Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2011 у розмірі 52 357 грн. 97 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.11.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що станом на 10.12.2019 становить 52 357 грн. 97 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви представником Гребенюком О.С. додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримав в повному обсязі та просив суд такий задовольнити. 28.07.2020на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви б/н від 18.11.2011 ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі, з умовами та правилами обслуговування по платіжних картках, розміщеними на сайті банку, тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах, зокрема, заяві позичальника, умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах, на підставі яких було відкрито картковий рахунок. 27.12.2013 відповідачу випущено кредитку картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.2 постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті» ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Таким чином, відповідач, підписавши анкету-заяву, приєднався до умов та правил надання банківських послуг, яка разом із умовами та тарифами банку є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів видно, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Покликання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються. Разом з тим, не слід застосовувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі №342/180/17, оскільки позивачем надано документи, зокрема, наказ про затвердження редакції Умов на правил надання банківських послуг, який підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції умов, що була чинна на момент підписання заяви позичальника, довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, яка підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку за рахунком, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку останнім, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків. Вважає, що такими документами підтверджено укладення кредитного договору та його подальше виконання. Враховуючи те, що пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 та п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, як і прийняття будь-якого розмірі кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, позивач скористався свої правом, змінивши тарифи та кредитний ліміт. Окрім цього, кредитна карта є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашеного раніше виданого кредиту. Також відповідач за допомогою кредитної картки скористувався сервісом «Миттєва розстрочка» під час списання чергового щомісячного платежу по такій останнім використано усю суму кредитного ліміту, відтак списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого ліміту. Щодо строку дії договору та кредитної картки, картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції за платіжною карткою, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання. Відповідно до п. 1.1.7.31 умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки збільшено до 50 років, при цьому, відповідачу перевипущено карту у червні 2018 року, а тому строк позовної давності не пропущено. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, що викладені у відзиві на заяву (а.с. 67-70), відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості у зв`язку з пропуском строку позовної давності та на підставі правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2020 у справі №352/1081/16-ц, від 07.05.2020 у справі №127/14769/16-ц, від 06.05.2020 у справі № 520/4042/18. Зазначив, що 18.11.2011 не отримував кредитні кошти в розмірі 5000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки, як випливає з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18.11.2011, звернувся до банку з метою оформлення зарплатної карти. При цьому, така анкета не містить чіткого зазначення банківських послуг та номер платіжної зарплатної картки. У розрахунку відповідача першою датою отримання коштів вказано 31.12.2016, що свідчить про неотримання відповідачем кредитних коштів 18.11.2011, а у витягу з тарифі обслуговування кредитних карт «Універсальна» не зазначено періоду дії таких тарифів. Також позивачем не доведено, що саме умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку діяли станом на 18.11.2011. При укладенні договору позивачем АТ КБ «Приватбанк» не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження таких умов із споживачем. Додатково в судовому засіданні від 07.09.2020 надав пояснення про те, що дійсно отримував від позивача кредитну картку, якою користувалася його сім`я. У 2016 році отримав три картки, проте такі втратив. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.11.2011 відповідач шляхом підписання анкети-заяви приєднався до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, виявивши бажання оформити на його ім`я зарплатну картку (а.с. 13). Окрім цього, в анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що останній ознайомився та погодився з такими умовами та тарифами банку. До кредитного договору позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms. Як випливає з виписки (а.с. 82-87, 126-128) відповідач [PERSON] користувався зарплатною карткою № [NUMBER] , за період з 23.11.2011 до 04.01.2014, з якої відбувалось погашення кредитки. Із довідки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н, відповідачу надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 27.11.2013 з терміном дії до 01/17; № [NUMBER] дата відкриття 22.01.2016 з терміном дії до 01/20; № [NUMBER] дата відкриття 23.06.2016 з терміном дії до 01/20; № [NUMBER] дата відкриття 03.11.2016 з терміном дії до 06/18 (а.с. 121). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , № [NUMBER] від 27.11.2013 останньому встановлено кредитний ліміт 5000 грн., 03.11.2016 такий ліміт змінено до 6800 грн. (а.с. 122). Відповідно до виписок по рахунках, наданих позивачем АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 106-111, 146-151, 177-181) прослідковується, що відповідач [PERSON] користувався картковими рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , зокрема, знімав кредиті кошти, частково погашав заборгованість, здійснював розрахунки через термінали в касових магазинах. Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями частин 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», відтак такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 18.11.2011, заборгованість станом на 10.12.2019 становить 52 357,97 грн., з яких: 32 887,96 - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 32 887, 96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5373,99 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 11 126,59 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 469,43 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, при розгляді вказаної справи суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі №342/180/17. Зокрема, у такому судовому рішенні зазначено, що без наданих АТ КБ «Приватбанк» підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Як видно зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви, у такій відсутні будь-які умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені і штрафів за несвоєчасне повернення кредиту, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.11.2011, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, викладені, як зазначено в позовній заяві, на сайті банку: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.11.2011, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме ці умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а відтак відсутній обов`язок відповідача щодо їх сплати. Оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, витяги з яких додані до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 5373,99 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 11 126,59 грн. - пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина), та 2 469,43 грн. - штраф (процентна складова). Окрім цього, суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.11.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафі) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилявся від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 18.11.2011 у розмірі 32 887,96 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. При цьому, судом також взято до уваги пояснення відповідача про отримання в 2016 році трьох карток, що відповідає наданій позивачем інформації (а.с. 161). Щодо позовної давності, на сплив якої покликається відповідач, то відповідно до цивільного законодавства позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). Як випливає з виписки (а.с. 106-111, 146-151, 177-181), відповідачем [PERSON] неодноразово здійснювались поповнення картки, востаннє - 21.11.2018, чим фактично визнано наявність заборгованості, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність не є пропущеною. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 324,26 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial