Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] на попередньому судовому засіданні від своїх позовних вимог відмовився, просив залишити їх без розгляду. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Ренійський мясокомбінат» зустрічні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі. Третя особа [PERSON] на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: звіт про проведення незалежної оцінки вартості комплексу нежитлових будівель та споруд № 3 розташованого на території Долинської сільської ради Ренійського району від 27.12.2016р.; копія статуту ПАТ «Ренійський мясокомбінат» затверджений 2011р.; копія технічного паспорту на комплекс нежитлових будівель та споруд № 3 розташованого на території Долинської сільської ради Ренійського району; копія договору оренди земельної ділянки № 1 від 27.02.2003р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Ренійський мясокомбінат» та просив визнати за ним право власності на обєкт нежитлової нерухомості. На попередньому судовому засіданні третьою особою [PERSON] був поданий зустрічний позов, який позивач [PERSON] визнав, не заперечував проти його задоволення та одночасно просив залишити його первісний позов без розгляду. Так, третя особа [PERSON] звернувся до суду із зустрічними вимогами про визнання за ним права власності на комплекс нежитлових будівель та споруд № 3 за межами населеного пункту Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, зазначивши, що протягом 2 років він користується обєктом нежитлової будівлі, який складається з будівлі літ. А загальною площею 378,10 кв.м., вбиральні літ. Б, огорожі 1-2, споруди -3. Зазначений об'єкт нерухомості розташований на земельній ділянці площею 3,14 га. Власником спірного обєкту нерухомості був «Аеропорт», про що здійснено запис в технічному паспорті від 04.03.1994 року, однак ніяких первісних документів не збереглося, будь- які документи про власність «Аеропорту» втрачені. У березні 2003р. ПАТ «Ренійський мясокомбінат» за рішенням засідання Наглядової наради передав у власність вказаний обєкт нерухомості [PERSON], він почав мешкати в ньому та господарювати, вважаючи, що є фактичним власником. У 2015р. між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю продаж зазначеного об'єкту нежитлової нерухомості. Так, на підтвердження чого було видано розписку. По теперішній час належним чином будівля не переоформлена. Третя особа [PERSON] на сьогоднішній день продовжує користуватися вказаним обєктом нежитлової нерухомості будівлею, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будівлею та утримує її. За весь час володіння даним нерухомим майном власники жодного разу не витребували у [PERSON] майно, вимог щодо повернення будівель не висували. Крім того, сторони домовились, що посвідчать укладений договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину [PERSON] користується обєктом нежитлової нерухомості, організував догляд за ним, зробив в ньому поточний ремонт. З метою нотаріального засвідчення правочину [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON], однак він від зустрічі відмовився, мотивуючи, тим що мешкає та працює у іншому місті. Крім того, пізніше третя особа дізнався, що [PERSON] не є власником нерухомого майна, тому не мав взагалі права відчужувати його. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на обєкт нежитлової нерухомості на себе, йому було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] вимушений був звернутися із зустрічним позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають залишенню без розгляду, а зустрічні позовні вимоги третьої особи [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі третя особа яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення фактичної угоди про купівлю-продаж комплексу нежитлових будівель та споруд № 3 за межами населеного пункту Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, оскільки не набув права власності на нерухомість. Отже, вбачаються правові підстави для набуття за третьою особою [PERSON] права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої [PERSON] продав, а [PERSON] купив комплекс нежитлових будівель та споруд № 3 який розташований на території Долинської сільської ради Ренійського району, на підтвердження чого було видано розписку. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою оформлення договору купівлі - продажу та нотаріального засвідчення правочину, [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON], але він від посвідчення договору ухилявся. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на нежитлові будівлі на себе [PERSON] було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, про що свідчить розписка, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Третя особа [PERSON] фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину організував догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. В даний час звернення за оформленням комплексу нежитлових будівель та договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання [PERSON] з цього приводу відповідачем [PERSON] не сприймаються, оскільки потребують додаткових матеріальних витрат. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки [PERSON] щодо обєкту нежитлової нерухомості та встановленні права на нерухомість у [PERSON] як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на комплекс нежитлових будівель та споруд № 3 за межами населеного пункту Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області за [PERSON] як добросовісним набувачем.

Outcome: approved