Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить встановити факт постійного проживання однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини позивача із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], а також просить визнати у порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS], мотивуючи сої вимоги тим, що [INFO] м. Гребінка Полтавської області помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка на момент смерті належала спадкодавцю на праві власності. Син спадкодавця [PERSON] відмовився від спадщини на користь позивача, яка, фактично прийнявши спадщину після смерті [PERSON], звернулась до нотаріальної установи із заявою про прийняття спадщини, однак отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру та необхідністю встановлення факту проживання позивача однією сім'єю із спадкодавцем більше п'яти років до часу відкриття спадщини. При цьому позивачем зауважено, що з 14.06.1964 року по 17.03.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем, та після припинення шлюбних відносин позивач продовжувала проживати разом із спадкодавцем до часу його смерті у приватному будинку, розташованому по [ADDRESS], де вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник відповідача Гребінківскої міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Гребінківської державної нотаріальної контори Полтавської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Як убачається з матеріалів справи, 17.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, укладений 14.06.1964 року, що підтверджено паспортними даними [PERSON] та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 17.03.2007 року, актовий запис № 09. (а.с. 8-9; 10) За даними інформаційної довідки № 3089, виданої Приватним підприємством «Бюро послуг та консультацій» від 15.09.2017 року, двокімнатна квартира загальною площею 51,5кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером: 18715893 за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого органом приватизації Гребінківської міської ради 03.05.2007 року. (а.с. 13; 14-15) [INFO] у віці 74 років помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 29.03.2017 року, актовий запис № 61. (а.с. 11) Листом в.о. завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори від 27.09.2017 року № 476/02-14, [PERSON] повідомлено про те, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] в Гребінківській ДНК відкрита за № 183/2017, відповідно до матеріалів спадкової справи заяву про прийняття спадщини подала [PERSON], заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] подав син - [PERSON], про інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї, не відомо. Однак, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме: право на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки в судовому порядку не встановлено факт постійного проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини спадкоємця [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] (а.с. 7) Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] доведено факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження юридичних фактів проживання заявника разом із спадкодавцем, судом допитані свідки [PERSON], [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знала сім'ю [PERSON] та [PERSON] приблизно 10 років. Вони разом проживали та вели спільне господарство по сусідству з нею. Проживали разом однією сім'єю, свідку відомо було про те, що [PERSON] мають квартиру в місті. Коли помер [PERSON], то [PERSON] хоронила його. Якби не виклик до суду, то навіть не знала про те, о вони офіційно були розлучені. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала аналогічні пояснення. Суд не має підстав брати під сумнів достовірність фактів, які повідомили свідки, даних про зацікавленість свідків під час розгляду судової справи судом не встановлено. Відповідно до ч. 6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] доведеного факт постійного її проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, за адресою місця реєстрації позивача: [ADDRESS] (а.с.16), яке є відмінним від місця реєстрації спадкодавця, що не суперечить вказаній вище статті Цивільного кодексу України. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки вона виявила намір прийняти спадщину як спадкоємець за законом четвертої черги. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 Цивільного кодексу України) Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що складовою предмету спору є вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS], вказуючи на той факт, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги щодо майна спадкодавця [PERSON], позбавлена можливості на отримання свідоцтва про право на спадщину, з огляду на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно положення статті 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved