Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивача [PERSON] 22 травня 2015 року звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось будинковолодіння на вул. Леніна, 44 в с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області, яке складається з житлового будинку А-1 інвентаризаційною вартістю 42804 грн загальною площею 60,8 кв м та житловою площею 23,9 кв м, прибудови а інвентаризаційною вартістю 4136 грн, сараю Б інвентаризаційною вартістю 1498 грн., прибудови до сараю в, інвентаризаційною вартістю 1628 грн, сараю-літньої кухні В інвентаризаційною вартістю 10093 грн, прибудови до сараю в* інвентаризаційною вартістю 1737 грн, прибудови до сараю в** інвентаризаційною вартістю 970 грн, убиральні Г інвентаризаційною вартістю 542 грн, водогона № 1 інвентаризаційною вартістю 360 грн. Відповідно до заповіту від 25 січня 2002 року померлий [PERSON] заповів спадщину своїй дочці - позивачу [PERSON], яка її прийняла. Із метою отримати свідоцтво на спадщину на вказане домоволодіння позивач звернувся до Пирятинської державної нотаріальної контори, проте отримав відмову в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане домоволодіння, так як померлий [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності на вказане збудоване майно. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб, у заяві на адресу суду прохає справу слухати у відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що особисті пояснення представника відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 27 жовтня 2014 року помер [PERSON], - батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу позивача (а.с. 5, 6, 8). Згідно довідки Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області відповідно до по господарської книги №3 села Малютенці Пирятинського району [PERSON] був власником домоволодіння № 0275 по вул. Леніна 44 (а.с. 9). Як вказано в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна, домоволодіння збудовано в 1960 1962 році (а.с. 14). Указане домоволодіння [PERSON] заповів своїй дочці позивачу в справі, що підтверджується копією заповіту від 25 січня 2002 року (а.с. 7) Позивач [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Пирятинської державної нотаріальної контори (а.с 15). При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини позивач [PERSON] отримала відмову, так як померлий [PERSON] не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його в органах БТІ (а.с. 15). Проте, ні приписами Інструкції Міністерства юстиції УРСР і Міністерства комунального господарства УРСР від 23/25 грудня 1947р. «Про порядок реєстрації будівель в містах, робітничих, дачних, та курортних селищах Української РСР», яка діяла на час будівництва домоволодіння померлого [PERSON], ні Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.66 Міністерства комунального господарства Української РСР, реєстрація права власності на такий обєкт нерухомого майна, як колгоспний двір, та інші обєкти, споруджені в сільській місцевості, не передбачалась. Також, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані вказаного Указу і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно приписам ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч. 1 ст. 1235 ЦК передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1236 ЦК, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як передбачено ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов позивача [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved