Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Котляревського, б. 7, кв. 68. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за договором міни від 03 лютого 2015 року передав позивачу з донькою свою частку у праві власності на вказану квартиру і зобовязався знятися з реєстрації в зазначеній квартирі в строк до 15 квітня 2015 року, однак цього не зробив. Реєстрація відповідача в квартирі обмежує права позивача на розпорядження своєю власністю. Крім цього, позивач вимушений нести витрати по оплаті поточних комунальних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Сторони та третя особа, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути без його участі. також надав суду письмове клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Відповідач [PERSON] і третя особа Амур-Нижньодніпровський районний в м. Дніпропетровську відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та представника третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 6, 7), [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували в рівних частках 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частки квартири був відповідач [PERSON], який за нотаріально посвідченим договором міни нерухомого майна (а.с. 10-14) 03 лютого 2015 року здійснив відчуження цього права в рівних частках позивачу [PERSON] та його неповнолітній дитині [PERSON] [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є зареєстрованими власниками у праві спільної часткової власності на квартиру з частками у праві власності по 1/2 за кожним, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8, 9, 15, 16). За умовами договору міни нерухомого майна (п. 3.10), [PERSON] зобовязався знятися з реєстрації за адресою відчужуваної квартири в строк до 15 квітня 2015 року. З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 24) та довідки про склад сімї позивача (а.с. 17) вбачається, що відповідач [PERSON], який був зареєстрований у зазначеній квартирі з 14 березня 1997 року, після відчуження своєї частки квартири з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим в ній на час розгляду справи в суді. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо інших умов, порядку та строків користування житлом. Сторонами не оспорюється той факт, що відповідач не є та ніколи не був членом сімї позивача. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить за наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, позивач, як власник квартири, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді не є членом сімї позивача, договір найму квартири або її частини між сторонами не укладався. Відповідач з часу укладення договору міни своєї частки квартири втратив право користування квартирою, як складову права власності. При вирішенні спору суд виходить з презумпції дійсності правочину зазначеного договору міни нерухомого майна, оскільки позовні вимоги про визнання його недійсним сторонами не заявлялися. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, права позивача, як власника, порушені і він згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved