Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на напівпричіп самоскид Е, VAN HOOL, SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 357405/14001000 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР №942047, ДНЗ - ВС2816ХХ, та зобовязати Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт з напівпричіпа самоскида Е, VAN HOOL, SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 357405/14001000 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР №942047, ДНЗ - ВС2816ХХ, накладений постановою державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 травня 2003 року він придбав у відповідача [PERSON] напівпричіп VAN HOOL SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІНЕ №008142 за 3000 (три тисячі) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Але, оскільки в нього, на той час, були відсутні кошти на постановку даного автомобіля на реєстраційний облік в органах державтоінспекції, з обліку його не знімали, але він отримав у [PERSON] довіреність. 17 травня 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі продажу (розписка) у відповідності до ст. ст. 205, 208, 220, 639, 655 ЦК України, але через відсутність у нього на той час коштів сторони не оформили договір в нотаріуса, домовившись зробити це в найближчий час. Через кілька місяців позивач звернувся до відповідача однак останній йому відмовив, зіславшись на зайнятість. Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. В липні 2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою посвідчення оформлення договору купівлі продажу в нотаріуса чи на біржі у МРЕВ ДАІ, однак відповідач [PERSON] відмовився, пояснивши, що він уже продав йому даний автомобіль і не бажає повторно, ще раз укладати договір купівлі продажу автотранспортного засобу. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Ч.1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає, що він набув право власності на напівпричіп VAN HOOL SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІНЕ №008142, який з 03 червня 2003 року знаходиться у його володінні. В листопаді 2016 року відповідач [PERSON] зателефонував до [PERSON] та повідомив про те, що державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; постанову про оголошення розшуку автотранспорту боржника та накладено арешт на все майно боржника в тому числі і на спірний транспортний засіб. За вказаних обставин він змушений звернутись до суду з метою захисту порушеного майнового права на автомобіль, що був придбаний ним у відповідача [PERSON] 03 червня 2003 року. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Чинний Цивільний кодекс України вказує, що купівля продаж транспортних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. В свою чергу ст. 207 ЦК України вказує на вимоги письмової форми правочину, згідно якої : -правочин являється вчиненим в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. -правочин являється таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, враховуючи обставини даної справи, вважає, що він набув право власності на вищезазначений автотранспортний засіб на законних підставах, оскільки відповідач [PERSON] передав йому спірний напівпричіп, разом з технічним паспортом на нього та видав на його імя позивача довіреність, згідно якої передав усі повноваження власника автомобіля. Відповідно до ст. 391 ЦК України, зазначено, що особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Накладений арешт на даний автотранспортний засіб перешкоджає йому у користуванні автомобілем, так, як на момент, накладення арешту спірний автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати його на себе, а тому такий арешт порушує права позивача як власника даного автомобіля. В судове засіданні представник позивача [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач - представник Стрийського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Львівськй області в судове засідання не з'явився, подав заяву відповідно до якої просить суд розглядати справу без участі представника відділу. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України, серед інших способів захисту цивільних прав є визнання прав та інтересів. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 03 травня 2003 року [PERSON] придбав у відповідача [PERSON] напівпричіп VAN HOOL SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІНЕ №008142 за 3000 (три тисячі) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.. Але, оскільки у нього, на той час були відсутні кошти на постановку даного напівричіпа на реєстраційний облік в органах Державтоінспекції, з обліку його не знімали. 17 травня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі продажу у відповідності до ст. ст. 205, 208, 220, 639, 655 ЦК України, Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст.ст. 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Суд вважає, що договір купівлі-продажу напівпричіпа, укладений сторонами відповідно до вимог ст. ст. 203, 207,208 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст. ст. 626-628, 632, 638, 641, 642, 655,656, 691,692 ЦК України. При укладенні договору купівлі-продажу, сторони досягли істотних умов договору а саме: щодо предмету договору та його ціни, а також дотримались обов'язкової письмової форми договору. На виконання вказаного договору продавець передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно і сплатив за нього обумовлену грошову суму. Статтею 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу напівпричіпа, чим позбавив позивача права оформити належним чином своє право власності на рухоме майно шляхом реєстрації а органах ДАІ, в порядку, передбаченому Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року. Слід зазначити, що вказаним Порядком /п.п.6,7/передбачено, що власники транспортних засобів, юридичні та фізичні особи або їх представники (далі власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 днів після придбання або митного оформлення, тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданою суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Згідно з приписами ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання; такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд вважає за необхідне визнати укладеним договір купівлі-продажу напівпричіп VAN HOOL SZ-304-27, 1977 року випуску, червоного кольору, шасі 12124 номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІНЕ №008142, оскільки була визначена ціна спірного рухомого майна 3000,00 доларів США, що підтверджується письмовими доказами, також відбулося часткове виконання договору - позивач передав гроші в сумі 3000,00 доларів США, що є повним розрахунком за вказане майно, про що свідчить вище розписка. Крім того, суд вважає, що невизнане право власності позивача на напівричіп підлягає захисту шляхом визнання на нього права власності, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Визнаючи право власності на напівпричіп за позивачем, суд виходить з положень ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач отримав у користування вищезазначений напівпричіп з правом повного ним розпорядження, згідно довіреності, між сторонами було укладено договір-купівлі-продажу напівпричіпа, позивачем була сплачена відповідачу обумовлена між ними сума вартості напівричіпа, вони досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу цього рухомого майна, крім цього позивачем було отримано на напівпричіп, більше десяти років позивач володіє та користується даним транспортним засобом, сплачував обовязкові платежі які давали право користуватись спірним транспортним засобом, реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ не відбулася не з вини позивача, а тому є всі підстави вважати, що позивач набув право власності на даний напівпричіп. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу [PERSON]. Суд вважає, що арешт напівпричіпа обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому повинен бути знятий, в порядку Закону України «Про виконавче провадження», з врахуванням наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги ту обставину, що на час накладання Стрийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області арешту на спірний напівпричіп, він належав на праві власності позивачу, і враховуючи правомірність відчуження відповідачем [PERSON] вказаного напівпричіпа позивачу, для поновлення прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно зняти арешт з вказаного напівпричіпа та визнати за ним право власності на даний напівричіп.

Outcome: approved