їй довіреність на продаж будинку. Він просив її виписати його з будинку, так як самостійно він цього не може зробити, речей та майна відповідача в будинку не залишилося. В будинку за адресою: [ADDRESS] проживає позивач [PERSON] разом з дружиною, вони сплачують комунальні послуги, доглядають за будинком. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно Договору купівлі- продажу від 23.10.2020 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 №2293112778 встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який розташований в [ADDRESS] (а.с.6-9). Згідно домової книги громадян, що проживають по [ADDRESS] в будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9-11). Згідно копій квитанцій за сплату комунальних послуг, платником є [PERSON] (а.с.15-18). В даному будинку, окрім позивача, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Сватівської міської ради Луганської області №2330 від 20.05.2021 (а.с. 12). Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз. 2 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин непроживання у приміщенні. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні інші домовленості щодо користування житлом (суду не надано доказів на підтвердження їх наявності), враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідача у житловому будинку понад шість місяців, не надано доказів щодо поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved