Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач в жовтні 2015 року звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кошти за договором №SAMDN01000711169348 у валюті вкладу у розмірі 148 599,71 доларів США та кошти за договором №SAMDN01000717735387 у валюті вкладу у розмірі 181 621,86 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між сторонами у даному спорі були укладені наступні договори: 12.07.2010 року договір №SAMDN01000711169348 відповідно до умов якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 900 000,00 доларів США під 10% річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 366 днів; 01.07.2011 року договір №SAMDN01000717735387 відповідно до умов якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 1 140 000,00 доларів США під 8% річних строком на 367 днів, а з 12.10.2012 року згідно Додаткової угоди № 2 до 10% річних з періодом нарахування - 1 місяць та з подовженням строку на 12 місяців з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року. Згідно з умовами зазначених Договорів Клієнт банку мав право протягом строку вкладу здійснювати його доповнення. Також умови Договорів передбачали автоматичну пролонгацію їх дії на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів. Позивач посилається на те, що протягом строку дії Договору №SAMDN01000711169348 на депозитний рахунок нею були внесені кошти в загальному розмірі 1 800 000 доларів США, а за Договором №SAMDN01000717735387 внесені кошти в розмірі 2 200 000 доларів США. Відповідно до умов укладених Договорів нарахування відсотків повинно було здійснюватись починаючи з наступного дня після зарахування коштів і зараховуватись на рахунок для зарахування процентів за вкладом, зазначеним в Договорі, відкритому в Банку, або шляхом видачі готівки в касі Банку. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з проханням повернути кошти за депозитними рахунками, однак будь-якої відповіді не отримала і жодних дій щодо виплати грошових коштів не здійснено. Маючи намір повернути нараховані на вклади відсотки та суми вкладу за Договором №SAMDN01000711169348 та за Договором №SAMDN01000717735387, [PERSON] звернулась до Банку із відповідними заявами-вимогами про повернення. Проте, Банком зобов'язання щодо повернення коштів не були виконані, що спричинило звернення Вкладника з позовною заявою про стягнення грошових коштів за договорами про банківський строковий вклад (депозит). Так, Святошинським районним судом м. Києва було розглянуто справу №759/332/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами про банківський строковий вклад (депозит). Результатом розгляду справи стало винесення рішення від 10.06.2015 року, яким позовні вимоги Заявника було задоволено повністю. Не погоджуючись з даним рішенням, представником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу. 30.09.2015 року Апеляційним судом м. Києва було винесено рішення, яким було змінено рішення суду першої інстанції в частині «видати кошти одноразовою операцією», в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. На даний час справа перебуває на розгляді в Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ за поданою касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Провадження у даній цивільній справі відкрито 14 січня 2016 року та призначено судове засідання на 27 січня 2016 року, після чого на ухвалу про відкриття провадження відповідачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києві від 14 січня 2016 року відхилено, а вказану ухвалу залишено без змін. Після надходження справи з Апеляційного суду м. Києві судове засідання призначено на 01 квітня 2016 року. Судове засідання 01.04.2016 року не відбулося, у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, а тому справу було відкладено на 08.04.2016 року. У судовому засіданні 08.04.2016 року представник відповідача був присутній, подав клопотання про зупинення провадження у справі та розгляд справи було відкладено на 11.04.2016 року для надання суду доказів. Судове засідання 11.04.2016 року не відбулося, у зв'язку з зайнятістю головуючого судді в кримінальному провадженні, а тому справу було відкладено на 15.04.2016 року. У судовому засіданні 15.04.2016 року представник відповідача заявляв клопотання, а після розгляду судом всіх клопотань, попросив надати час для підготовки заперечень, у зв'язку з чим судове засідання було відкладено з узгодженням наступної дати судового засідання зі сторонами на 21.04.2016 року. 21 квітня 2016 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду, у зв'язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у зупиненні провадження у справі від 15.04.2016 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, та зайнятістю в іншому судовому засіданні. Суд зауважує, що подаючи дане клопотання та апеляційну скаргу на ухвалу суду, яка не оскаржується в апеляційному порядку, представник відповідача процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Отже, суд приходить до висновку, що представник відповідача умисно затягує розгляд справи та зловживає своїми процесуальними правами на апеляційне оскарження рішень та відкладення судових засідань. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). За змістом ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Заборона зловживання правом міститься також у статті 13 ЦК. Відповідно до частини шостої статті 13 ЦК у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Крім того, неявка представника відповідача з причин його участі в іншому судовому засіданні не може бути оцінена судом як неявка з поважних причин, оскільки відповідач є юридичною особою та має можливість забезпечити явку іншого представника в судове засідання чи звернутися до суду з письмовими запереченнями. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача є неповажною, тому за відсутності підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.07.2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDN01000711169348 (вклад «Депозит VIP»), відповідно до якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 900 000 доларів США під 10% річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 366 днів. Відповідно до п. 2 вказаного Договору нарахування відсотків за вкладом починаються з дня, наступного за днем надходження грошових коштів в Банк, та нараховуються за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів в році за процентною ставкою, визначеною в Договорі. Виплата суми нарахованих процентів проводиться Банком в строки, визначені періодом нарахування відсотків. Клієнт має право отримати нараховані проценти не раніше 15.00 год першого банківського робочого дня наступного за датою укладення Договору за повну кількість періодів нарахування, які минули з моменту укладення Договору. Протягом строку вкладу на суму нарахованих процентів за вкладом проценти не нараховуються, крім випадків зарахування їх на депозитний рахунок, зазначений в Договорі. Виплата процентів по вкладу повинна була здійснюватись шляхом зарахування на рахунок для зарахування процентів за вкладом, зазначеним в Договорі, відкритому в Банку, або шляхом видачі готівки в касі Банку. Згідно з положеннями п. 3 Договору клієнт має право протягом строку вкладу здійснювати довнесення по вкладу, при цьому сума внесень в кожному наступному місяці першого строку депозиту не повинна перевищувати суму вкладу, зазначену в договорі. При продовженні договору на новий строк сума довкладень в кожному наступному місяці після кожної нової пролонгації не повинна перевищувати суму вкладу на дату цієї пролонгації. Відповідно до поданих позивачем доказів, [PERSON] за договором № SAMDN01000711169348 внесла на депозитний рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», кошти на загальну суму 1 800 000 доларів США. Крім того, судом встановлено, що 01.07.2011 р. між сторонами у даному спорі був укладений Договір № SAMDN01000717735387, відповідно до умов якого позивач передала депозитний вклад в розмірі 1 140 000 доларів США під 8% річних, а з 12.10.2012 р. відповідно до Додаткової угоди № 2 до договору під 10% річних, з періодом нарахування - 1 місяць, на строк 12 місяців . Згідно з умовами зазначеного Договору Клієнт банку мала право протягом строку вкладу здійснювати його доповнення. Відповідно до п. 7 Договору, у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення дії вкладу Клієнт не заявив Банку про повернення вкладу, даний Договір продовжується ще на один строк, Договір може бути продовжений неодноразово без явки Клієнта. У цьому разі проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу з врахуванням довнесених коштів. Позивач відповідно до умов договору №SAMDN01000717735387 протягом строку його дії внесла суму коштів в розмірі 2 200 000 доларів США, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено у судовому засіданні, Голосіївським районним судом м. Києва постановлено рішення від 14 листопада 2014 року по справі №752/10111/14-ц за позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за депозитними договорами, яке залишено без змін Апеляційним судом м. Києва та набрало законної сили 14.01.2015 року, що не спростовувалось представником відповідача, зазначені обставини було також встановлено. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за № 1256/8577 (далі - Положення). У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також ту обставину, що предметом укладеного між сторонами договору банківського вкладу є сума коштів визначена в іноземній валюті, стягнення коштів повинно відбуватися саме в іноземній валюті. Крім цього, пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Це роз'яснення стосується як кредитних, так і депозитних коштів. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст.1061 ЦК України). Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. В ході судового розгляду встановлено, що Банк не виконав належним чином свої зобов'язання за депозитними договорами № SAMDN01000711169348, №SAMDN01000717735387. Доказів протилежного представником відповідача надано не було. Порядок нарахування і виплати процентів за вкладами в іноземній валюті регламентується постановою Національного банку України «Про затвердження порядку здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», відповідно до якої банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідачем не подано доказів про виконання обов'язку щодо повернення коштів, нарахування і виплати відсотків за депозитними договорами №SAMDN01000711169348 та №SAMDN01000717735387, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за укладеними депозитними договорами є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» 3% річних від суми боргу, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, аналізуючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову, в зв'язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved