Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] через свого представника звернулась в суд до відповідача - Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області з зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, сараєм, колодязем, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги мотивуються тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], залишилась спадщина у вигляді зазначеного вище житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позивач є спадкоємницею за заповітом від 17.09.2014 року. Інші спадкоємці відсутні. Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу [PERSON] від 17.09.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище нерухоме майно у зв'язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документу на житловий будинок. У судове засідання представник позивача на підставі договору № 93 про надання правової допомоги від 25.10.2014 року [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996р. не передбачалась обов'язковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Суд вважає, що визнання права власності за позивачем на житловий будинок з господарськими спорудами та земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved