Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-153808 від 07 грудня 2018 року у розмірі 119491,33 гривень, з яких: 96739,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 20886,23 гривень сума заборгованості за відсотками, 1865,38 гривень пеня, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2102 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15533 гривень та витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в сумі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-153808, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 100000 гривень. Відповідно до п.1 договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. 30 жовтня 2019 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем була отримана особисто, однак повністю проігнорована. Невиконання умов договору відповідачем призвело до утворення у нього заборгованості за договором у розмірі 119491,33 гривень, з яких: 96739,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 20886,23 гривень сума заборгованості за відсотками, 1865,38 гривень пеня. Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за договором відповідачем не погашена. З цих підстав просили позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача у позовній заяві не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 07\~грудня 2018\~року між\~Публічним акціонерним\~товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-153808, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 100\~000 гривень. Відповідно до п.1 Договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Факт надання відповідачу кредиту у сумі 100\~000 гривень підтверджується меморіальним ордером №69447907 від 07 грудня 2018 року, меморіальним ордером №69447884 від 07 грудня 2018 року та меморіальним ордером №69447928 від 07 грудня 2018 року. Згідно з п.6.3 Договору повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 Договору). Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4828 гривень щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору (п. 6.2 Договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною п. 4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 договору за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 кредитного договору. Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 67,93% річних. Пунктом 6.1 договору передбачено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Згідно викладених у позові обставин, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Як убачається\~із матеріалів\~вказаної цивільної\~справи,\~30\~жовтня 2019\~року Акціонерним\~товариством «Кредобанк»\~направлялася на\~адресу відповідача\~ [PERSON] \~повідомлення-вимога\~за №1347772,\~якою повідомлено\~відповідача про\~необхідність погасити\~заборгованість за\~договором CL-153808від 07 грудня 2018 року у розмірі 108941,48 гривень протягом 30 календарних днів. Однак, вказана вимога залишилась без виконання відповідачем. Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту CL-153808від 07 грудня 2018 року, станом на 28 грудня 2019 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 119491,33 гривень, з яких: 96739,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 20886,23 гривень сума заборгованості за відсотками, 1865,38 гривень пеня. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин. З огляду\~на вищевикладене,\~беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~обставини і\~відповідні їм\~правовідносин,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~враховуючи відсутність\~будь-яких\~заперечень щодо\~позовних вимог\~з боку\~відповідача,\~суд приходить\~до переконання\~про наявність\~визначених ззаконом\~підстав для\~задоволення позову\~Акціонерного Товариства\~«Кредобанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~в частині\~позовних вимог\~про стягнення\~із відповідача\~на користь\~позивача заборгованості\~за кредитним\~договором\~CL-153808від\~07\~грудня 2018\~рокуу розмірі 119491,33 гривень, з яких: 96739,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 20886,23 гривень сума заборгованості за відсотками, 1865,38 гривень пеня. Щодо вимог про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15533 гривень та витрат, пов`язаних із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне: Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається з матеріалів справи АТ «Кредобанк» надав довіреність на представництво інтересів позивача на ім`я адвоката - Кізко Л.С. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, складеного адвокатом Кізко Л.С., витрати на правничу допомогу в загальному розмірі складають 15533 гривень та витрати, пов`язані із явкою представника до суду у розмірі 5000 гривень. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про надання йому правничої допомоги, зокрема адвокат Кізко Л.С., яка склала та підписала розрахунок судових витрат, не надала квитанцію про сплату наданих послуг, не було підтверджено чи відповідає вказана послуга співмірності винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, не було вказано час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі15533 гривень та витрат, пов`язаних із явкою представника до суду у розмірі 5000 гривень, слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 2102 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial