Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

позивач [PERSON] у лютому 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений 19 жовтня 1991 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Мінського району у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2014, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Проживають окремо з січня 2018 року. Збереження шлюбу вважає неможливим. У сторін [INFO] народився син [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 08 травня 2019 року позивач подала заяву про зміну предмету позову, в якій просила судвстановити режим окремого проживання між подружжям [PERSON] та [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили. Змінені позовні вимоги позивач обґрунтовує інтересами спільного сина [PERSON] . Пояснює, що дитині дуже складно переживати непорозуміння сторін, тому вважає достатнім обмежитись позовною вимогою про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Позивач у підготовчесудове засідання 05.07.2019 не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у підготовчесудове засідання 05.07.2019 не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій позов з урахуванням зміни предмета визнав. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про встановлення режиму окремого проживання між подружжям, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 19 жовтня 1991 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Мінського району у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2014 (а.с.5). Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, проте з урахуванням інтересів спільної дитини шлюб розривати сторони не бажають, а мають на меті встановити режим окремого проживання між подружжям. Визнання позову про встановлення режиму окремого проживання між подружжям не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 133, 141, 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved