Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнення просила визнати недійсним договір дарування частки квартири від 29 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О., реєстровий номер 347, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Також позивач просила визнати недійсним заповіт [PERSON] , вчинений 04 жовтня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В., реєстровий номер 8-2163, відповідно до якого [PERSON] заповів [PERSON] належну йому на праві власності 1/2 частину гаражного боксу № [NUMBER] на земельній ділянці № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Полярний», розташований за адресою: 04201, м. Київ, вул. Полярна, № 19. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Шлюб між батьками позивача було розірвано ще за часів її дитинства. 06 червня 1986 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між батьком позивача [PERSON] та третьою особою [PERSON] . Не дивлячись на розірвання шлюбу між батьками, [PERSON] постійно підтримувала зв`язок як з батьком, так і з його дружиною. Позивачу відомо, що її батьку [PERSON] та його дружині [PERSON] належали на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] та гаражний блок з підвалом № [NUMBER] на ділянці № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Полярний», розташований за адресою: 04201, м. Київ, вул. Полярна, № 19 . Під час спілкування батько з дружиною повідомили позивачу, що вони завірили нотаріально один на одного заповіт на належну кожному частину квартири, а після їх смерті квартира належатиме позивачу з братом (спільних дітей вони не мали). На підтвердження даного факту позивачу були надані відповідні копії заповітів. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] не зверталася після смерті батька до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини у встановленому законом порядку. 29 травня 2013 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте батько нічого не повідомляв позивачу, що його плани щодо належної йому частки квартири змінилися. А тому для позивача було великою несподіванкою почути від колишньої дружини батька [PERSON] , що її двоюрідна сестра [PERSON] звернулася влітку 2019 року до неї з позовом стосовно встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Виявилося, що батько позивача за декілька місяців до смерті, а саме 29.04.2015 подарував належну йому на праві власності 1/2 частину квартири відповідачу. Крім того на ім`я відповідача 04 жовтня 2011 року [PERSON] було вчинено заповіт на належну йому 1/2 частину гаражного боксу на ділянці № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Полярний», розташований за адресою: 04201, м. Київ, вул. Полярна, № 19. Позивач наголошує, що у вересні 2003 року її батько [PERSON] отримав важку травму - забій м`яких тканин головного мозку, струс головного мозку. Після перенесеної травми його стан значно погіршився. Як наслідок [PERSON] страждав на органічне ураження головного мозку (наслідки черепно-мозкової травми, церебральний атеросклероз /атрофія/), гіпертонічна хвороба з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, вираженими афективними розладами. На підставі викладеного у позивача є всі підстави вважати, що правочини по укладенню договору дарування 1/2 частини квартири, а також заповіту на 1/2 частину гаражного боксу є недійсними і підлягають скасуванню, як такі, що укладені в той час, коли особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року за вищевказаним позовом відкрито позовне провадження. 12 листопада 2019 року відповідач через свого представника надала відзив на позов, у якому у його задоволенні просила відмовити у повному обсязі. Свій відзив [PERSON] пояснює тим, що вона є племінницею [PERSON] , яка тривалий час та до дня смерті доглядала, допомагала та опікувалась [PERSON] в останні роки його життя. У свою ж чергу позивач не спілкувалася зі своїм батьком та не підтримувала з ним жодних відносин. За час свого життя [PERSON] мав ряд захворювань, але в той же час у нього були відсутні жодні психічні розлади, нервові потрясіння, які б могли б впливати на його дієздатність та здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у тому числі на момент здійснення оспорюваних правочинів. Додатково відповідач повідомляє, що [PERSON] мав напружені й неприязні відносини з третьою особою - колишньою дружиною, враховуючи що квартира [ADDRESS] належала їм обом на праві часткової власності після розлучення та останні роки вони проживали в одній квартирі, проте між колишнім подружжям мали місце судові спори з приводу майна. Окрім того відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, на її думку, позивач могла дізнатись про наявність та розмір спадкового майна [PERSON] , наявність або відсутність заповіту, звернувшись до відповідних нотаріальних органів протягом строку встановленого для прийняття спадщини у шість місяців. Позивач не скористалась своїм правом та не звернулась до відповідних нотаріальних органів протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Тому строк для звернення з позовом до суду сплив 01.03.2019. 18 листопада 2019 року третя особа по справі [PERSON] надала суду письмові пояснення по справі, у яких просила позов задовольнити та повідомляє, що вона є колишньою дружиною нині померлого [PERSON] і власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та третьою особою [PERSON] було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва. Проте третій особі відомо, що її колишній чоловік був хворою людиною, а тому міг поза власною волею подарувати все, що йому належить, стороннім людям, в тому числі своїй племінниці. На думку третьої особи, відповідач неправомірно схилила [PERSON] до того, щоб він вчинив заповіти на усе своє майно на її користь. Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі з підстав, що наведені у відзиві. Також просили стягнути з позивача на користь відповідача фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гладій М.О. у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 жовтня 2011 року [PERSON] було вчинено заповіт на користь відповідача [PERSON] , згідно якого заповідач заповів останній все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день його смерті і на що він матиме право за законом. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В., реєстровий номер 8-2163. 29 квітня 2015 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування частки квартири, згідно умов якого останній подарував відповідачу належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О., реєстровий номер 347. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання зазначеної норми процесуального законодавства відповідачем не доведено суду ті обставини, що позивачу було відомо про наявність спірних правочинів більше ніж 3 роки до звернення до суду. А відтак суд не вбачає доцільним застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Натомість судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 19 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який зареєстровано в реєстрі за № 377, відповідно до якого на підставі заповіту [PERSON] від 04 жовтня 2011 року відповідач набула право власності на 1/2 частину гаражного боксу № [NUMBER] на земельній ділянці № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Полярний», розташований за адресою: 04201, м. Київ, вул. Полярна, № 19. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . Третя особа [PERSON] була дружиною [PERSON] з моменту укладення шлюбу 06 червня 1986 року та до його розірвання 29 травня 2013 року. У судовому засіданні в якості свідка третя особа, [PERSON] , яка є колишньою дружиною померлого [PERSON] повідомила, що вони були одружені з 1978 по 2013 роки та весь цей час проживали разом. Після розірвання шлюбу зверталися до суду з позовом про поділ майна і після рішення суду [PERSON] підписав договір дарування. Стосунки між подружжям погіршилися у 2010 році. Підозрюючи [PERSON] у спробі її отруїти, зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою. У 2003 році [PERSON] отримав травму голови. Вони разом зверталися в психіатричну лікарню по вул. Фрунзе в м. Києві, а згодом по вул. Павловській. На облік до психіатра не поставлений. Лікувався у неврологічному відділі іншої лікарні. Діагнози: інсульт та інфаркт. Щодо психічного стану [PERSON] вказала, що він сварився на вулиці, кричав на людей, розмовляв сам із собою, заносив сміття в квартиру. Було декілька випадків, коли [PERSON] не розумів, де він знаходиться. Відповідач не повідомляла її та позивача про смерть [PERSON] . Позивач з [PERSON] не часто зустрічалися. Свідок сама знайшла його доньку, яка є позивачем, та надала документи для звернення до суду з даним позовом. Свідок [PERSON] , яка є відповідачем по справі та хрещеною донькою померлого у судовому засіданні повідомила, що вона з 1984 року мала теплі родинні відносини [PERSON] . Зустрічалася з ним кожну неділю. Ніяких психічних розладів не було. [PERSON] самостійно керував автомобілем та фізично почувався добре. Завжди був радісний та дружелюбний. Мав хвороби: у 2015 році серцевий напад, операції на оці. Мав погані стосунки з [PERSON] . З позивачем [PERSON] майже не мав стосунків і донька не була на його похороні та майже не відвідувала його протягом життя. Виробнича травма голови не вплинула на психічний стан [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні в якості свідка повідомила, що вона є донькою [PERSON] У 16 років тільки дізналася, що він є її батьком. Перший раз з ним зустрілася у 2005 році у лікарні у зв`язку з його хворобою шлунку. До 2010 року декілька разів на місяць з [PERSON] зустрічалася. Про стан здоров`я їй відомо, що були хвороба серця, шлунку та скарги на головні болі. У 2005 році після народження онука [PERSON] , останній обіцяв, що вважає необхідним подарувати йому свою квартиру. У подальшому з померлим перестали спілкуватися у зв`язку з підмовою останнього. Про смерть батька дізналася у вересні 2016 року, де похований не знає. До нотаріальної контори не зверталася. Свідок [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] та матір`ю позивача, пояснила суду, що вони розлучилися у 1976 році. Останній раз спілкувалася з [PERSON] у 1977 році. З її донькою [PERSON] спілкувався з 2005 по 2010 роки. Зі слів доньки знала, що [PERSON] говорив щось дивне. Про хвороби також знала зі слів доньки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була сусідом [PERSON] . Знала його протягом 30 років до моменту смерті. Він був закритою в собі людиною. Останні 5 років приносив непотрібні речі до коридору. Чула сварки між [PERSON] та померлим. Свідок [PERSON] , який є братом [PERSON] , повідомив суду, що вони зустрічалася з [PERSON] приблизно кожного місяцю. Знав, що останній був побитий на роботі та мав травму голови. Після цього, на його думку, за 2 роки до смерті у [PERSON] була неадекватна поведінка, а саме заносив непотрібні речі та сміття до квартири, розмовляв дивно. [PERSON] , яка є подругою [PERSON] в якості свідка повідомляла, що знала померлого з 2007 року. Вони зустрічалися двічі на тиждень. А з 2014 року проживали разом. Відповідач допомагала йому в побутових справах, як донька. Знала про хворобу серця. [PERSON] був веселий та добрий, розумний та цікавий. З донькою не спілкувався, бачив її лише декілька разів і планував зробити тест ДНК для визначення батьківства. Висловлював бажання подарувати квартиру відповідачу. На стан здоров`я не скаржився, керував автомобілем, алкогольними напоями не зловживав. [PERSON] , колишній чоловік відповідача, в якості свідка зазначив, що знав [PERSON] з 90-х років по день смерті, вони мали дружні стосунки. Зустрічалися щомісяця. Знав тільки про хворобу серця та лікування в санаторії. Дивного в поведінці не було, ясно виражав свої думки, добре спілкувався з друзями. Відомо про намір підписати договір дарування на користь відповідача, оскільки відносився до неї, як до доньки. З рідною донькою знав про погані відносини. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, повідомила, що з [PERSON] також мала дружні відносини протягом останніх 20 років. Були разом присутні на родинних святах. Зі слів відповідача знала про хворобу серця. Він був адекватний, обізнаний та веселий. Дивного у поведінці не було. Спиртними напоями не зловживав. Думки виражав чітко. До відповідача відносився, як доньки, бо вона йому допомагала. Скаржився на погані відносини з [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є другом відповідача, зазначив, що був знайомий з [PERSON] останні 10 років, протягом яких його бачив 3-4 рази на родинних святах. [PERSON] був свідомий, та свідок дивного в поведінці не помічав. На стан здоров`я [PERSON] не скаржився. Стосунки з відповідачем були добрі. Вони допомагали один одному. Про рідну доньку померлого не знав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що десять років тому познайомився з [PERSON] , оскільки допомагав останньому в будівництві на дачі. Спілкувався добропорядно. Мав адекватну поведінку та ясно висловлював думки. Стосунки з відповідачем були родинні. Статтями 1233, 1234 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За клопотанням представника позивача та з метою встановлення того, чи міг [PERSON] на час укладення спірних заповіту та договору дарування усвідомлювати свої дії та керувати ними, ухвалою суду від 06.11.2020 призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (м. Київ, вул. Кирилівська, 103А). На вирішення посмертної судово-психіатричної експертизи поставлено наступні питання: - чи міг [PERSON] , [INFO] , під час підписання договору дарування від 29 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О., реєстровий номер 347, усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними?; - чи міг [PERSON] , [INFO] , під час підписання заповіту 04 жовтня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В., реєстровий номер 8-2163, усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними? Висновком судово-психіатричного експерта № 697 від 21.12.2020 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи встановлено, що під час підписання договору дарування, 29 квітня 2015 року [PERSON] виявляв ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного ґенезу (травматичного, судинного) із психоорганічним синдромом (F07.9 за МКХ-10) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Під час підписання заповіту 04 жовтня 2011 року [PERSON] виявляв ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного ґенезу (травматичного, судинного) із психоорганічним синдромом і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Верховний Суд України у своїй Постанові від 29 лютого 2012 року встановив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність [PERSON] в момент укладення ним спірних правочинів розуміти значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи ті обставини, що у померлого [PERSON] та відповідача тривали дружні відносини більше 30 років, про що повідомили свідки та не заперечували сторони по справі, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги Висновок судово-психіатричного експерта № 697 від 21.12.2020, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з позивача на користь відповідача фактично понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 800,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 3, 225, 256, 257, 261, 627, 638, 717, 1233, 1234, 1257 ЦК України;

Outcome: approved