Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач АТ «Харківобленерго» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення вартості спожитої електроенергії, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 5405,24 гривен. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії , але вартість використаної електроенергії оплачує не в повному обсязі. Станом на 31.12.2018 існує заборгованість за спожиту електроенергію за період з 31.05.2017 року по 31.12.2018 у розмірі 5405,24 гривен. В з`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження, заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного Так, на підставі ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено , що 13.07.2017 року між АК «Харківобленерго» та [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , укладений договір про користування електричною енергією, згідно з умовами якого споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктом 16 договору передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Так, з наданих позивачем довідки-розрахунку та довідки абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , вбачається, що станом на 31.12.2018 року відповідно до показань приладу обліку ПО 017226 сума заборгованості за спожиту електроенергію за період з 31.05.2017 року по 31.12.2018 у розмірі 5405,24 гривен. Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній оплату вартості використаної електричної енергії здійснює не в повному обсязі. Разом з тим, будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно зіст. 1 ч. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 5 ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Взаємовідносини між споживачами електричної анергії та електропостачальником регулюються ЗУ «Про ринок електричної енергії» №2019-VIIIвід 13.04.2017 року та «Правила роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - Правила). Згідно з ч. 1ст.75ЗУ «Про ринок електричної енергії» №2019-VIIIвід 13.04.2017 року, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Відповідно до п. 1.2.7 Правил, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку. Згідно з п.п. 2 п. 5.5.5 Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Беручи до уваги наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не здійснює оплату вартості послуг за спожиту електроенергію, що у свою чергу свідчить про неналежне виконання нею зобов`язань за договором належним чином не виконує. Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості та не спростував її наявності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання електричної енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1921 грн 90 коп.

Outcome: approved