Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . 15.04.2015 року [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , про усунення [PERSON] перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] передати дублікати ключів від вказаної квартири; про вселення [PERSON] в житлову кімнату, площею 13,5 кв.м., згідно технічного паспорту на квартиру від 14.01.1999 року, та стягнення судового збору у розмірі 243,60 грн. В подальшому [PERSON] просив суд змінити його позовну вимогу про вселення в житлову кімнату, площею 13,5 кв.м., на вимогу про вселення до спірної квартири. Позов [PERSON] подано з підстав усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1999 року № 059 та розпорядження органу приватизації від 18.01.1999 року за № 59 він є власником 1/3 частини спірної квартири. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.06.2010 року, він є власником цієї ж квартири, доля якого складає 1/15 частини квартири. Також власником квартири є і відповідачка за цим позовом [PERSON] Треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , її син та онук позивача [PERSON] та ще один його онук [PERSON] мають у власності по 1/15 частин квартири. Позивач дійсно деякий час не проживав у спірній квартирі, але то було за домовленістю з відповідачкою, так як вони були на той час в добрих стосунках. Згодом відповідачка встановила в квартирі броньовані двері, а ключі від нових дверей спірної квартири позивачу не надала. [PERSON] вважає, що цим його права порушуються, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 02.05.2018 року суддею Єршовою Л.С. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та про вселення прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні 08.10.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали від 15.11.2018 року судом до початку розгляду справи по суті залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач та його представник після оголошення перерви у судовому засіданні 12.03.2019 року, до суду не з`являлись, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, представник відповідача після оголошення перерви у судовому засіданні 23.01.2019 року, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Треті особи та/або їх представники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відділ опіки та піклування Приморської райдержадміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з`явився у підготовче судове засідання, надав до суду пояснення, відповідно до яких, оскільки [PERSON] є співвласником квартири, вважав, що він має право на проживання у ній. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1999 року № 059 (а.с. 41, т. 1) та розпорядження органу приватизації від 18.01.1999 року за № 59 (а.с. 42, т. 2) [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Також [PERSON] є власником 1/15 частини зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01 червня 2010 року (реєстровий №9-91). Таким чином, в цілому [PERSON] належить 6/15 частин спірної квартири. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1999 року № 059 (а.с. 41, т. 1) та розпорядження органу приватизації від 18.01.1999 року за № 59 (а.с. 42, т. 2) [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Також [PERSON] є власником 1/15 частини зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13 липня 2010 року (реєстровий №9-134). Таким чином, в цілому [PERSON] належить 6/15 частин спірної квартири. Треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають у власності по 1/15 частин спірної квартири. [PERSON] деякий час проживав у спірній квартирі, проте у подальшому виїхав. Станом на теперішній час позивач позбавлений можливості користуватись спірним житлом, оскільки [PERSON] встановила в квартирі нові двері, ключі від яких [PERSON] не надала. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до органів поліції з приводу неможливості зайти до житла, власником якого є, при цьому Шевченківським відділенням поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі йому роз`яснено можливість вирішення цього питання в порядку цивільного судочинства (а.с. 76, т. 2). Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що визначено частиною першою статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частина перша статті 317 ЦК України. За приписами частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач створює перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю. Суд вважає, що посилання відповідачки на неприязні стосунки з позивачем, як колишнім чоловіком, не може бути підставою для позбавлення позивача права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира належить позивачу, відповідачу та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності. Оскільки відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні цією квартирою, то права останнього підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенням до неї, зобов`язання надати позивачу ключі від квартири, а відповідно позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд враховує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24 вересня 2018 рокупо справі № 183/56/17, від 27 лютого 2019 року по справі №640/17248/16-ц.

Outcome: approved