Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Друга Дніпропетровська держнотконтора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є рідним братом [PERSON], що померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 19 січня 2009 року. За життя [PERSON] залишила заповіт, що був складений 28 липня 2004 року, в якому було зроблено наступне розпорядження: усе належне мені майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, а саме двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], усі майнові права та обов'язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, що належатимуть мені на день смерті, я заповідаю [PERSON].У встановлений законом строк він звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від [PERSON] і 22 липня 2009 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]. Отже, оскільки на праві власності [PERSON] належала також квартира за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, він звернувся повторно із заявою від 07 листопада 2012 року до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], але державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що є необхідність розтлумачити положення заповіту. Позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м., житлова площа складає 27,6 кв.м., що розташована на 3 поверсі, складається з приміщень № 1 - коридор (4,8 кв.м.), № 2 - житлове (17,1 кв.м.), № 3 - житлове (10,5 кв.м.), № 4 - кухна (7,6 кв.м.), № 5 - туалет (1,2 кв.м.), № 6 - ванна (2,0 кв.м.), № 7 - комора (0,3 кв.м.), І - лоджія (2,0 кв.м.) в порядку спадкування за заповітом. Позивач надав суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило Представник третьої особи Другої Дніпропетровської держнотконтори в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011 року, у позові [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом квартири за адресою [ADDRESS], було відмовлено, та встановлено той факт, що позивачу було видано лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], а свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] не видавалося (а.с.6). Судом встановлено, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 19 січня 2009 року (а.с.5). За життя [PERSON] залишила заповіт, який був складений 28 липня 2004 року, в якому було зроблено наступне розпорядження: усе належне мені майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, а саме двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], усі майнові права та обов'язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, що належатимуть мені на день смерті, я заповідаю [PERSON] (а.с.4). У встановлений законом строк позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від [PERSON] і 22 липня 2009 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]. Однак, [PERSON] також належала на праві приватної власності квартира за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.11-17). Відповідно до технічного паспорту виданого на ім'я [PERSON] вищевказана квартира яка розташована за адресою [ADDRESS], складається з загальної площі 45,5 кв.м., житлової площі 27,6 кв.м., складається з приміщень № 1 - коридор (4,8 кв.м.), № 2 - житлове (17,1 кв.м.), № 3 - житлове (10,5 кв.м.), № 4 - кухна (7,6 кв.м.), № 5 - туалет (1,2 кв.м.), № 6 - ванна (2,0 кв.м.), № 7 - комора (0,3 кв.м.), І - лоджія (2,0 кв.м.) (а.с.12-15). Позивач звернувся повторно із заявою від 07 листопада 2012 року до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], але державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що є необхідність розтлумачити положення заповіту. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, у заповіті, що був складений 28 липня 2004 року та який був посвідчений секретарем Криничуватської сільської ради, було зроблено розпорядження: усе належне мені майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, а саме двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], усі майнові права та обов'язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, що належатимуть мені на день смерті, я заповідаю [PERSON]. На початку даного речення йде мова саме про «усе належне майно, де б воно не знаходилось», що належить [PERSON] З загального змісту розпорядження випливає, що воля заповідача полягала у заповіданні усього майна та майнових прав і обов'язків, що належать та будуть належати [PERSON] Відповідно, зазначення вказаного об'єкту нерухомого майна конкретизує одну зі складових спадкової маси, що перебувала у власності заповідача на момент складання заповіту. А отже, до спадкової маси належить як квартира за адресою [ADDRESS], так і квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, беручи до уваги те, що факт належності нерухомого майна спадкодавцеві встановлений, а також заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2011р. яке набрало законної чинності та яким позовні вимоги відповідача ([PERSON]) щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом не задоволені, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved