Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданою владою, чиновниками, судовою владою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що суд на користь потерпілих присудив певні майнові, грошові права, але останні не можуть отримати присуджені на їх користь грошові суми. Потерпілі на протязі двадцяти років вели активний захист на отримання, гарантованої ст. 46 Конституції України «соціальні допомоги» та отримали правосудні рішення, які державною виконавчою владою ігноруються та у відповідності до ст.124 Конституції України не виконані на час подання позовної заяви. Позивач [PERSON] просив суд стягнути на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] компенсацію за моральну шкоду кожному в розмірі 51 000,00 грн. та на користь [PERSON] матеріальну компенсацію в розмірі 52 791,00 грн. Позивачі та їхній представник в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачів подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є пенсіонерами, учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнані інвалідами та постраждалими 1, 2 категорії та мають право на отримання пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2012 частково задоволено позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області, визнано протиправною бездіяльність і відповідно зобов'язано вчинити певні дії. Згідно постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 26.06.2014, виконавчий лист було повернуто стягувачу. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 частково задоволено позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області Управління праці і соціального захисту населення виконавчого органу Світловодськї ради Кіровоградської області про визнання дій неправомірними і зобов'язання вчинити певні дії. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2010 року задоволено частково позов [PERSON] до Управління Пенсійного и України в Світловодському районі Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач зазначив, що предметом позову є порушення по відношенню до потерпілих норм матеріального права, а за такі дії відповідальність несе Держава, проте, в порушення наведених норм позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження встановлення того, що їм заподіяно шкоду та не довели наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed