Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки, [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2010 в розмірі 56\~260,53 грн станом на 02.11.2020 та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, у якій роз`яснено відповідачці, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачеві було направлено за адресою місця реєстрації. Від представника відповідачки 01.03.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Свої доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, як на підтвердження погодження між сторонами умов укладеного кредитного договору, не можна вважати складовою частиною договору №б/н від 18.05.2010, оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015. По-друге, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18.05.2010 не може бути підтвердженням існування заборгованості, оскільки відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України» не є первинним документом. По-третє, укладений між сторонами кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з приводу повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження таких умов. Крім цього, представник відповідача просив суд врахувати вищезазначені доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та застосувати до вимог позивача позовну давність. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідачка, [PERSON] , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.05.2010 та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 18.05.2010, в яких визначені умови кредитного договору, погодилась з даними умовами. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за вказаним договором у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 56\~260,53 грн, яка станом на 02.11.2020 не погашена. Розмір заборгованості за вказаним договором підтверджується випискою по рахунку, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу. Крім цього, Банк зазначив, що зміна відсоткової ставки за даним кредитним договором передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими відповідачка ознайомилась та погодилась, підписавши анкету-заяву. З приводу спливу строку позовної давності представник позивача зауважив, що позов до суду поданий в межах строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачки в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, підтвердження чого містяться в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані представником позивача документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] звернулась до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 18 травня 2010 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно яких отримала кредит у розмірі 1000 гривень, який в подальшому було збільшено до 11 450,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказані обставини підтверджуються: анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку; розрахунком заборгованості, довідкою про умови кредитування, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідкою про видані картки, випискою по рахунку. Підписавши 18.05.2010 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку [PERSON] підтвердила, що вона згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Згідно статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 02.11.2020 та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідачка має заборгованість до стягнення у розмірі 56\~260,53 грн, яка складається з наступного: 44\~028,42 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12\~232,11 грн - заборгованість за простроченими відсотками за період з 18.05.2010 по 02.11.2020. З наданого позивачем розрахунку та первинного документу банківської виписки по рахунках відповідачки вбачається, що остання належним чином не виконувала своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту, що дає підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 44\~028,42 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості з процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 12\~232,11 грн за період з 18.05.2010 по 02.11.2020, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили річну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк, що відповідає строку дії картки до останнього дня липня 2019 року, про що зазначено в довідці про видані кредитні картки. Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2019 відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит та сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.08.2019 відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (07/2019) припинилось, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості про процентам в період з 01.08.2019 по 02.11.2020 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12. Крім того,\~з розрахунку\~розміру заборгованості\~вбачається,\~що процентна\~ставка з\~травня 2010\~року до\~31.08.2014\~становила 30%\~річних (2,5%\~щомісячно),\~про що\~позивач також\~зазначив у\~позовній заяві.\~Указана відсоткова\~ставка передбачена\~у довідці\~про умови\~кредитування,\~яка підписана\~відповідачкою,\~згідно якої\~базова відсоткова\~ставка складає\~2,5%\~на місяць\~(30%\~на рік). За період з 01.09.2014 по 31.03.2015 включно відсоткова ставка становила 34,80% річних (2,9% на місяць), в період з 01.04.2015 по 31.10.2015 43,20% річних (3,6% на місяць), в період з 01.11.2015 по 15.08.2016 місячна ставка в розмірі 2,9% (34,80% річних), в період з 16.08.2016 по 31.07.2019 місячна ставка в розмірі 3,6% (43,20% річних). Будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачкою щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 30% (2,5%) до 34,80% (2,9%), з 34,80% (2,9%) до 43,20% (3,6%), з 43,20% (3,6% на місяць) до 2,9 % (34,80% річних) та за 2,9% (34,80% річних) до 3,6% (43,20% річних) у справі відсутні. Позивач у позові посилався на те, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Як установлено\~судом вище,\~зміст укладеного\~сторонами договору\~викладено в\~Анкеті позичальника\~та Довідці\~про умови\~кредитування,\~які підписано\~відповідачем.\~Анкета та\~Довідка підписані\~відповідачем на\~час,\~коли була\~установлена Базова\~відсоткова місячна\~ставка за\~користування кредитом\~на рівні\~2,5%\~(30%\~річних). Домовленості про право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписані відповідачем Анкета та Довідка не містять. За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525, ч.1 ст.651 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року №661-VI (далі Закон №661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено ст.1056-1. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України (у редакції на час укладення сторонами договору 18.05.2010) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша процента ставка та її розмір. Таким чином, судом встановлено, що збільшення та зміна процентної ставки 01.09.2014, 01.04.2015, 01.11.2015 та 16.08.2016 здійснено кредитором в односторонньому порядку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем, ставки (2,5% на місяць, тобто 30% річних), тобто 2,9% (34,80% річних) та 3,6% (43,20% річних). За період з 01.09.2014 по 31.07.2019 (дата закінчення строку дії картки) сума належної до стягнення з відповідачки заборгованості по процентах підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 4692,56 грн (4562,05 грн + 130,51 грн) також за ставкою 30% і складає 6991,21 грн ((4692,56 грн х (30%/360 днів = 0,083%) х 1795 днів)/100). Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в справі є достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.05.2010 по 31.07.2019 в розмірі 51019,63 грн (44028,42 + 6991,21), відповідно до довідки про умови кредитування, до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача та наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відмовивши позивачу в частині інших позовних вимог, з підстав, зазначених в рішенні. Задовольняючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд не брав до уваги в якості підтвердження вимог Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, оскільки дані Умови відповідачкою не підписані, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з часу виникнення спірних правовідносин (18.05.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що укладений між Банком та відповідачкою кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з приводу повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження таких умов. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~«Про споживче кредитування». Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В даному випадку за кредитним договором №б/н від 18.05.2010 грошові кошти надавались відповідачці у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, тому Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Щодо доводів представника відповідачки про наявність підстав для відмови у стягненні з [PERSON] заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з таких мотивів. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Як вже було встановлено судом, сторони уклали кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з визначеним кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, та зобов`язанням відповідача сплачувати грошові кошти щомісячно в розмірі 7% від заборгованості. Останній платіж відповідачка здійснила 30.06.2020, тобто з червня 2020 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості, Банк же пред`явив позов 26.01.2021, тобто в межах строку позовної давності. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №564/160/16-ц. Таким чином, суд вважає, що вимоги представника відповідачки про застосування до вимог Банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором позовної давності безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (51019,63 грн), а саме у розмірі 90,68 % (51019,63\~\~х 100 : 56260,53). Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1906,09 грн (2102 : 100 х 90,68%). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial