Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 20.05.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в наслідок чого утворилась заборгованість. 11.02.2019 року відповідач та позивач підписали Додаткову угоду (далі Угода) відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту визначений в п.1.3 Додаткової угоди. Відповідно до п.1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст.212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки передбачена п.1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п.1.5.2. Угоди та/чи будь-якого з зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частин заборгованості, передбачена п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачена п.1.4 Угоди не поширюються. Відповідно до п.1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2, понад 31 день безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредит (який визначається відповідно до п.1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено п.1.7.2 Угоди. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 21.12.2020 року заборгованість за кредитом становить 174 161,75 грн., та складається з наступного: 898,21 грн. - заборгованість за кредитом, 10 787,13 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 162 476,41 грн. - заборгованість за пенею. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 21.12.2020 року становить суму 174161,75 грн. та судовий збір у розмірі 2612,43 грн. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, до матеріалів позову долучено клопотання, відповідно до змісту якого вбачається, що представник позивача підтримує позовні вимоги, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, до суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 20.05.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в наслідок чого утворилась заборгованість. 11.02.2019 року відповідач та позивач підписали Додаткову угоду №SAMDNWFC00014733670 від 11.02.2019 року. Відповідно до умов вказаної Додаткової угоди сторони узгодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї Угоди складає 195 306,95 грн. (п. 1.1 Додаткової угоди). Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання Клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 151 522,05 грн., штрафу на 2 159,33 грн. (п. 1.2 Додаткової угоди). Строк повернення кредиту до 25.08.2019 року (п. 1.3 Додаткової угоди). Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01% (п. 1.4 Додаткової угоди). Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 6 244,00 грн. у строк не пізніше 11.02.2019 року. Подальше погашення заборгованості здійснюється Клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 5 896,94 грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 5 896,94 грн. (п.п. 1.5.1 - 1.5.2 Додаткової угоди). Ця Угода згідно ст. 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди (п. 1.6 Додаткової угоди). В разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2 Угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не застосовується (п. 1.6.1 Додаткової угоди). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач вказує про те, що в порушення умов Додаткової угоди та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не повертає чергові суми отриманого кредиту. Так, згідно розрахунку заборгованості, що знаходиться в матеріалах справи вбачається, що станом на 21.12.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 174 161,75 грн. та складається з наступного: 898,21 грн. - заборгованість за кредитом, 10 787,13 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 162 476,41 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до виписки по рахунку від 11.02.2019 року вбачається, що вихідний залишок активів (заборгованість по кредиту) складає 898,21 грн., вихідний залишок активів (заборгованості по відсоткам) складає 10 787,23 грн., вихідний залишок активів (заборгованості по пені) складає 162 476,41 грн. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки ні позовна заява, ні розрахунок заборгованості, ні виписки по рахунку не містить даних про те, яким чином проведено нарахування вказаних відсотків та пені. Разом з тим, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 898,21 грн., так як матеріалами справи доведено, факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов в розмірі 0,51% (898,21х100:174 161,75) позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 11,58 грн. (2270,00х0,51%). На підставі викладеного та

Outcome: partial