Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] звернулася в суд з позовом, в подальшому збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] в м. Івано-Франківську придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011 року, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2012 року видане Вовчинецькою сільською радою, право особистої приватної власності на комору (вбудовану) №LXXXVIII по вул. Симоненка Василя, будинок 31, с. Вовчинець в м. Івано-Франківську придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому № 6-7 від 15.04.2011 року, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2013 року обєкт нерухомого майна комора (вбудована) №LXXXVIII, адреса: будинок 31, вулиця Симоненка Василя, с. Вовчинець, м. Івано-Франківськ, загальною площею 2,9 кв.м. право власності на 2/3 частини автомобіля марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] вартістю 180 000 грн, виділити [PERSON] у власність автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] вартістю 180 000 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за належні їй 2/3 частини вартості автомобіля в сумі 120 000 грн., стягнути судові витрати з відповідача-позивача. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 28.04.2011 року вона зареєстрували з відповідачем-позивачем шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу взяла прізвище «Струтинська», дівоче її прізвище «Лазаришин». Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.11.2017 року залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 26.10.2017 року про розірвання шлюбу між нею та відповідачем-позивачем. Малолітню доньку [PERSON] [INFO], залишено проживати з нею. Трудову діяльність розпочала у 2005 році, на даний час працює на посадах бухгалтера та вчителя польської мови. З 15.05.2009 року здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець. Вона отримувала від підприємницької діяльності високі доходи: за 2009 рік дохід склав 499000 грн., за 2010 рік дохід склав 499300 грн., за 2011 рік дохід склав 499200 грн., за 2012 рік дохід склав 999450 грн., за 2013 рік дохід склав 999260 грн., за 2014 рік дохід склав 643326 грн., за 2015 рік дохід склав 780000 грн., за 2016 рік дохід склав 999270 грн. Позивач-відповідач зазначила, що відповідач-позивач ніде не працював, доходів не мав, жив за її рахунок, не був та не є зареєстрований в спірній квартирі. Відповідач-позивач з 26.02.2002 року та на час розгляду даної справи зареєстрований за адресою [INFO]. 15.04.2011 року позивач-відповідач та ПП «Тернопільські» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011 року та договір купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому № 6-7 від 15.04.2011 року. До укладення шлюбу з відповідачем-позивачем 15.04.2011 року вона оплатила вартість комори та 20.04.2011 року вона оплатила вартість квартири. Позивачвідповідач вказала, що за час перебування в шлюбі сторони придбали легковий автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований 26.08.2016 року. Автомобіль придбався за кошти, які належали їй, так як відповідач-позивач не працював, не дбав про матеріальне забезпечення сімї, дитину не утримує. Відповідач-позивач приховує автомобіль, дитина позбавлена нормальної можливості відвідувати гуртки. Позивач-відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та доповненнях до позовної заяви, просили позов задоволити в повному обсязі. У задоволенні зустрічних вимог відповідача-позивача [PERSON] просила - відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову та звернувся в суд з зустрічною позовною заявою та просив визнати за ним право власності на ? частку двохкімнатної квартири [ADDRESS] в м. Івано-Франківську та визнати за позивачем-відповідачем право власності на ? частку двохкімнатної квартири [ADDRESS] в м. Івано-Франківську. В запереченні вказує, що у 2016 році зареєстрував на себе автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER]. Для придбання автомобіля він 26.08.2016 року позичив у свого брата [PERSON] гроші в сумі 10000 доларів США, про що видано ним розписку. Борг повинен повернути [PERSON] до 01.10.2020р. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 28.04.2011 року він зареєстрував з позивачем-відповідачем шлюб. За час перебування в шлюбі сторони спільно вели господарство. За час перебування в шлюбі придбали двохкімнатну квартиру № 24 по вул. В.Симоненка. будинок 31, с. Вовчинець в м. Івано-Франківську, за спільно зароблені кошти у квартирі проведено ремонт, придбано обладнання та меблі. В судовому засіданні 02.04.2018 року відповідач-позивач вказав, що не погоджується на оплату грошової компенсації за автомобіль. Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічних вимог позивача-відповідача [PERSON] просили - відмовити. В судовому засіданні 02.04.2018 року за клопотанням відповідача-позивача оглянуто оригінали договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011 року та договору купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому № 6-7 від 15.04.2011 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши всі письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. 28.04.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 446, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач-відповідач взяла прізвище «Струтинська», дівоче прізвище «Лазаришин», що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого 28.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.11.2017 року залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 26.10.2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, малолітню доньку [PERSON] [INFO], залишено проживати з матірю. Відповідно до трудової книжки [PERSON] позивач-відповідач працює на посадах бухгалтера та вчителя польської мови. Позивач-відповідач 15.05.2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, випискою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.11.2013р., довідкою про взяття на облік платника податків від 18.05.2009р. Також судом досліджено форму ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України від 28.08.2017 року. Суд бере до уваги відомості про доходи позивачавідповідача, як субєкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку, згідно довідки ДФС України від 26.09.2017р., склав за 2009 рік - 499000 грн., за 2010 рік - 499300 грн., за 2011 рік - 499200 грн., за 2012 рік - 999450 грн., за 2013 рік - 999260 грн., за 2014 рік - 643326 грн., за 2015 рік - 780000 грн., за 2016 рік - 999270 грн. Позивачем-відповідачем та ПП «Тернопільські» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011 р. Довідка видана 20.04.2011р. ПП «Тернопільські» вказує, що позивач-відповідач здійснила розрахунок в сумі 185520 грн. згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011 р. Позивачем-відповідачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому № 6-7 від 15.04.2011 року. Квитанція до прибуткового касового ордера № 16 від 15.04.2011р. видана Фізичною особою-підприємцем [PERSON] вказує на проведену оплату за нежитлові приміщення (комора) в сумі 9350грн. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.05.2012 року видано [PERSON], на квартиру [ADDRESS], м. Івано-Франківськ, загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м., підстава рішення виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради від 29.03.2012 року №17. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.05.2013 року, комора (вбудована) №LXXXVIII загальною площею 2,9 кв.м, власником якої вказано [PERSON], технічний паспорт на громадський будинок комора №LXXXVIII (вбудована). Довідка ТОВ «ЖЕО СЕРВІС-ЖИТЛО» від 05.09.2017р. № 379 вказує, що в квартирі [ADDRESS] в м. Івано-Франківську прописані та проживають [PERSON] та [PERSON] 26.08.2016 року видано свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] власник [PERSON] [PERSON] сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 04.09.2017р. № 31/9/2454 та договір купівлі продажу транспортного засобу від 26.08.2016р., покупцем автомобіля марки «CITROEN», модель С4, кузов № [NUMBER] вказано [PERSON] Надана відповідачем-позивачем копія розписки від 26.08.2016 року про позику ним коштів у розмірі 10 тисяч доларів на підтвердження факту отримання [PERSON] позики в [PERSON] на підтвердження придбання ним автомобіля автомобіля марки «CITROEN», модель С4, кузов №VF7NC9HJCDY558732, який він вважає своєю особистою приватною власністю не може на думку суду слугувати належним доказом того, що за умови отримання таких коштів вони були витрачені відповідачем-позивачем саме на купівлю автомобіля марки «CITROEN», модель С4, кузов №VF7NC9HJCDY558732. В наданій копії розписки не вказано для яких потреб береться позика, не вказана валюта позики, відсутні відомості, щодо погодження даної позики позивачем-відповідачем, яка в судовому засіданні вказала про фіктивність даної розписки та відсутність потреби в коштах для придбання автомобіля. Обгрунтовуючи свої заперечення позивач-відповідач вказує, що квартира та комора, були придбані за її власні кошти до шлюбу з відповідачем-позивачем, а автомобіль позивач-відповідач вказує придбаний за її власні кошти за час проживання з відповідачем-позивачем у шлюбі. Однак належних доказів того, що автомобіль було придбано позивачем-відповідачем за її власні кошти позивач-відповідач та її представником суду не надано. Відповідач-позивач в своїх запереченнях вказує, що квартиру та комору, було придбано за спільні кошти за час шлюбу з позивачем-відповідачем, а автомобіль є його особистою приватною власністю. Однак доказів того, що квартира та комора, були придбані за спільні кошти за час шлюбу з позивачем-відповідачем відповідачем-позивачем та його представником суду не надано. За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно роз'яснень Верховного Суду України наданих в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду вказано в ст. 83 ЦПК України. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача-відповідача є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги відповідача-позивача є не обгрунтованими та не підлягають задоволенню. Визнання за [PERSON], право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] в м. Івано-Франківську придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № Б-1-7-028 від 15.04.2011р. та комору (вбудовану) №LXXXVIII по вул. Симоненка Василя, будинок 31, с. Вовчинець в м. Івано-Франківську придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому № 6-7 від 15.04.2011 р, відповідає чинному законодавству та судовій практиці. Як встановлено судом, сторони не досягли між собою згоди щодо поділу автомобіля. Підстав для відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна суд не вбачає. Судом вирішено розділити спірне майно придбане під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] між сторонами порівну, визнавши за: - [PERSON], право власності на 1/2 частини автомобіля марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] вартістю 180 000 грн. - [PERSON] , право власності на 1/2 частини автомобіля марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] вартістю 180 000 грн. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач-відповідач на грошову компенсацію погоджується, однак, відповідач-позивач сплатити позивачу-відповідачу грошову компенсацію не погоджується, жодна із сторін грошову суми на депозитний рахунок суду не внесла. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що автомобіль марки «CITROEN», модель С4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] слід залишити у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], оскільки жодна із сторін не внесла на депозитний рахунок суду вартість своєї частки автомобіля. На підставі наведеного, відповідно до п. 23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 57, 60, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 256, 261, 365, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 81, 83, 141 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved