Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.10.2016 року, у розмірі 11309,29 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.10.2016 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 05.10.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, у порушення зазначених умов договору відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 11309,29 грн., через що позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подала, про причини не явки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05.10.2016 року відповідач [PERSON] , звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.10.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Згідно п. 1.1.2.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Одночасно, пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, вставленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові кошти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком та не спростована відповідачем. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 10.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11309,29 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 1437,73 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 6640,71 грн., нараховано пені за своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 2216,12 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 штраф (фіксована частина), 514, 73 грн. штрафи (процентна складова). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (далі - ЦК України), згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 05.10.2016 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до п. 2.1.1.4.10 Умов кошти, отримані від позивальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, насамперед, направляються на погашення штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1, 2.1.1.16.1 Умов, далі-комісій, далі пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1, далі відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, далі штрафів згідно розділу 2.1.1.12.6.2 і 2.1.1.12.7.4, далі простроченого тіла кредиту, далі відсотків по сплаті по кредиту, далі тіла кредиту до оплати, частина суми спрямовується на погашення заборгованості за кредитом. Однак, у позовній заяві відсутні вимоги про стягнення тіла кредиту. У позовній заяві Банк не поставив суд до відома, коли позивач сплатив тіло кредиту. Для розгляду справи ця обставина має суттєве значення, зокрема, суд повинен мати можливість перевірити правильність нарахування відсотків, пені, штрафу, суми які є похідними від дати прострочення платежу, однак позивач позбавив суд такої можливості. Слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, до того ж, не завірений належним чином, що не дає можливості визначити існуючу заборгованість за тілом кредиту. З доданого вище до позовної заяви розрахунку заборгованості не вбачається, виходячи з чого нарахована заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 1437,73 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 6640,71 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 2216,12 грн., а також заборгованість по судовим штрафам 1014,73 грн. із вимогами про стягнення з якими звернувся до суду позивач та які складові у нього були включені. Крім того, враховуючи положення п. 2.1.1.4.10 Умов, які встановлюють погашення боргових зобов`язань, не зрозуміло як тіло кредиту може бути погашене, а всі інші платежі залишилися заборгованими. У разі погашення тіла кредиту, банк має право стягнути всі інші нарахування, але надати при цьому обґрунтовані докази нарахування заборгованості. Доказів погашення суми заборгованості (тіла) по кредиту, банком також не надано. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед Банком. Окрім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин Суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід віднести за його рахунок.

Outcome: dismissed