Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав Заяву б/н від 24.10.2011, підтвердивши тим самим свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою э змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно з цим договором відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 6000 грн та надано кредитну картку. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 20.09.2020 заборгованість за простроченим тілом кредиту склала 7921 грн 06 коп., за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст.625 ЦК України - 2762 грн 13 коп., за пенею - 2729 грн 02 коп., а всього 13412 грн 21 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати в сумі 2102 грн судового збору. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника, про те, що він наполягає на позові і не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 02.11.2020 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. Згідно з ухвалою судді від 27.11.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 24.10.2011 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», наслідком чого стало відкриття Банком кредитного рахунку, встановлення початкового кредитного ліміту та отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» для користування кредитним картковим рахунком (а.с.14). Відповідно до довідки Банку відповідачем за вказаним договором були отримані такі платіжні кредитні картки: 09.11.2012 за № [NUMBER] зі строком дії до червня 2016 року, 11.06.2014 за № [NUMBER] зі строком дії до березня 2018 року, 24.04.017 за № [NUMBER] зі строком дії до травня 2020 року та 15.02.2018 за № [NUMBER] зі строком дії до січня 2022 (а.с.12, 78). Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 09.11.2012 було встановлено кредитний ліміт в сумі 0,00 грн; 20.01.2016 кредитний ліміт збільшено до 6000,00 грн; 21.01.2016 кредитний ліміт зменшено до 6000,00 грн; 21.09.2016 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн; 31.01.2017 кредитний ліміт збільшено до 3500,00 грн; 07.04.2017 кредитний ліміт зменшено до 2095,53 грн; 24.04.2017 кредитний ліміт зменшено до 2095,53 грн; 25.10.2017 кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн; 26.07.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.13, 79). Відповідачем використовувалися кредитні кошти, що підтверджується розрахунком Банку, випискою по рахунку відповідача (а.с.71-77, 82-90). 14.06.2018 повне та скорочене найменування позивача ПАТ КБ «Приватбанк» було змінено на АТ КБ «Приватбанк» (а.с.48-50). Також відповідачем [PERSON] 05.07.2018 був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація у тому числі щодо процентної ставки, пені тощо (а.с.80-81). На підтвердження заборгованості позивача за кредитним договором б/н від 24.10.2011 Банком надано розрахунок, який складається з трьох частин. Згідно з першою частиною розрахунку заборгованість за вказаним договором за станом на 31.05.2015 склала 0 грн 00 коп. (а.с.71-72). Згідно з другою частиною розрахунку кредитна заборгованість позивача за період з 01.06.2016 по 30.09.2019 склала: за поточним тілом кредиту - 6018 грн 15 коп., за простроченим тілом кредиту - 1842 грн 91 коп., за пенею за прострочене зобов`язання - 2582 грн 63 коп., за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 146 грн 39 коп., а всього 10590 грн 08 коп. (а.с.73-76). Згідно з третьою частиною розрахунку кредитна заборгованість позивача за період з 01.10.2019 по 20.09.2020 склала: за простроченим тілом кредиту - 7921 грн 06 коп., за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст.625 ЦК України - 2762 грн 13 коп., за пенею - 2729 грн 02 коп., а всього 13412 грн 21 коп. (а.с.77). Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Предметом позовних вимог Банку є виникла за станом на 20.09.2020 заборгованість: за тілом кредиту в сумі 7921 грн 06 коп., за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, в сумі 2762 грн 13 коп., за неустойкою (пеня) в сумі 2729 грн 02 коп. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, що саме з ними він ознайомився і погодився, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У зв`язку з тим, що підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, зокрема, щодо нарахування пені у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом; впровадження з 01.01.2016 змін до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, згідно з якими Банк здійснює списання грошей з рахунку клієнта за рахунок кредитного ліміту (такий порядок відображено у другій частині розрахунку заборгованості); впровадження з 01.03.2019 змін до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, відповідно до яких сторони, начебто, дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які згідно з ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд» (п.2.1.1.2.12. Умов та правил). Крім того після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз цих правових норм вказує на те, що застосування правил ч.2 ст.625 ЦК України можливе лише після закінчення строку кредитування. Як зазначено вище, строк дії платіжної картки, отриманої відповідачем за цим договором 15.02.2018, закінчується у січні 2022 року. Оскільки строк кредитування не сплинув, нарахування відсотків на прострочений кредит згідно з ч.2 ст.625 ЦК України є неправомірним. До того ж ставка у 84,0 % передбачена лише в Умовах та правилах надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а тому відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) вона не може бути застосована. З огляду на встановлені обставини, приведені правові норми та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та пені за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, в сумі 2762 грн 13 коп. та за пенею в сумі 2729 грн 02 коп. є такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що надана Баком копія паспорту споживчого кредиту, яка підписана відповідачем 05.07.2018, судом не приймається як доказ на підтвердження досягнення між сторонами угоди щодо розміру сплати процентів при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, виходячи з такого. Підпис споживача не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Крім того зі змісту паспорту вбачається, що викладена в ньому інформація може відрізнятися від умов договору та зберігає чинність і є актуальною лише в період з 05.07.2018 до 20.07.2018. Отже зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Також анкета-заява, підписана відповідачем у 2011 році, не містить домовленості сторін про сплату процентів при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з такого. В укладеному кредитному договорі у вигляді заяви сторони обумовили розмір кредиту кредитним лімітом у 4000 грн, який у наступному змінювався як у бік зменшення, так і у бік збільшення (максимально до 6000 грн). В останнє кредитний ліміт було встановлено 25.10.2017 у розмірі 5000,00 грн, після цього кредитний ліміт 26.07.2018 було зменшено до 0,00 грн. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Між тим, Банк просить повернути більшу суму, ніж відповідач позичив, а саме: 7921 грн 06 коп. З розрахунку Банку, його другої частини (а.с.73-76), вбачається, що тіло кредиту штучно збільшено за рахунок нарахованих відсотків на заборгованість за кредитом за процентною ставкою 43,2 % та 42%. Тобто тіло кредиту щомісячно у період з 01.03.2016 до 01.07.2019 збільшувалося на суму цих відсотків та з цієї збільшеної сумі у наступному місяці знову нараховувалися відсотки. Отже, фактично у нарахованій заборгованості за тілом кредиту приховані відсотки за користування наданою позикою. Оскільки судом встановлено, що домовленості між відповідачем та Банком щодо вищевказаних умов кредитування (коли клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором) не було, нарахування за такою схемою заборгованості за тілом кредиту в сумі 7921 грн 06 коп. є необґрунтованим, неприйнятним та таким, що порушує права відповідача як споживача у кредитних правовідносинах. З огляду на приведене суд вважає, що стягненню на користь Банку підлягає фактично отримана і не повернута відповідачем сума кредитних коштів у розмірі 5994 грн 36 коп., яка була наявною до 01.03.2016, тобто до запровадження умов нарахування, які сторонами обумовлені не були, та в межах наданого ліміту. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 940 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial