Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути із відповідача ТОВ «ГЯДТ АГРО» 121 671 (сто двадцять одну тисячу шістсот сімдесят одну) грн 84 коп як відшкодування матеріальної шкоди, яку було завдано його автомобілю Мерседес-Бенц, д.н.з. [NUMBER] при дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 03.09.2017. 17.05.2019 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області позов залишено без руху. Недоліки позовної заяви усунуто у визначений судом строк /а.с.46-49/. Позивачем подано клопотання про витребування доказів /а.с.52/. 06.06.2019 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено третю особу - [PERSON] , та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог, вирішено питання про витребування доказів /а.с.59-63/. Поштове відправлення у цій справі - копія ухвали від 06.06.2019, адресоване позивачу [PERSON] на зазначену ним самим в позові адресу, повернулося суду «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 94,95/ . 09.07.2019 представником відповідача ТОВ «ГЯДТ АГРО» Світличною Ж.В. було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому викладено обґрунтування заперечень проти позову, зокрема оскільки постановами суду у справі №528/867/17 дії відповідач не визнано неправомірними, тому викладено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с.72-73/. Судом відзив отримано 09.07.2019 /а.с.72-73/. 11.07.2019 адвокат Юрченко С.Л. надав суду заяву про направлення третій стороні - [PERSON] копії матеріалів, відповідно до ухвали суду від 06.06.2019 /а.с. 78-81/. На виконання ухвали від 06.06.2019 представник відповідача повідомила суд про неможливість надання витребовуваних доказів, а саме персональних даних [PERSON] через відсутність відповідного дозволу останнього /а.с.92/. Інших заяв або клопотань від сторін не надійшло, клопотання сторін про ознайомлення з матеріалами справи відсутнє. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Судове судочинство здійснюється, зокрема на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 22.07.2019. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 05.07.2018 [PERSON] звернувся до керівника ТОВ «ГЯДТ АГРО» з листом-претензією в якому пропонує в добровільному порядку відшкодувати йому матеріальний збиток, який було завдано належному йому автомобілю Мерседес-Бенц, д.н.з. « [NUMBER] » внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.09.2017, до листа-претензії додає схему місця ДТП. Згідно із довіреністю на розпорядження транспортним засобом № 405 від 13.04.2017 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 24.01.2003, власником автомобіля MERCEDES-BENZ E300, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , який надав право [PERSON] користуватися та розпоряджатися вказаним транспортним засобом /а.с.53-55/. Посвідчення водія у [PERSON] відсутнє, так як було вилучено на виконання постанови Гребінківського районного суду Полтавської області у справі №528/1204/16 від 10.02.2017, про що зазначено в листі Головного Управління національної поліції в Полтавській області №К-412 від 12.10.2018 /а.с.56/. 15.06.2017 між [PERSON] - замовником, та ФОП [PERSON] - оцінювачем, було складено акт прийому-передачі робіт по незалежній оцінці, відповідно до якого оцінювач передає, а замовник приймає виконаний звіт з незалежної оцінки автомобіля MERCEDES-BENZ E300, д.н.з. [NUMBER] /а.с.12/, згідно укладеного між ними договору на проведення незалежної оцінки №02/09-17 від 15.09.2017 /а.с.15/. Відповідно до звіту №0209 про незалежну оцінку майна (визначення розміру матеріального збитку автомобіля MERCEDES-BENZ E300, д.н.з. [NUMBER] ) вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, становить 121 671 грн. 84 коп. /а.с.16-40/. Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала. За правилом частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналогічні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 03.12. 2014 у справі № 6-183цс14, а також у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 686/20040/2012, провадження № 61-672 св 18. Як роз`яснено в абзаці четвертому пункту 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Як вбачається із постанови Гребінківського районного суду Полтавської області у справі від 19.01.2018, вина [PERSON] у вчиненні, зокрема адміністративного правопорушення за ст. 124 КУПАП не доведена, а саме провадження щодо нього закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.03.2018 у справі № 528/867/17 підтримано висновки, викладені в постанові першої інстанції, апеляційну скаргу ТОВ «ГЯДТ АГРО», якою оспорювалось правомірність судового рішення першої інстанції через наявність протиправних дій зі сторони [PERSON] , залишено без змін. Із матеріалів справи слідує, що сам [PERSON] не оспорював в апеляційному порядку постанову Гребінківського районного суду Полтавської області у справі від 19.01.2018 про закриття провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУПАП, цим самим він погодився із висновком суду про те, що дорожньо-транспортна пригода не мала місце. Вказане провадження у справі закрито саме на підставі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За приписами статей ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З огляду на те, що у справі про адміністративне правопорушення встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що залишено в силі судом апеляційної інстанції, то при зверненні до суду позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не довів в установленому в законом порядку а ні вини, а ні факту спричинення шкоди саме відповідачем, в матеріалах справи відсутні докази, що дії відповідача були неправомірними, зокрема посилання на неправомірність дій відповідача відсутнє в судових рішеннях у справі про адміністративне правопорушення № 528/867/17. Оскільки позивачем не доведено факт завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки за участю відповідача, а також того, що дії останнього були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а також того, що саме відповідач є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, то вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed