Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому згідно уточнень просить розділити між сторонами майно, виділивши позивачу в користування: кухонні меблі українського виробництва 1300 грн., холодильник SAMSUNG RL48RLBSW1 - 5000 грн., плиту газову - ORION ORCK-010 - 2800 грн., водонагрівач ELECKTROLUX EWH 50 Centurio Digital - 2000 грн., а всього на суму 11100 грн. Інше майно, а саме: кондиціонер HANSA HAS-07H - 2500 грн., стіл комп'ютерний СК311 - 1500 грн, шафа плательна «Софія» - 2700 грн., кухонні меблі українського виробництва (шафа під посуд, акап, тумба/мойка, шафа для круп) - 2000 грн., посуд «Піон» - 500 грн., телевізор BRAVIS LED-16A80B - 1000 грн., туалет компакт - 1000 грн., а всього на суму 11700 грн., виділити в користування відповідачу, а також, позивач просить стягнути із відповідача на її користь 300 грн., грошової компенсації за різницю вартості майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2008 року по 06 травня 2014 року. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із позивачем та находяться на її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та участі в їх утриманні не приймає. За час спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: 1. кондиціонер HANSA HAS-07H - 2500 грн., 2. стіл комп'ютерний СК311 - 1500 грн., 3. шафа плательний «Софія» - 2700 грн., 4. кухонні меблі українського виробництва - 1300 грн., 5. кухонні меблі українського виробництва (шафа під посуд, акап, тумба/мойка, шафа для круп) - 2000 грн., 6. холодильник SAMSUNG RL48RLBSW1 - 5000 грн., 7. плита газова - ORION ORCK-010 - 2800 грн., 8. водонагрівач ELECKTROLUX EWH 50 Centurio Digital - 2000 грн., 9. посуд «Піон» - 500 грн., 10. телевізор BRAVIS LED-16A80B - 1000 грн., 11. туалет компакт - 1000 грн., Дане майно знаходиться у відповідача, добровільно його розділити сторони не можуть, а тому позивач вимушена була звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні була допитана в якості свідка, [PERSON], яка пояснила суду, що вона була подругою подружжя [PERSON], була у них в гостях та бачила в яких житлових умовах вони проживають. Пояснила, що подружжя разом здійснювало ремонт у квартирі та купляли нові меблі. В судовому засідання також була допитана свідок [PERSON], яка суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], бачила, що до квартири де проживало подружжя заносили покупки, що саме та на які кошти вони були куплені їй не відомо. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 КПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів. висновків експертів. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, судом було досліджено чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом розглядом справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 11 жовтня 2008 року був зареєстрований шлюб Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Позивач зазначає, що зазначене спірне майно знаходиться у відповідача, добровільно розділити його [PERSON] не бажає. Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 69-71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розподілити майно за взаємною згодою. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, позивач [PERSON] має право вимагати розподілу майна, яке було набуте в період її шлюбу з відповідачем [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 71 СК України також передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що поділу підлягає тільки наявне майно. Позивачем [PERSON] у позові ставиться питання про розподіл спільного майна подружжя, яке було придбано за час спільного проживання в шлюбі. Однак, в матеріалах справи відсутні дані про наявність спільного майна подружжя на час розгляду справи та місце його знаходження, про наявність вказаного майна саме в помешканні, де проживає відповідач, про те, що вказане майно було придбано саме в період шлюбу, тобто відсутні докази, які підтверджують той факт, що спірне майно є в користуванні і наявне у відповідача по справі на час розгляду справи по суті, зокрема, відсутній акт опису майна, яке знаходиться в користуванні відповідача за місцем його проживання. Разом з тим, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду, позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог,не надано жодного доказу про те, що вказане нею в позовній заяві майно було набуте під час шлюбу, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed