Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 62450 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2018 відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження закрито. Судом встановлено, що в результаті протиправних дій [PERSON] йому як потерпілому спричинено тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Згідно з висновком судово-медичного експерта № 230 від 30.06.2015 у нього було виявлено синець на нижній повіці лівого ока, синець на підборідді зліва, лінійне садно на передній поверхні верхньої третини правого плеча, садно грудної клітки зліва. Дані ушкодження могли утворитися від дії тупого(их) предмета(ів), можуть відповідати даті утворення 20.06.2015, що не суперечить даним медичної документації, і відносяться до легкого тілесного ушкодження. Позивач зазначає, що в нього від народження поганий зір. Окрім того, після отриманої травми в дитинстві почалась диплопія (двоїння). Зусиллям волі він навчився звертати увагу тільки на те, що бачить праве око. Спричинена йому моральна шкода виразилася в тому, що після нанесених [PERSON] ударів по голові в нього дуже сильно кололо праве око та різко збільшилась відстань між предметами, тому він 30.06.2015 звернувся до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» в м. Одеса. Травми призвели до великих незручностей, доводиться по новому до цього звикати та постійно закривати ліве око. Окрім того, після побоїв почались сильні гнійні виділення з носоглотки, він буквально захлинався гноєм, приступи кашлю, безсоння, різко понизився тиск. З кашлем та стресом він справився, однак загострення диплопії (двоїння) та виділення з носоглотки залишились. Від дня завдання тілесних ушкоджень його моральні страждання не припинилися, тобто тривають уже 1249 днів (з 26.06.2015 по 26.11.2018), тому вважає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду в розмірі 62450 грн. Звертає увагу суду на те, що розмір сатисфакції, присудженої Європейським судом з прав людини, ніколи не є меншим, ніж 2000 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ дорівнює 63100 грн. Відтак розмір зазначеної ним моральної шкоди не перевищує мінімального розміру сатисфакції згідно з практикою Європейського суду з прав людини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що його вини у спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості під час подій 20.06.2015 близько 14:30 год. в будинку [ADDRESS] немає. Під час досудового розслідування та в суді він своєї вини в умисному побитті [PERSON] не визнавав і доказів його вини здобуто не було, тому немає підстав стягувати з нього моральну шкоду. Крім того, позивач хоче відшкодування моральної шкоди за погіршення стану його здоров`я, а саме: двоїння в очах, гнійні виділення з носоглотки, кашель. Однак ці захворювання не є в причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними [PERSON] 20.06.2015, що встановлено висновком судово-медичного експерта № 230 від 30.06.2015, де зазначено, що у [PERSON] було виявлено синець на нижній повіці лівого ока, синець на підборідді зліва, лінійне садно на передній поверхні верхньої третини правого плеча, садно грудної клітки зліва. У своїй позовній заяві позивач посилається на медичні довідки про хворобу ока станом на 1981 рік, виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 2491 від 30.04.2015 ще до зазначеної події, подальші консультації в офтальмолога з приводу косоокості та інших хронічних захворювань, які були у позивача задовго до події. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставіп. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без розгляду /а.с. 6/. Так, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2018 встановлено, що [PERSON] , працюючи на посаді поліцейського ІТТ Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, маючи спеціальне звання старший сержант поліції, тобто, будучи працівником правоохоронного органу, 20.06.2015 близько 14.30, знаходячись на третьому поверсі спільного коридору першого під`їзду будинку [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту, який виник між ним та потерпілим [PERSON] на ґрунті неприязних відносин, умисно кулаком правої руки наніс один удар у ліву частину обличчя [PERSON] , внаслідок якого останній відійшов назад та зайшов у квартиру [ADDRESS] , в якій він проживає та двері якої були відчинені. [PERSON] , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень, зайшов слідом за [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , де продовжив наносити удари кулаками по обличчю та тулубу потерпілого. В результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, а саме: синець на нижній повіці лівого ока, синець на підборідді зліва, лінійне садно на передній поверхні верхньої третини правого плеча, садно грудної клітки зліва. Як вбачається з долученої до матеріалів справи позивачем [PERSON] довідки № 399 від 21.03.2015, останній перебував на лікуванні у відділенні мікрохірургії ока Дрогобицької ЦРЛ з 10.10.1981 по 13.10.1981, діагноз: тупа травма правого ока, контузія правого ока (побутова травма) /а.с. 5/. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2491 [PERSON] з 21.04.2015 по 30.04.15 знаходився на стаціонарному лікуванні у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з діагнозом: гіперметропія середнього ступеня, складний гіперметропічний астигматизм, амбліопія слабкого ступеня обох очей, косоокість лівого ока /а.с. 7/. Згідно з медичним висновком від 30.06.2015, виданим Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», [PERSON] знаходився на консультації в поліклініці інституту з діагнозом: гіперметропія високого ступеня, паралітична косоокість (офтальмоплегія), амбліопія середнього ступеня, косоокість /а.с. 9/. Як вбачається з довідки Стрийської центральної районної лікарні № 1664 від 20.06.2015, лікарями травмпункту Стрийської ЦРЛ 20.06.2015 у [PERSON] встановлено такий діагноз: забійні підшкірні гематоми волосяного покриву голови та навколоорбітальні гематоми; забій нижньої щелепи /а.с. 13 на звороті/. Крім цього, 31.07.2015, 13.08.2015, 26.10.2016, 06.12.2016, 22.03.2017 [PERSON] звертався за консультацією до лікаря-оториноларинголога (ЛОР) зі скаргами на гнійні виділення з носа, закладеність носа; 22.06.2015, 25.06.2015, 26.10.2016, 06.12.2016, 22.03.2017 - до лікаря-окуліста зі скаргами на нечіткість зору, біль голови, невідповідність відстані між предметами. Дані скарги хворий пов`язував з отриманою травмою в червні 2015 року/а.с. 11-14/. Показаннями свідка [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що вона колишня дружина позивача [PERSON] , а [PERSON] був їх сусідом. В суботу 20.06.2015 близько 14:30 год. вона прибирала в квартирі, почула шум на сходовій клітці. Вийшовши з ванної кімнати, побачила, що [PERSON] заштовхував у груди [PERSON] із загального коридору в коридор квартири, тримав його за сорочку та наносив йому удари кулаками в голову. Потім у квартиру зайшла дружина [PERSON] , якій вдалося його забрати з їх квартири в коридор. Крім цього, пояснила, що проблеми у [PERSON] із зором були ще до цього інциденту. Однак після зазначених подій позивач почав скаржитися на головний біль, погіршення зору. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Таким чином, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2018 про закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, яка набрала законної сили, встановлено факт спричинення позивачу [PERSON] умисного легкого тілесного ушкодження відповідачем [PERSON] На підтвердження нанесеної моральної шкоди позивач посилається на те, що після нанесених ударів по голові відповідачем у нього сильно кололо праве око та різко збільшилася відстань між предметами, загострилася диплопія (порушення зору, при якому даний об`єкт сприймається подвоєним). Травми призвели до великих незручностей. Орім того, після побоїв почалися сильні гнійні виділення з носоглотки, приступи кашлю, безсоння, різко понизився тиск. Разом з тим, при огляді кримінального провадження № 456/1394/16-к про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке витребуване за клопотанням позивача, судом встановлено, що згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 236 від 28.12.2017 [PERSON] 20.06.2015 було спричинено наступні тілесні ушкодження: підшкірні гематоми на волосяному покриві голови, синець на нижній повіці лівого ока, забій нижньої щелепи з наявністю синця на підборідді, садна на правій руці та на грудях зліва. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом, синців та садна відносяться до легкого ступеня тяжкості. Згідно з записами в медичній документації, а саме: консультативного заключення № 2491 лікарів «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» за період стаціонарного лікування з 21 по 30 квітня 2015 року гострота зору [PERSON] . правого ока становила 0,15; лівого - 0,08. При визначенні гостроти зору під час проведення комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що гострота зору правого ока становить 0,1; лівого ока - 0,09. Вказане свідчить про те, що гострота зору [PERSON] після події 20.06.2015 не змінилась. Згідно з записами в медичній карті амбулаторного хворого даних про пониження артеріального тиску в [PERSON] після травми, спричиненої 20.06.2015, немає. Станом на 31.07.2015 рівень його артеріального тиску становив 110/70 мм.рт.ст., що знаходиться в межах вікової норми. Щодо виділення з носа потерпілого, то згідно з записами ЛОР в медичній картці амбулаторного хворого відмічені виділення слизового характеру, а не гнійного. 31.07.2015 лікарем ЛОР було запідозрено гострий синусит - запалення слизової оболонки додаткових пазух носа, який в подальшому підтверджений не був. 26.10.2016 та 06.12.2016 [PERSON] звертався до лікаря ЛОР, який діагностував «гострий риніт» - запальний процес слизової оболонки носа, який може виникати як самостійне захворювання, так і може супроводжуватися будь-якими інфекційними захворюваннями. Вказане захворювання не може бути пов`язане з отриманими потерпілим 20.06.2015 тілесними ушкодженнями /Т. 2 а.к.п. 98-113/. Таким чином, позивачем не зазначено, в чому саме полягають його моральні страждання в юридично визначених обставинах, інтенсивність, глибина та тривалість таких страждань. Крім цього, позивачем не надано доказів наявності у нього моральних страждань внаслідок незаконних дій відповідача [PERSON] , причинного зв`язку між заподіянням шкоди та спричиненими стражданнями, і таких в судовому засіданні не здобуто, а долучені до матеріалів справи докази не підтверджують факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, тому такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими. При вирішенні даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987, Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994, Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983, Жовнер проти України від 29.06.2004, Полтораченко проти України від 18.01.2005). Однак під час судового розгляду справи суду не надано доказів, що доводять ті обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, зокрема, спричинення йому моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і спричиненою шкодою, та вини останнього в її заподіянні. Позивач, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 62450 гривень у зв`язку із спричиненням йому легких тілесних ушкоджень не надав доказів погіршення стану свого здоров`я, наявності незручностей, викликаних негативним впливом на здоров`я, тривалості та розміру моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та додаткових зусиль для організації свого життя чи його зміненого способу. Враховуючи обставини справи в їх об`єктивній сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність встановлених ч. 1 ст. 1167 ЦК України підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки така не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з вищенаведених міркувань.

Outcome: dismissed