Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 2611,00 грн. , моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., завдану йому ушкодженням здоров`я, а також, витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 01 червня 2018 року, близько 20 години вечора, перебуваючи в себе на подвір`ї, між ним та [PERSON] виник конфлікт з приводу поділу земельної ділянки. Під час конфлікту [PERSON] наніс йому удари руками по голові, обличчю та руках, чим спричинив тілесні ушкодження. В той же день, він звернувся за медичною допомогою до Долинської ЦРЛ. При обстеженні у нього виявлено струс головного мозку, забій носа та інших частин тіла. Також, він звернувся до правоохоронних органів із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень. По даному факту була порушена кримінальна справа. Він лікувався стаціонарно з 01.06.2018 року по 13.06.2018 року. На лікування, діагностику та обстеження ним потрачені кошти на суму 2611.00 грн. На даний час стан його здоров`я незадовільний, він продовжує лікуватись, витрачаючи немалі кошти на ліки. 27 серпня 2020 року до Долинського районного суду Івано-Франківської області звернувся прокурор Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] у зв`язку із закінченням строків давності, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018090160000329 від 02 червня 2018 року, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В судовому засіданні він не заперечував щодо звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, але при умові відшкодування йому збитків матеріального характеру. Долинський районний суд Івано-Франківської області 23 вересня 2020 виніс ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Від дня нанесення йому тілесних ушкоджень до сьогоднішнього дня, відповідач не цікавився його здоров`ям, відшкодувати завдану йому матеріальну і моральну шкоду він відмовляється. Виходячи з того, що заподіяні йому збитки в результаті нанесення тілесних ушкоджень, спричинені відповідачем з хуліганських мотивів та неправомірних дій, є причинний зв`язок між фактом нанесених збитків та моральною шкодою, яку він оцінює в 20 000 грн. Критеріями оцінки, якими він керувався при визначенні розміру моральної шкоди є: \~ \~ \~ \~інтенсивністю і тривалістю психічних страждань: оскільки через дії відповідача спричинено йому фізичний біль, що викликало в нього порушення психічних процесів, функцій через дискомфорт; ступенем порушення його планів і перспектив: тривалий час він не міг запросити в гості рідних, знайомих, що негативно вплинуло на них. Кошти, які були необхідні йому для інших цілей був змушений витратити на придбання ліків; тривалістю негативних наслідків: відповідач відмовився відшкодувати збитки. В причинному зв`язку з цим, він піддався негативному впливу обставинам, які викликали нездоровий інтерес зі сторони родичів і знайомих, що викликало в нього занепокоєність і знервованість. Суспільний резонанс внаслідок вчинення таких дій, значно вплинув на глибину його моральних страждань, оскільки, він переніс сором і приниження. За весь цей час, з моменту виникнення інциденту та по сьогоднішній день відповідачем не було відшкодовано йому завдану ним шкоду. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити . Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Натин А.О. (ордер серії ВК №1020699 від 28.04.2021р. а.с.47), в судові засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому Законом порядку (а.с.40,41,65), подали клопотання, згідно якого просять судове засідання провести без їх участі, у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , відмовити у повному обсязі (а.с. 68). Представник відповідача [PERSON] адвокат Натин А.О. надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що 08.02.2021 року позивач звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою з проханням стягнути майнову та моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я. Із суті позовної заяви та додатків, наданих до неї очевидно, що вина відповідача не є встановленою. Тобто, такий позов є надуманим, оскільки вина особи не встановлена жодним доказом. У кримінальному провадженні №12018090160000329, яке зареєстроване у ЄРДР 02 червня 2018 року, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України не було зібрано доказів, які б підтверджували винуватість відповідача. Тобто, в криміальному провадженні не визнано [PERSON] винним у спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області про звільнення від кримінальної відповідальності від 23 вересня 2020 року по справі 343/1532/20 встановлено, що збитки матеріального характеру спричинені не були. У довідці від 19.09.2018 року, яку позивач додав до позовної заяви, вказано, що останньому було завдано тілесні ушкодження, а саме: струс головного мозку та забій грудної клітини. Проте у висновку експерта №72/11/19-Д від 18.08.2020 вказано, що позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження, а саме: садна в лівій величній ділянці, синці в ділянці волосистої частини голови, садна на лівій руці. Позивачем надано до суду лист від лікаря невролога від 18.08.2020 року. Однак такий лист не відповідає висновку експерта. Тобто, з даних матеріалів справи не є можливим встановити хто саме, які ушкодження, коли та за яких обставин завдав гр [PERSON] . Є незрозумілим, як лікар невролог 18.08.2020 року встановив, що у гр. [PERSON] наявні проблеми зі здоров`ям саме у зв`язку з травмою, яка була нанесена останньому 01.06.2018 року. У такому випадку, гр. [PERSON] для належності та підтвердження дійсності такого тривалого розладу здоров`я повинен надати до суду повністю всю медичну картку, яка підтвердить, що в останнього з 01.06.2018 року до 18.08.2020 року було дуже багато оглядів саме у зв`язку з травмою від 01.06.2018 року. Позивачем надано до суду довідки, які не підтверджують винність [PERSON] у завданні таких тілесних ушкоджень [PERSON] . Більш того, такі довідки суперечать одна одній. Позивач у свої позовній заяві зазначає, що в нього наявні інтенсивні та тривалі психічні страждання, порушення психічних процесів та функцій. Однак жодного доказу, який би це підтверджував позивачем не було надано. Тобто, позивач придумує різного типу та вигляду захворювання, страждання, розлади лише задля можливого збільшення суми моральної шкоди. У випадку наявності в останнього таких страждань - останній повинен був, як мінімум звернутися до спеціаліста та обговорити таку проблематику. Однак знову ж останній не звертався до спеціалістів, а сам вирішив встановити які в нього проблеми та скільки коштуватиме йому відшкодування. Позивач вказує, що за весь час, з моменту виникнення інциденту та по сьогоднішній день відповідачем не було відшкодовано завдану шкоду. Варте зазначити, що відповідач і не визнаватиме завдання шкоди, якої він не вчиняв. Жодних доказів, які б встановлювала вини відповідача у заподіянні матеріальної та моральної шкоди, немає. Позивач зазначає в позові, що суспільний резонанс значно вплинув на глибину його моральних страждань, оскільки він переніс сором та приниження, знову ж таке є особистою видумкою позивача, тому що не зрозуміло який суспільний резонанс був та перед ким він переніс сором та приниження. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то варто зазначити, що позивачем не надано до суду належних документів на підтвердження понесення таких витрат. Оскільки позивачем не надано до суду жодного належного доказу, відповідно витрати на професійну правничу допомогу останньому не компенсуються. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд,\~вислухавши пояснення\~позивача,\~наданими в\~судовому засіданні, вивчивши матеріали\~справи,\~ оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінальної справи №343/1532/20, провад №1-кп/0343/160/20 , дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що\~ позов, підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,\~ встановлених цим Кодексом. Згідно з \~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, \~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із\~ ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року у справі №343/1532/20 (а.с.7), яка набрала законної сили , клопотання прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] у зв`язку із закінченням строків давності, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018090160000329 від 02 червня 2018 року, передбаченого ч.1\~ст.125 КК України - задоволено. Звільнено\~ [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1\~ст. 125 КК України, на підставі\~ст. 49 КК України\~у зв`язку із закінченням строків давності. Зі змісту мотивувальної частини даної ухвали суду вбачається, що згідно із клопотанням, 1 червня 2018 року близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті давніх неприязних відносин між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт з приводу поділу земельної ділянки. В ході даного конфлікту [PERSON] наніс [PERSON] удари руками по голові, обличчю та руках, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій виличній ділянці, синця в ділянці волосистої частини голови, садна на лівій руці, які відповідно до висновку експерта №72/11/19-Д від 18.08.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч.1\~ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження. Обвинувачений\~\~ [PERSON] в судовому засіданні просив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом положень\~ ст.\~44\~КК України, \~звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку\~КК\~виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені\~КК\~підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно\~до положень\~ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито з його згоди, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що обставини, встановлені ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року у справі №343/1532/20, яка набрала законної сили, в частині, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони відповідною особою, не спростовані відповідачем та повинні бути враховані судом при розгляді даної цивільної справи про відшкодування шкоди. Посилаючись на наявність вищевказаної ухвали, а також на те, що в результаті дій [PERSON] , позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, пов`язаної з придбанням лікарських засобів в розмірі 2611,00 грн., та моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. В обґрунтування даної позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач покликався на те, що в результаті протиправних щодо нього винних дій відповідача, йому було спричинено тілесні ушкодження. При обстеженні у нього виявлено струс головного мозку, забій носа та інших частин тіла. Зі змісту ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій виличній ділянці, синця в ділянці волосистої частини голови, садна на лівій руці, які відповідно до висновку експерта №72/11/19-Д від 18.08.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тобто на момент здійснення експертизи характеру завданих потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень у 2018 році було констатовано факт відсутності ушкодження у вигляді струс головного мозку, забій носа. На підтвердження заподіяння матеріальної шкоди позивачем надано суду копії медичних документів, чеків та квитанцій на придбання медикаментів, однак позивачем, всупереч вимогам ч.1\~ст.81 ЦПК України, не доведено, що медикаменти придбані саме ним та для лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення. Крім того, зі змісту ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року у справі №343/1532/20 вбачається, що збитки матеріального характеру не спричинені. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні, вироку чи ухвалі суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні, вироку чи ухвалі суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення, вирок чи ухвала зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволенню не підлягають. З приводу позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, то суд вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: За приписами ст.\~23, ч.1 ст.1167, ч. 2 ст.\~1177 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. \~\~ Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4\~із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи позивача щодо завданої йому моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 20 000,00 грн., суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди позивачем суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої моральної шкоди, позивач в судовому засіданні покликався на те, що моральну шкоду було завдано у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Враховуючи зазначене, проаналізувавши пояснення позивача в судовому засіданні щодо форм прояву завданої моральної шкоди, зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт завдання позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди відповідачем, зокрема, пов`язаної з відчуттям певного ступеню фізичного болю внаслідок тілесних ушкоджень. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в рамках даної цивільної справи доказуванню підлягає не лише факт завдання моральної шкоди та конкретних форм її прояву, а й заявлений до відшкодування розмір у 20 000,00 грн. Доказів на підтвердження того, що розмір моральної шкоди позивачу за наслідками дій відповідача становить саме 20 000,00 грн. позивачем суду не надано. Отже, враховуючи обставини спірних правовідносин, враховуючи висновки ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року у справі №343/1532/20, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення, а тому \~ позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Суд відхиляє доводи представника відповідача, про те, що позивач не надав доказів на підтвердження протиправних дій відповідача, спричинення позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, оскільки як зазначалося вище, згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, звільняє від доказування в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справа №345/2618/16-к зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 49 КК\~України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Щодо вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Ст. 137 ЦПК України\~передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано квитанцію №6 від 02.02.2021 року про сплату адвокату Гринишину В.С. 1000 грн. за складання позовної заяви та надання правової допомоги (а.с.14). Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1000,00 гривень понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, згідно квитанції. На підставі вище викладеного, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, ст.ст. 23, 1167,1177\~ЦК України,\~\~

Outcome: approved