Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON] через свого представника 05.09.2016 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та з урахуванням уточнення просила суд: визнати договір позики від 15.06.2009, укладений між [PERSON] та [PERSON], та договір іпотеки від 15.06.2009, укладений між тими ж сторонами та посвідчений ПН ЖМНО Демецькою С.Л. за реєстровим № 3020 - недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона [PERSON] є власником 7/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] Власником іншої 1/8 частини квартири є недієздатний [PERSON], опікуном якого є позивач [PERSON] 13 серпня 2016 року з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшов лист позивачу, яким повідомлено про вимогу (претензію) кредитора [PERSON], як спадкоємців боржника [PERSON], померлої [INFO] яка була спадкоємицею майна, в тому числі боргів [PERSON], який помер [INFO]. Також повідомлено позивача про необхідність сплатити на користь заявленого кредитора боргу в розмірі 265 650,00 гривень. Підставою звернення [PERSON] про стягнення боргу є укладені між ним та [PERSON], від імені якого діяла та підписувала [PERSON], невиконання позичальником договору позики та договору іпотеки. Позивач стверджує, що і договір позики, і іпотечний договір, укладені 15.06.2009, від імені [PERSON] були підписані [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої ПН КМНО Піцик Н.П. 13 червня 2009 року. На думку [PERSON], [PERSON] ніяких договорів позики не укладав, будь-яких грошових коштів по позиці не отримував, в тому числі і від [PERSON], з яким навіть не знайомий та ніколи його не бачив, жодних іпотечних договорів не укладав. Також [PERSON] не оформлював довіреність на ім'я [PERSON] на представництво його інтересів на укладення договору позики, а також на право розпорядження квартирою, в тому числі передання її в іпотеку. У зв'язку з чим позивач вважає спірні договори недійсними. Наявність договору іпотеки від 15.06.2009, предметом якого є, належна на праві власності позивачам квартира, порушує їх права, як власників, та не дає змоги останнім повноцінно користуватися, володіти та розпоряджатися належним їм майном. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у позові в повному обсязі з тих підстав, що спірні договори були укладені між його довірителем та [PERSON] з дотриманням вимог цивільного законодавства. Обставини щодо відсутності волевиявлення померлого [PERSON] при укладенні спірних договорів представник відповідача [PERSON] вважає недоведеними. Також посилався на те, що довіреність видана [PERSON] на ім'я [PERSON] недійсною не визнана. Ухвалою суду до участі в розгляду справи в якості відповідача залучено [PERSON], яка в судові засідання не з'являлася, про час та місце повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Демецька С.Л. в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016 у справі № 756/13860/14-ц визнано за [PERSON] право власності на 7/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] (а.с.16-18). [PERSON] є недієздатною особою, а позивач [PERSON] є його опікуном (а.с.10). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек вищевказана квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 15.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Демецькою С.Л. за реєстровим номером 3020. Відповідно до умов якого іпотекодавцем є [PERSON], а іпотекодержателем є відповідач [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2012 року у позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а.с.21-23). Як убачається з вищевказаного рішення 15.06.2009 року, між [PERSON] та [PERSON] в інтересах якого діяла за довіреністю [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику у власність гроші в сумі 265650 грн., що на момент укладення договору еквівалентно 34500 доларів США 00 центів на умовах, викладених в цьому договорі, а позичальник прийняв ці гроші та зобов'язався повернути таку ж суму грошей що не може бути меншою суми, еквівалентної 34500 доларів США, у встановлений термін. 15.06.2009 року, між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяла за довіреністю [PERSON] було укладено договір іпотеки. Згідно п.1.1. цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя , що випливає з договору іпотеки від 15.06.2009 року, укладеного між іпотекодержателем та [PERSON], за умовами якого [PERSON] зобов'язаний до 15.09.2009 року повернути іпотекодержателю позику в сумі 265650 грн., що на момент укладення договору позики еквівалентно 34500 доларів США на умовах та термін встановлений договором позики. Вказані договори були укладені між позивачем та відповідачем [PERSON], яка діяла від імені відповідача [PERSON], відповідно до повноважень що ґрунтувались на довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піцик Н.П. 13 червня 2009 року за реєстраційним номером 253. Відповідно до копії довіреності від 13.06.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піцик Н.П., [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси, в тому числі вчиняти (за винятком договорів дарування) стосовно квартири [ADDRESS], будь-які дозволені законодавством договори, включаючи попередні договори купівлі-продажу, договори купівлі-продажу, міни, ренти, (найму), а також договори про внесення змін і доповнень до раніше вчинених договорів, щодо яких не досягнута згода, продовжувати строк їх дії, вносити зміни і доповнення, вирішувати питання про розірвання договорів з правом укладання відповідних договорів, визначення ціни, строків та будь-яких інших умов таких договорів, бути представником та представляти його інтереси з питання укладення договору позики грошей, в якому [PERSON] виступатиме позичальником. У рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2012 року вказано, що з висновку почеркознавчої експертизи № 863 від 11.11.2011 року та фото-таблиць видно, що підпис виконаний від імені [PERSON] у графі «Підпис», у «Довіреності» серія ВМС № 119417 від 13.06.2009 року, ймовірно виконаний не [PERSON]. З дослідницької частини експертизи видно, що вирішити питання в категоричній формі не виявляється можливим у зв'язку з недостатньою кількістю та незадовільною якістю порівняльного матеріалу (а.с.21-23). Окрім того у своєму рішенні суд прийшов до висновку, що відповідачем [PERSON] у своїх запереченнях доведено, що він не мав наміру видавати довіреність на укладення будь-яких угод, не мав наміру укладати договір позики та договір іпотеки, грошових коштів від [PERSON] та інших третіх осіб [PERSON] не отримував, а зазначені правочини, вчинені від його імені, не відповідали його волевиявленню та внутрішній волі (а.с.21-23). Тобто, в стягненні позики за договором від 15.06.2009 року та в зверненні стягнення за іпотечним договором від 15.06.2009 року, які є предметом спору в даній справі, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.06.2012 року відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2012 року вищевказане рішення залишене без змін (а.с.24-26). Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342 /95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відтак на підставі наведеного судом встановлено, що спірні договори іпотеки та позики від 15.06.2009 укладені від імені [PERSON], але без його волевиявлення та згоди. Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними») вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Враховуючи те, що позивачі не є стороною у вищевказаних договорах, в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Одночасно слід зазначити, що суд не може визнавати недійсним правочин, що не вчинено, недійсними можуть бути визнані лише укладені договори. У зв'язку з викладеним суд доходить висновку, що договори позики та іпотеки не можуть бути визнані недійсними вданому випадку за позовом спадкоємців померлого. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 1 191,20 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач звільнена від сплати судового збору, а при зверненні до суду судовий збір нею сплачено не було. З огляду на вищевикладене, ст. 16, 202, 203, 215-216 ЦК України;

Outcome: approved