Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства «Уксоцбанк», третя особа: Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту. Посилався на те, що між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником майнових прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту №28. Також між сторонами було укладено іпотечний договір, відповід до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, іптекодавцець передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 7310136300:16:001:0024, площею 0,06 га. У зв`язку з неможливістю виконання умов кредитного договору та значної заборгованості [PERSON] , позивач змушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 19.02.2021 року право власності на майно було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк», що підтверджує витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, реалізувати іпотечне майно неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН №061780 від 25.08.2010 року головного державного виконавця Ткач В.В. Шевченківського ВДВС; постановою про відкриття виконавчого провадження №19728680 від 11.06.2010 року, винесеною державним виконавчем Донським В.Б. ; постановою про відкриття виконавчого провадження №19727582 від 11.06.2010 року - накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] та заборону на його відчуження. Таким чином, у зв`язку з винесенням постанов про арешт майна, порушено право позивача як власника відповідного майна. Будь-які підстави залишення в дії обмежень та арештів, що були накладені державними виконавцями - відсутні. Тому вважає, що його право підлягає судовому захисту на підставі ст.317, 319, 321, 391 ЦК України. Просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить АТ «Альфа-Банк», а саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер: 7310136300:16:001:0024, площею 0,06 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН №061780 від 25.08.2010 року головного державного виконавця Ткач В.В. Шевченківського ВДВС; постановою про відкриття виконавчого провадження №19728680 від 11.06.2010 року, винесеною державним виконавчем Донським В.Б. ; постановою про відкриття виконавчого провадження №19727582 від 11.06.2010 року, винесеною державним виконавцем Донським В.Д. Ухвалою суду від 24.03.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 20.05.2021 року строк підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів. Ухвалою суду від 18.06.2021 року до участі в справі залучено у якості співвідповідача АТ «УкрСиббанк». 10.08.2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено до судового розгляду. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представником відповідача АТ «УкрСиббанк» було подано письмові пояснення по справі, в яких останній зазначив, що виконавчі провадження №19728680 та №19727582 були завершені у травні 2011 року у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Повідомив, що в АТ «УкрСиббанк» відсутні документи по вказаних виконавчих провадженнях у зв`язку закінченням пятирічного терміну їх збергінання. Вважає заявлені вимоги безпідставними, оскільки виконавчі провадження завершені, а обтяження по ним були накладені Відділом ДВС. Третьою особою пояснень на позовну заяву подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином за зареєстрованим місцем перебування були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 08.02.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір з майновими поручителями №28 (а.с.6-11). Як видно з умов договору, іпотекодавці передали у іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання нерухоме майно: житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер: 7310136300:16:001:0024, площею 0,06 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 15.10.2019 року АТ «Альфа-банк» на підставі передавального акту набуло найнових прав та обов`язків Ат «УкрСоцбанк» (а.с.16-22). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2021 року, 19.02.2021 року було зареєстровано право приватної власності АТ «Альфа-Банк» на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Із дослідженого судом витягу з ВП-Спецпідрозділ вбачається, що на виконанні у Відділі ДВС перебував виконавчий лист №2-1049 від 18.05.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 137520 грн. 33 коп. 11.06.2010 року у межах виконавчого провадження №19727582 було накладено арешт на майно боржника. 23.05.2011 року виконавче провадження було завершено у зв`язку поверненням виконачого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.77). Також на виконанні у Відділі ДВС перебував виконавчий лист №2-1049 від 18.05.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 137520 грн. 33 коп. 11.06.2010 року у межах виконавчого провадження №19728680 було накладено арешт на майно боржника. 23.05.2011 року виконавче провадження було завершено у зв`язку поверненням виконачого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.78). Окрім того, судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН №061780 від 25.08.2010 року головного державного виконавця Ткач В.В. Шевченківського ВДВС було накладено арешт на вказане вище майно. Вказані обставини підтверджуються витягом з ВП -Спецрозділ та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.02.2021 року, у якій наявні записи про державну реєстрацію обтяжень на вказане майно на підставі зазначених трьох постанов державних виконавців. Зі змісту ст.ст.15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен маєправо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зроблено висновок: «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом). Проте, як встановлено судом з витягу ВП -Спецрозділ, матеріали виконавчих проваджень №19727582, №19728680 знищено з підстав закінчення строків зберігання, у зв`язку з чим арешт не було знято, у зв`язку з чим право позивача порушене, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Вищевказані обставини свідчать про те, що позивач позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права іншим шляхом ніж в позовному провадженні, зокрема, з скаргою на дії державного виконавця. Оскільки арешт на нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа-Банк», що накладений у межах виконавчих проваджень №19727582, №19728680, які завершені, а отже права АТ «УкрСиббанк» не порушені, а тому суд вважає, що подальше існування вказаних обтяжень суттєво порушує права позивача. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved