Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач вимагає зобов`язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення прибудови площею 0,0033 га та огорожі довжиною 17,33 метрів за адресою: [ADDRESS] , та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу прибудови та огорожі. Посилається на те, що 03.03.2018 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання відповідачкою вимог земельного законодавства, якою встановлено, що вона самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення прибудови та огорожі, що є порушенням вимог ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України (далі ЗК). Вказівку про необхідність усунення порушення не виконали. Відповідачка та її представник, позов не визнали, надали до суду письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень посилались на те, що відповідачці на підставі договору дарування від 28.01.2014 року, належить 5/100 (1/20) частини нежилого приміщення, що розташоване по [ADDRESS] . 17.02.2014 року було оформлено техпаспорт на нежитлове приміщення за вказаною адресою. Відповідачка використовує нежитлове приміщення у тому самому вигляді та на тих самих умовах, що і попередній власник. Вона не змінювала жодних технічних характеристик. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.03.2018 р. та вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства № 9/2018, акт перевірки від 03.04.2018 р. відповідачка не отримувала та дізналась про них лише під час розгляду справи в суді. На підставі рішення Маріупольської міської ради №5/19-3377 від 29.02.2008 р. між [PERSON] та Маріупольською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки від 04.06.2008 року, відповідно до якого ПП [PERSON] було надано строком на 10 років земельну ділянку площею 0,1281 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться по [ADDRESS] . Щодо питання укладення [PERSON] з Маріупольською міською радою договору оренди земельної ділянки при переході права власності на об`єкти нерухомого майна відповідачка відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги», п. 27. Переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр адміністративних послуг «Діалог», затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 28.01.2016 №7/4-50, зверталась до Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, де їй в усному порядку роз`яснили, що задля подальшого укладення [PERSON] договору оренди земельної ділянки при переході права власності на об`єкти нерухомого майна, [PERSON] необхідно здійснити дії щодо реєстрації поки що чинного договору оренди земельної ділянки від 04.06.2008 року, а також при реєстрації необхідно надати згоду на вилучення частини земельної ділянки у зв`язку з продажем [PERSON] нежитлового приміщення, що складається з 5/100 (1/20) частини нежилого приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово зверталась в усному та письмовому порядку до [PERSON] з проханням зареєструвати договір оренди та надати згоду на вилучення частини земельної ділянки. [PERSON] не погодився на здійснення дій щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки від 04.06.2008 року, а також надання згоди на вилучення частини земельної ділянки, у зв`язку з продажем [PERSON] нежитлового приміщення, що складається з 5/100 (1/20) частини нежилого приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] перешкоджає [PERSON] , в укладенні нового договору оренди земельної ділянки, відповідно до ст. 120 ЗК та 377 ЦК України. Вказав, що він не бажає ділити земельну ділянку. У зв`язку з вищевказаним, [PERSON] зверталась із заявою від 04.01.2018 р. щодо вирішення питання юридичного оформлення переходу права оренди земельної ділянки до Першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради м.Маріуполя, із заявою від 05.02.2018 р. до Голови м.Маріуполя, однак, вищевказане питання вирішено не було. Тому, [PERSON] з аналогічного питання зверталась до Голови міста Маріуполя із заявою від 05.02.2018р. та заявою від 19.02.2018 р. Їй було роз`яснено про те, що задля розгляду міською радою питання про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо введення земельної ділянки необхідно звернутися до Центру надання адміністративних послуг (далі - ЦНАП). [PERSON] звернулась із заявою до ЦНАП щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , однак, на сьогоднішній день рішення за поданою заявою не прийнято. На офіційному сайті Маріупольської міської ради Донецької області наявний проект рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] , що було опубліковано 07.05.2018 року. Відповідно до п. 1 вищевказаного проекту рішення «Міська рада вирішила: 1. Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0223 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування нежитлового приміщення - магазину) по [ADDRESS] громадянці [PERSON] ». [PERSON] (орендар земельної ділянки за договором земельної ділянки від 04.06.2008 року) надав [PERSON] договір оплати земельної ділянки, що відчужується на користь [PERSON] від 10.02.2014 року, що по суті є договором суборенди земельної ділянки. На підставі цього договору [PERSON] стягує з [PERSON] плату за земельну ділянку. Крім того, [PERSON] не дивлячись на те, що [PERSON] уклала договір №6476 від 05.03.2014 року на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації, відключив постачання у належну їй нежитлову будівлю води. Виходячи із зазначеного вище, вбачається, що саме з боку [PERSON] вчиняються противоправні дії, а не з боку [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. В силу ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини нежитлового приміщення №137 від 28.01.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В., 18.01.2014 року [PERSON] здійснив відчуження на користь [PERSON] нерухомого майна, а саме 5/100 (1/20) частини нежилого приміщення, що складається з основної будівлі літ. А-2, частина приміщення №1, а саме торговий зал 2,3, схов 8,9, коридор 6, убиральня 5, загальною площею 106,3 кв.м., яке розташоване в [ADDRESS] . Також, право власності [PERSON] підтверджується і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18098603 від 21.02.2014 року. 17.02.2014 року Маріупольським БТІ було виготовлено технічний паспорт на ім`я відповідачки [PERSON] . Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з нормами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Факт самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки без оформлення у встановленому земельним законодавством порядку документів, підтверджено актами виїзного обстеження перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради від 03.03.2018 року, згідно яких відповідачка самовільно зайняла та використовувала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , під розміщення прибудови площею 0,0033 га, огорожі довжиною 17,33 м, що є порушенням ст.ст.125,126,211, 212 ЗК України. Відповідно до припису від 03.03.2018 року за № 9/2018 Управління Земельних відносин Маріупольської міської ради відповідачці запропоновано самостійно звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Із актів виїзного обстеження перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради від 03.04.2018 року вбачається, що відповідачка умови припису не виконала, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , не звільнила. Суд звертає увагу, що відповідачкою не надано суду жодного доказу в підтвердження факту правомірності користування самовільно зайнятою земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Суд також не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] що будь-яких огорож вона самостійно не будувала, все було як на час придбання нежитлового приміщення, тобто вона самостійно ніяких земельних ділянок не захоплювала. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» установлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, тому суд приходить до висновку, що земельна ділянка, на якій збудована огорожа відповідачів є власністю територіальної громади м. Маріуполя. Згідно зі ст. ст. 116, 124-126 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації або отримання документа, підтверджуючого право власності чи постійного користування земельною ділянкою після його державної реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовіль нозайняті земельні ділянкипі длягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. З урахуванням того, що у відповідачки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій збудоване нежитлове приміщення та огорожа, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Маріупольської міської ради, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідачки на користь Маріупольської міської ради витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved