Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач в жовтні 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачі є власниками земельної ділянки, яка знаходиться в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, площею 0,1330 га. Позивач зазначає, що матеріалами інвентаризації села Нові Петрівці вставлено, що відповідачами здійснено самовільне зайняття земельної ділянки загального користування по [ADDRESS]. Також встановлено, що відповідачі фактично використовують земельну ділянку площею 0,1500 га, тобто на 0,017 га самовільно зайнята земельна ділянка відповідачами за рахунок земель загального користування , а саме [ADDRESS], шляхом встановлення цегляного паркана. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, подавши відповідну заяву від 12.01.2015 року та на підставі ст.ст. 152, 212 ЗК України просить зобов'язати відповідачів відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування по [ADDRESS], яка визначена точками, координатами яких є ( по х-5600149,07 по у - 3368937,95), ( по х -5600176,96 по у- 3368948,94), ( по х - 5600174,627 по у - 3368954,546), (по х - 5600146,745 по у- 3368942,644 ) шляхом знесення паркану. В судовому засіданні представник позивача просить про задоволення позову з викладених в ньому підстав. Відповідачі в судовому засіданні заперечили проти позову, надавши свої письмові заперечення, в яких зазначили, що відсутні докази щодо самовільного захоплення земельної ділянки та порушення прав позивача. Паркан на межі з вулицею зведено по всій вулиці, з урахуванням цієї межі побудовано дорогу з твердим покриттям , прокладено лінію електропередач, проведено благоустрій, а тому просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1330 га в [ADDRESS] , що підтверджуються державним актом виданим 14 січня 2008 року на підставі договору дарування земельної ділянки №3870 від 12 квітня 2007 року. (а.с.46). Як вбачається з фотографії наданій представником позивача для підтвердження своїх позвних вимог, на цій земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомого майна - житловий будинок та паркан. Опис меж та план зовнішніх меж земельної ділянки складено начальником Вишгородського районного управління (відділу) земельних ресурсів Сергієнком В.І. Відповідачі є власниками земельної ділянки площею 0,1330 га по 1\\2 частині кожний згідно встановлених на той час її меж в натурі на місцевості. 14 січня 2008 року про це видано відповідачам державний акт на підставі договору дарування від 12 квітня 2007 року. Разом з тим в актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 серпня та 19 грудня 2014 року вбачається про встановлення факту самовільного захоплення відповідачами частини земельної ділянки загального користування площею 0,0170 га по [ADDRESS], на якій встановлено паркан з монолітного стрічкового фундаменту, стовпи оздоблені декоративною штукатуркою. У зв'язку з тим, що самовільно зайнято частину земель загального користування [ADDRESS] значно звузилась, що призводить до значних незручностей в користуванні проїздом. Ці обставини встановлені членами виконкому Новопетрівської сільської ради й землевпорядником Козир М.О. на підставі матеріалів інвентаризації земель с. Нові Петрівці (затверджених рішенням Новопетрівської сільської ради №502-22-6 від 25 квітня 2013 року) та зведеного кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером 3221886001:02:146:0106, складеного інженером-геодезистом [PERSON] Проте в суді встановлено, що зазначені акти землевласникам на ознайомлення не надавався, підпис, пояснення чи інші застереження останнього ньому відсутні, що є недотриманням вимог ст. 78 і 79 ЗК України (щодо реалізації власником свого права володіння земельною ділянкою). Будь-які належні докази того, що вказані акти направлено відповідачам та ними отримані в справі відсутні. Згідно ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Разом з тим в поданих документах відсутні дані про технічний прилад та методи підрахунку, за допомогою яких здійснено визначення меж спірної земельної ділянки. Не доведено в суді й твердження позову про порушення відповідачами земельного законодавства шляхом самовільного захоплення земельної ділянки і як наслідок порушення прав позивача (п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК України). Так, як вбачається з фотографії паркан на межі з вулицею зведено по всій вулиці. Крім того з урахуванням цієї межі побудовано наявну інфраструктуру вулиці, облаштовано прибудинкову територію, побудовано дорогу з твердим покриттям, прокладено лінію електропередач на ж/б опорах, проведено благоустрій. Ці обставини підтверджуються також даними зведеного інвентаризаційного плану, з якого вбачається, що фронтальна лінія приватних земельних ділянок по [ADDRESS] є прямою та незмінною. Разом з тим, виходячи з принципу презумпція невинуватості особи у вчиненні правопорушення (ст. 62 Конституції України), суду не подано доказів самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки в розумінні ст. 53-1 КУпАП. Дані про встановлення в передбаченому Законом порядку факту порушення відповідачами земельного законодавства й притягнення їх до відповідальності з визнанням вини за ст. 53-1 КУпАП у справі відсутні. Отже факт вчинення відповідачами порушення згаданого в п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК України на основі належних, допустимих і достатніх доказів в суді не доведено, а тому підстав для покладання на них цивільної відповідальності згідно ст. 212 ЦК України по справі немає. Сам факт виявлення позивачем невідповідності розміщення паркану при проведенні інвентаризації земель не свідчить про самовільне захоплення відповідачами земельної ділянки площею 0,0170га. У той же час, суд звертає увагу на те, що без законних підстав не можна ставити під сумнів право особи мирно володіти своїм майном, як це гарантовано ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд зазначає, що зміна методів і технологій визначення точок меж земельних ділянок з точки зору презумпції правової визначеності і непорушності права власності не може в подальшому стати підставою для ревізування (піддання сумніву, на основі чинних на цей час правових норм) набуття у власність відповідного об'єкту нерухомості, що в свій час правомірно визначений у відповідних межах. Зазначене знайшло своє відображення в абз. 3 п. 4 розділу VІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» згідно якого у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок. За таких обставин в судовому засіданні не встановлено, що відповідачі порушили права територіальної громади шляхом самовільного захоплення земельної ділянки, а тому суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними позивачем та не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed