Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через своїх представників [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 25.10.2013 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] під реєстровим №2144 від імені [PERSON] померлої 28.10.2013 року.\~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.10.2013 року від тяжкої хвороби померла його рідна сестра [PERSON] (див. [PERSON]) [PERSON], якій на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1975 р. належало домоволодіння №59 по вул. Авіаційній у м. Харкові. У своєму позові [PERSON] зазначає, що про смерть сестри йому стало відомо з телефонного повідомлення від [PERSON], яка протягом декількох останніх років здійснювала догляд за [PERSON] за його дорученням. Він попросив свою дочку [PERSON] та її чоловіка поїхати до міста Харкова та здійснити поховання сестри. Його прохання та неможливість самостійної присутності обґрунтовувалось тим, що на цей час він проходив довготривале лікування та не мав можливості перервати його без погіршення стану свого здоровя. Приїхавши до дому сестри дочка та її чоловік зустріли відповідача [PERSON], який повідомив, що він самостійно поховав сестру, та тепер є законним власником її будинку відповідно до заповіту від 25.10.2013 року. За вказаним фактом, його дочка звернулася до органів міліції із заявою про незаконне заволодіння відповідачем житловим будинком, котрий належить його покійній сестрі. 23.04. 2014 р. позивач, через свого представника, звернувся до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після сестри. \~Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку жовтня 2013 року [PERSON] перенесла інсульт в наслідок чого у неї було паралізовано праву сторону тіла, а тому вона не мала можливості писати, підписувати будь-які документи та читати. Зі слів позивача, його померла сестра протягом останнього тижня до смерті знаходилась у дуже важкому стані. Позивач вважає, що заповіт від 25.10.2013 р., яким [PERSON] залишила належне їй майно відповідачу, є недійсним, бо вона за 3 місяці до своєї смерті казала йому, що тільки він є її єдиною близькою, рідною людиною, а тому є її законним спадкоємцем. Зміст оскаржуваного заповіту не міг відповідати волі [PERSON]. Саме тому позивач був вимушений звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2014 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду, справа перебувала в провадженні судді Лосєвої Д.А. Ухвалою суду від 07.10.2015 року справу було направлено до КЗОЗ «Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та провадження у справі зупинено. Ухвалою від 06.04.2016 року провадження у справі за зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON], який вибув з процесу у звязку зі смертю. 06.10.2016 року провадження у справі відновлено та хвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2016 року залучено [PERSON] до участі у цивільній справі у якості правонаступника [PERSON]. 22.06.2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та спадкування за законом зупинено до проведення комплексної судово - медичної та судово - психіатричної експертизи в рамках кримінального провадженні № 42017220000000012 від 05.01.2017 року. Ухвалою від 28.09.2017 року провадження по справі було відновлено, оскільки на адресу суду надійшов висновок експерта № 241-КЕ/2017 від 14.09.2017 року за результатами комісійної судово медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 42017220000000012 за фактом встановлення стану здоровя [PERSON] на момент складання заповіту 28.10.2013 року та справу призначено до судового розгляду, про що повідомлено сторони. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання зявились та надали пояснення в рамках позовних вимог. Додатково представники зазначали, що померла [PERSON] не мала наміру заповідати свій будинок сторонній особі бо вважала померлого [PERSON] своїм єдиним родичем та правонаступником, про що вона неодноразово говорила по телефону [PERSON] Також представники позивача посилаються на листи померлої [PERSON], в яких вона дуже тепло спілкується з братом, називає його своєю єдиною рідною людиною та просить поховати її поряд з її померлим сином. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову та посилались на те, що заповіт було складено відповідно до діючого законодавства в присутності свідків, які підтвердили справжність волевиявлення [PERSON], що померла дійсно була паралізована, але мала можливість розмовляти, розуміла значення своїх дій та мала можливість керувати ними. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],І, Свідок [PERSON] вказала, що вона дійсно підписувала заповіт [PERSON] у звязку із тим, що померла на той час вже не мала можливості рухатись та погано бачила написане. Зазначила, що лікаря на час підписання заповіту у кімнаті не було. З відповідачем вона знайома багато років та їй відомо, що він здійснював нагляд за [PERSON] Питання про підписання заповіту вирішувалось обговоренням , і вона вирішила підписати вказаний заповіт. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] знайома з 1978 р., вони були подругами. З позивачем вона особисто не знайома. Зі слів померлої вона дуже ображалась на брата, у звязку із тим, що він не приїхав на похорони її сина. Догляд за померлою здійснював [PERSON], який повністю забезпечував померлу усім необхідним. Поховання [PERSON] здійснювалось у Сумській області, нібито на прохання самої померлої. Додатково свідок вказала на те, що на час підписання заповіту [PERSON] не була паралізована. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснив, що його бути присутнім під час підписання заповіту запросив [PERSON], він його і привіз до домоволодіння, де мешкала [PERSON] Під час складання заповіту [PERSON] лежала на ліжку та самостійно не читала заповіт, вказаний заповіт лише оголошували, в той час бабуся ( [PERSON] ) промовляла лише короткі слова : та чи ні. Скільки було аркушів у заповіті він не памятає. Допомогу під час складання заповіту [PERSON] надавала мати [PERSON]. Щодо того хто буде підписувати заповіт нічого ніхто не обговорював. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] повідомила, що вона, як нотаріус вчинила всі передбачені законом дії для того, щоб скласти та посвідчити відповідний заповіт. Надала до суду письмові пояснення. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснив, що він з померлою [PERSON] раніше був знайомий, допомагав їй в побуті, привозив продукти харчування. У подальшому коли стало [PERSON] погано, він попросив свою матір приглядати за нею, та мати декілька днів до смерті доглядала її. У подальшому він запросив нотаріуса. Який склад та посвідчив заповіт. Знає, що дільничний лікар [PERSON] не відвідував, а його матір викликала швидку допомогу, і крім того ходила медична сестра, яка ходила та робила уколи [PERSON] Під час складання заповіту він не був присутній в кімнаті, де складався заповіт. Він входив та виходив та перебував на кухні, тому повідомити точні обставини складання заповіту не зміг. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ст.82\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 28.10.2013 року у м. Харкові у віці 67 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ№ 420924, актовий запис 14293, яка є сестрою первинного позивача [PERSON] та рідною тіткою [PERSON] та якій на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1975 р., реєстровий №1-10.644 належав житловий будинок №59 по вул. Авіаційній у м.Харкові . 25.10.2013 року померлою [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО, Харківської області [PERSON] під реєстровим №2144, підписаний [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], згідно якого усе належне їй майно померла заповіла [PERSON] Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2\~статті 1236 ЦК України\~передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені\~ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4.\~ст. 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4\~ст. 207 ЦК України\~якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. За приписами\~ст. 1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм\~ЦК України\~свідчить, що відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України\~виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.\~225, ст.\~231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до\~ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї\~статті ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Представником позивача було надано до матеріалів цивільної справи висновок експерта №214-КЕ/2107 від 04.09.2017 року комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №4207220000000012 за фактом встановлення стану здоровя громадянки [PERSON]. Згідно з інформацією, яка міститься у вказаному висновку вищезазначеної комісійної судово-медичної експертизи, експерти прийшли до висновку, що [PERSON] у період часу, якому відповідає складання заповіту 25.10.2013 року об 13.25 годин знаходилась без свідомості і не могла керувати своїми діями, сприймати звернену до неї мову, усвідомлювати і оцінювати те, що відбувається (ознайомлення з текстом документу) і не могла приймати рішення оскільки не могла чути, бачити та інше. Суд звертає увагу, на те, що догляд за померлою тривав [PERSON] та його батьками всього декілька днів, саме в дні коли померла [PERSON] вже перебувала в хворобливому стані та не могла в повній мірі контролювати свою поведінку, обслуговувати себе самостійно. І в ці саме дні [PERSON] оформила заповіт. Що свідчить про сумніви в її усвідомленні дій, що вона вчиняла та розумінні їх. На підставі викладеного, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи були доведені обставини, на які позивач посилалась в обґрунтування свого позову, а тому позовні вимоги позивача про визнання заповіту від 25.10.2013 року недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1262 ЦК України, первинний позивач [PERSON] був спадкоємцем другої черги як рідний брат спадкодавця. У встановлений законом строк ним було подано заяву про прийняття спадщини. Спадкову справу № 11/2013 відкрито приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]. Тобто обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно було виконано. 16.03.2016 року [PERSON] помер. Про цей факт свідчить копія свідоцтва про смерть І-АЯ № 554050. Його єдиним спадкоємцем першої черги та за заповітом є його дочка [PERSON] [INFO], про що зазначено в довідці від 05 квітня 2016 року № 02-26/37. 09.09.2016 року, приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], за заявою [PERSON], відкрито спадкову справу № 17/2016 про що свідчить витяг № 45028871. У звязку із вищенаведеним суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права приватної власності на житловий будинок №59 по вул. Авіаційній у м. Харкові у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 28.10.2013 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved