Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати право особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме: будівлю магазину, що знаходиться у с. Заболотці по вул. Шкільній, буд 16, реєстраційний номер 19227874 від 23.08.2007 року та земельну ділянку для обслуговування магазину, площею 0,0144 га, що розташована в с. Заболотці Бродівського району Львівської області державний акт Серії ЯД №507300. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що нею 21 серпня 2007 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області придбано будівлю магазину, що знаходиться у с.Заболотці по вул.Шкільній, буд 16 та земельну ділянку для обслуговування магазину, площею 0,0144 га, що розташована в с.Заболотці Бродівського району Львівської області. Магазин та земельну ділянку вона придбала за кошти в сумі 38212,00 грн., з яких 2212грн. вона оплатила до моменту підписання договору. Оскільки вона займається підприємницькою діяльністю, то кошти на перший внесок на оплату магазину нею отримано як дохід від підприємницької діяльності. Так як з відповідачем по справі вони уже спільно не проживали та спільного побуту не вели, на цей час він уже не працював та жодної участі у придбанні майна не брав. Основну ж частину коштів, тобто 36000,00 грн. вона оплатила оформивши договір іпотеки під придбаний магазин. Договір іпотеки укладено 11.09.2007 року та отримано нею кошти в сумі 33000,00 доларів США, що дало їй можливість оплатити придбаний магазин та земельну ділянку та провести ремонті роботи. Позивач зазначає, що вона має намір продати даний магазин, однак не може у повній мірі розпорядитись належним їй майном, оскільки формально дане майне відповідно до ст.60 СК України вважається майном набутим подружжям за час шлюбу та, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. У газеті «Львівська пошта» було розміщено виклик до суду відповідача. Від відповідача не надходило до суду жодного заперечення проти пред?явленого [PERSON] позову, а також не подано [PERSON] заяви про розгляд справи з його участю, чи без такої. У зв?язку із неявкою відповідача [PERSON] у судове засідання, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 01.08.2007 [PERSON] купила за договором купівлі-продажу будівлю магазину, що в с. Заболотці, Бродівського району, Львівської області по вул. Шкільній, 16, а також земельну ділянку для обслуговування магазину, площею 0,0144га, що в с. Заболотці, Бродівського району, Львівської області (а.с. 10). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.08.2007, за [PERSON] зареєстровано право власності на будівлю магазину, що в с. Заболотці по вул. Шкільній, 16 (а.с. 12). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №507300, за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування магазину, площею 0,0144га, що в с. Заболотці, Бродівського району, Львівської області (а.с. 14). Рішенням Бродівського районного суду від 23 грудня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]В було розірвано (а.с 18). Як встановлено судом, на час придбання будівлі магазину та земельної ділянки, сторони разом не проживали, спільного господарства та сімейного бюджету уже не вели. Вказане стверджується встановленими рішенням суду від 23.12.2008 обставинами, відповідно до якого встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Також факт окремого проживання на час придбання спірного майна підтверджується рішенням Бродівського районного суду від 02.03.2009 року № 2-253/2009 (а.с.19), відповідно до якого відповідача по справі було визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, актами обстеження житлового приміщення, де проживала позивач та її батьки та був зареєстрований відповідач (а.с.20-22). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Хоча вказане майне і було придбане у період формального шлюбу воно не може вважатись обєктом спільної сумісної власності. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При цьому не йдеться про встановлення режиму окремого проживання подружжя на підставі рішення суду. А йдеться про фактичне припинення шлюбних відносин, тобто шлюб не розірвано, але особи не живуть однією сім'єю, проживають в різних місцях, не ведуть спільного господарства, мають кожен власний бюджет. Відповідно до правової позиції ВСУ у\~справі №6-1568цс16:\~Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти \~або спільна праця подружжя Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Виходячи з наведеного, враховуючи, що приміщення магазину та земельна ділянка були придбані позивачем під час шлюбу із [PERSON], однак в час, коли фактичні шлюбні відносини між ними були припинені і сторони проживали окремо, а також за особисті кошти позивача, суд вважає, що таке майно необхідно визнати особистою приватною власністю [PERSON], за особисті кошти якої воно придбане.

Outcome: approved